Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Представник ТОВ «Коллект Центр» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 3311178, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 3 500 грн., проценти за користування кредитом 656,25 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом і стандартною (базовою) процентною ставкою за користування кредитом 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26/01-2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3311178. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників на користь ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором №3311178, отже ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за вищевказаним договором. Станом на дату звернення заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість, а загальний розмір заборгованості за вищевказаним кредитом, що підлягає стягненню з позичальника, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості становить 20\~081,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3 500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 16\~231,25 грн., заборгованість за комісією 350 грн. На підставі викладеного, представник ТОВ «Коллект Центр» звернулась з цією позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про споживчий кредит №3311178 від 22 жовтня 2021 року в загальному розмірі 20 081,25 грн., а також судовий збір - 3 028 грн. та витрати на правову допомогу - 9\~000 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача Колотила Б.В. до суду надійшов відзив в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтуванні зазначив, що кредитний договір №3311178 від 22 жовтня 2021 року, доданий позивачем до позову, не являється належним та оформленим з дотриманням усіх вимог законодавства договором кредиту, оскільки відсутні підписи ТОВ «Мілоан» і відповідача, що не встановлює волевиявлення відповідача на складання вказаного договору. Вказує, що позивачем не надано доказів перерахування відповідачу первісним кредитором коштів за умовами вищевказаного кредитного договору. Посилається на те, що позивач не має права на витребування боргу з відповідача з причин неповідомлення про зміну кредитора. Також зазначає, що позивачем до позовної заяви не додано оформлених належним чином у відповідності з діючим законодавством розрахунків боргу. Посилається на відсутність доказів того, що кредит за час, коли позивач ще не отримав права про витребування боргу, не був повернутий або первісному кредитору, або першому фактору. Документи, що підтверджують заборгованість в матеріалах справи відсутні, як і відсутній розрахунок боргу від первісного кредитора. Крім того, позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 16\~231,25 грн., але відсотки за межами строку кредиту не можуть бути нараховані. 19 листопада 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання представника відповідача Колотила Б.В. про витребування у АТ КБ «Приватбанк» інформації щодо платіжної картки. Представником позивача Ткаченко М.М. в системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в якій просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що пропозиція (оферта) на отримання кредиту згідно з заявки-анкети підписаної позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Факт ідентифікації відповідача підтверджується довідкою про ідентифікацію, згідно якої на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, у тому числі щодо порядку нарахування і оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором, а позичальник була ознайомлена з умовами договору, висловивила своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків. Оскільки вказаний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписала його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем і товариством не був би укладений. Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №59325897 вбачається, що 22 жовтня 2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3\~500 грн. на картку № [NUMBER] , отримувач коштів відповідач, призначення: кошти згідно договору № 3311178. Зазначає, що твердження відповідача про те, що вона не отримувала кредитних коштів, тощо, не заслуговують на увагу, також вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 03 червня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залишення без розгляду клопотання про витребування доказів від 25 листопада 2024 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував щодо укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту в розмірі 3\~500 грн., які відповідач не змогла повернути до закінчення строку кредитування, а тому вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача кредитної заборгованості лише за тілом кредиту в розмірі 3\~500 грн., відсотки 656,25 грн. та комісію 350 грн., у зв`язку з чим, не заперечував у задоволенні вказаної суми боргу. Також зазначив про те, що на цей час відповідач має статус багатодітної матері та на днях народила вже восьму дитину, з урахуванням чого просив суд при постановленні рішення у справі врахувати вказану обставину. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3311178, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти (фінансовий кредит) у загальному розмірі 3 500 грн. строком на 15 днів з 22 жовтня 2021 року, з терміном (датою) повернення кредиту і сплатою комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом 06 листопада 2021 року, де загальні витрати позичальника за кредитом без врахування тіла кредиту складають 1\~006,25 грн. у грошовому виразі та 46,729.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), а орієнтована загальна вартість кредиту складає 4\~506,25 грн., комісія за надання кредиту 350 грн., яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 656,25 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процента ставка за користуванням кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 5-9). Пунктом 4.2 вказаного договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нарахувати проценти за стандартною ставкою передбачено. п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Вищезазначений кредитний договір підписано сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 цього договору, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а. с. 12). Крім того, відповідачем [PERSON] разом з підписанням кредитного договору також було підписано паспорт споживчого кредиту № 3311178 та підписано і погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит № 3311178 (а. с. 9-10). Також судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням № 59325897 від 22 жовтня 2021 року про перерахування коштів у розмірі 3 500 грн. на карту [NUMBER] з призначенням платежу «кошти згідно договору 3311178» (а. с. 12). При цьому, в матеріалах справи також наявна відповідь АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-241218/49106-БТ від 20 грудня 2024 року на виконання ухвали суду від 19 листопада 2024 року, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також зазначено, що рахунок № [NUMBER] це транзитний рахунок для виплат ТОВ «Мілоан», і повідомлено, що на карту № [NUMBER] здійснено зарахування грошових коштів у сумі 3\~500 грн. від 22 жовтня 2021 року (а. с. 111). Матеріалами справи підтверджено, що 26 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №26/01-2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників (а. с. 17-19). Згідно із реєстром боржників до договору факторингу №26/01-2022-83 від 26 січня 2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором №3311178 від 22 жовтня 2021 року (а. с. 20-22). Більш того, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/2023/01, а відповідно до реєстру боржників до вищевказаного договору ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №3311178 від 22 жовтня 2021 року (а. с. 23-29). Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачу [PERSON] була нарахована заборгованість за договором №3311178 від 22 жовтня 2021 року в загальному розмірі 20\~081,25 грн., з яких: заборгованість за основною сумою (тілом) кредиту 3 500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 11\~156,25 грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 5\~075 грн., заборгованість за комісією 350 грн. (а. с. 15-16). Пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути заборгованість за основним боргом, відсотками та комісією. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Також у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №526/405/13 вказано, що факт не вчинення жодних дій щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх не дійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати апелянтом в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами є нічим іншим, як визнанням вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених кредитними договорами. Як зазначалося вище з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] 22 жовтня 2021 року уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит № 3311178, який укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан», а пропозиція (оферта) на отримання кредиту згідно заявки-анкети, яка підписана відповідачем, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), що було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений відповідачем в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан». Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. При цьому, факт ідентифікації відповідача підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, згідно якої на номер телефону відповідача було направлено одноразовий ідентифікатор, яким і було підписано договір. З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» та відповідач узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення договору на погоджених умовах шляхом їх підписання, що також не заперечувалось у судовому засіданні представником відповідача. Стороною відповідача не було надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, навпаки, представник відповідача зазначив про наявний борг відповідача за кредитним договором, який відповідач погоджується погасити у розмірі тіла кредиту, комісії та відсотків лише до закінчення строку кредитування. Суд вважає, що умови кредитного договору, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, були узгоджені сторонами на момент підписання кредитного договору, позичальник погоджувався на визначені договором умови, крім цього, умови договору чітко прописані у тексті договору, наведено розрахунок відсотків за весь період кредитування коштами. Тобто, з матеріалів справи встановлено, що 22 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №3311178, за умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 3 500 гривень строком на 15 днів. Разом з тим, 06 листопада 2021 року припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором, а позивачем не надано доказів того, що відповідно до умов договору відбулась його пролонгація, і матеріали справи таких не містять доказів на підтвердження цього. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зазначає, що враховуючи наявні в матеріалах справи докази, позивачем доведено факт переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт капітал», а також від ТОВ «Вердикт капітал» до ТОВ «Коллект центр» права вимоги щодо заборгованості за договором про споживчий кредит №3311178 від 22 жовтня 2021 року. Отже, за встановлених судом обставин позивач має право на стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором за період з 22 жовтня 2021 року по 06 листопада 2021 року у сумі 4 506,25 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 3 500 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 656,25 грн.; заборгованість за комісією 350 грн., а щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 15\~575 грн., у цій частині позовні вимоги є недоведеними, тому не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 679,49 грн. (4\~506,25 грн. х 3 028 грн. / 20\~081,25 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу, що підтверджуються договором №07-06/2024 про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року, який укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс»; заявкою на надання юридичної допомоги №545 від 07 червня 2024 року; витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року, яким визначено вартість години роботи адвоката, переліком проведеної роботи з кількістю витраченого на надану правову допомогу часу, на загальну суму 9 000 грн. (а. с. 33-38). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 9 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже вона не відноситься до складних справ, а позовні вимоги було задоволено частково. Однак, враховуючи, що представником позивача було надано правову допомогу у вказаній справі, рішенням суду позов задоволено частково, та беручи до уваги заперечення представника відповідача щодо недотримання співмірності затрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми 2 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі.

Outcome: partial