Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

13.03.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 27825 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.07.2024 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір на виготовлення меблів №426 від 26.07.2024. Відповідно до умов відповідач зобов`язався виконати за завданням позивача роботи з виготовлення меблів та передати результат роботи позивачу, а позивач зобов`язувався прийняти та оплатити вартість меблів. Фактична дата готовності виробу до доставки обговорюється із замовником індивідуально, строк виготовлення виробу 6-8 тижнів. Сума передплати 75000 грн. Він здійснив передплату у повній сумі в точці продажу (офісі) виконавця одночасно з укладанням договору у сумі 75000 грн, що підтверджується договором. Після укладення договору та отримання повної оплати, відповідач перестав відповідати на телефоні дзвінки, свої зобов`язання з виготовлення та поставки меблів не виконав. Просив розірвати вказаний договір та стягнути з відповідача сплачені за договором грошові кошти, здійснити розподіл судових витрат Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, підтвердив, що познайомився з відповідачем через соціальну мережу Instagram, де останній рекламував свої послуги з виготовлення меблів. Вони домовились про виготовлення меблів, відповідач прибув, здійснив заміри, розробив проєкт, після чого між сторонами був укладений договір №426.Позивач сплатив аванс у розмірі 75 000 грн, який, за договором, мав бути використаний на закупівлю матеріалів. Відповідач частково виконав роботи (виготовив декілька тумбочок), однак згодом не дотримався строків, змінив місце проживання, не виходив на зв`язок, а згодом повідомив, що витратив авансовані кошти. У зв`язку з цим позивач просить:розірвати договір №426,стягнути 75000 грн,стягнути неустойку у розмірі 12975 грн,стягнути судові витрати. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, неодноразово повідомлявся про розгляд справи, а саме на 08.05.2025 та 03.06.2025 що підтверджується поштовим відправленнями з відміткою про недоставляння/повернення « «за закінченням терміну зберігання», реєстрами вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштового відправлення Укрпошти, довідкою про доставку СМС повідомлення, оголошенням про виклик до суду на офіційному порталі Судова влада, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не направив, свого представника до суду не направив. (а.с. 40-41, 50-53) Згідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.04.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, а також встановлено відповідачу подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача, останнє відоме зареєстроване місце проживання [PERSON] розташоване за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 33, 36) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 26.07.2024 [PERSON] (надалі - «Виконавець»), з однієї сторони та [PERSON] (надалі - «Замовник») з другої сторони, уклали Договір на виготовлення меблів №426. Відповідно до умов договору: р.1. Виконавець, [PERSON] зобов`язувався виконати за завданням Замовника, [PERSON] , роботи з виготовлення меблів (дала Виріб) і передати результат роботи Замовнику, а Замовник відповідно до умов цього договору зобов`язується прийняти та оплатити виріб. р.2. Фактична дата готовності виробу до доставки обговорюється із замовником індивідуально, строк виготовлення виробу 6-8 тижнів. П.п.3.3.1. Сума передплати 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень. [PERSON] здійснює передплату у повній сумі в точці продажу (офісі) Виконавця, [PERSON] одночасно з укладанням Договору. П.п.4.1.1. Виконавець, [PERSON] зобов`язаний передати Замовнику, [PERSON] . Виріб належної якості та відповідну технічним кресленням, складеним на підставі контрольного заміру, погодженим з Замовником та комплектації, описаної в специфікації, у строк, зазначений у пункті 2 цього договору. Якість Виробу регулюється пунктом 5 цього договору. На виконання договору Позивачем, [PERSON] було сплачено Відповідачу, [PERSON] 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень., що підтверджується договором (п.п.3.3.1). Згідно листа Оболонського УП ГУНП у м. Києві, під час розгляду заяви [PERSON] щодо вчинення можливих неправомірних дій [PERSON] , ознак кримінального правопорушення виявлено не було. (а.с. 22) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.ч.1,3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Як вбачається зі ст.ст.526, 530, 629 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору га вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до п.7 Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляд цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів: надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно зі ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Як передбачено ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до п.п. 2,6 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Щодо розірвання договору , стягнення авансу, неустойки за договором. Судом встановлено, що між сторонами укладено оспорюваних договір, при укладенні договору сторонами погоджені усі істотні умови його договору відповідно до предмету, у тому числі стосовно вартості замовлених робіт, попередньої оплати тощо, що відповідає вимогам ст. 866 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору побутового підряду та його виконання з боку позивача. Натомість відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав до цього часу. Суд вважає, що неможливість позивача як споживача отримати своєчасно оплачені послуги свідчать про порушення відповідачем вимог закону. З моменту укладення договору не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань по договору, які б могли стати перешкодою для надання послуг відповідачем. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання договору Відповідачем не надано. Відповідач не виконав узяті на себе зобов`язання, не забезпечив виготовлення меблів у передбачений строк та фактично використав кошти позивача не за цільовим призначенням, чим порушив істотні умови договору. Оскільки до моменту розгляду судом справи та ухвалення рішення роботи за договором не виконані, відповідач не приступив до їх виконання, тим самим допустивши істотне порушення умов договору, позивач не бажає продовжувати договірні відносини та наполягає на відшкодуванні збитків, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав позивача як споживача, які підлягають захисту обраним ним способом шляхом стягнення з відповідача сплачених ним грошових коштів за вказаним договором в сумі 52400 грн. Згідно п.п.4.2.1. договору - замовник, має право вимагати, в разі невиконання у зазначений в п.3.3.2. термін виконавцем, своїх зобов`язань щодо цього договору, неустойку, в розмірі 0,1% від загальної суми залишку за договором, за кожен день прострочення. Таким чином, з урахуванням того, що прострочення виконання зобов`язання розпочалося з 21.09.2024 і станом на дату подання позовної заяви 12.03.2025 тривало, загальний період прострочення становить 173 дні. Розмір неустойки за період несвоєчасного виконання договору становить 12975 грн. Оскільки відповідач не виконав умови договору на виготовлення меблів №426 від 20.07.2024, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів підлягають задоволенню повністю. Щодо витрат на правову допомогу. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн. В обґрунтування посилається на те, що відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н від 28.02.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Чередою Т.М., додаткової угоди, рахунків на оплату від 03.03.2025, 08.05.2025, платіжної інструкції №2757406, платіжної інструкції №9350789, акту наданих послуг від 28.02.2025, детального опису наданих послуг професійної правничої допомоги по справі №363/1311/25, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 12000 грн, що складається з попередньої правової консультації, аналізу фактичних обставин справи, аналіз судової практики, підготовка та оформлення позовної заяви, контроль реєстрації позовної заяви, сповіщення клієнта про відкриття провадження у справі, надання правової консультації про процесуальні права та обов`язки, направлення до суду заяв, участі адвоката у судових засіданнях 08.05.2025 та 03.06.2025. (а.с. 23-27, 57-59) Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved