Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

14.04.2025 року до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26\~091,87 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 13\~832,31 грн., залишку прострочених відсотків в сумі 12\~259,56 грн., судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 200,00 грн. Позов мотивований тим, що 26.06.2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26201000430966, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування в сумі 20\~000,00 грн., а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит та сплатити плату за кредитом (проценти та комісії), та виконати інші зобов`язання, а строк кредитування становить 12 місяців з дня укладення договору. Відповідач свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій не виконав, у зв`язку з чим, 10.04.2024 року сформувалась заборгованість в розмірі 26 091,87 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 13 832,31 грн., залишку прострочених відсотків в сумі 12 259,56 грн. 11.04.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу №11/04/24, за умовами якого ТОВ «Санфорд Капітал» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких право вимоги до відповідача за кредитним договором № №26201000430966 від 26.06.2019 року. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16.04.2025 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Правом на подання відзиву не скористався. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 26.06.2019 року [PERSON] підписав заяву-згоду № 1111395 на укладання Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, якою акцептував публічну пропозицію на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб в АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями (УДБО), яка розміщена на веб-сайті банку, і беззастережно приєднався до умов УДБО та в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні УДБО, так і послуг, що можуть бути надані клієнту в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін та доповнень), і погодився з тим, що він може обирати будь-які послуги, передбачені УДБО, у тому числі через дистанційні канали обслуговування (а.с. 86). 26.06.2019 року між відповідачем і АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір № 26201000430966, відповідно до умов якого [PERSON] шляхом зарахування на поточний рахунок в АТ «Банк Кредит Дніпро» отримав кредит у сумі 20\~000,00 грн. строком кредитування 12 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних (а.с. 95). Як вбачається з роздруківки з веб-сайту АТ «Банк Кредит Дніпро» з 01.03.2022 року банк запровадив кредитні канікули: для кредитів готівкою до 24.06.2022 року, за іншими кредитними продуктами, для яких застосовані кредитні канікули до 30.06.2022 року, які можуть бути продовжені за рішенням банку. Матеріалами справи підтверджено, що 11.04.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» і ТОВ «Санфорд Капітал» укладено договір факторингу №11/04/24, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило за плату, а ТОВ «Санфорд Капітал» набувало права вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а.с. 36-42). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 26201000430966 в сумі 26 091,87 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 13 832,31 грн., залишку прострочених відсотків в сумі 12 259,56 грн. (а.с. 75). Також з матеріалів справи судом встановлено, що станом на момент звернення ТОВ «Санфорд Капітал» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена, а доказів іншого відповідачем не було надано. Крім того, з наданих позивачем розрахунків заборгованості судом встановлено, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося жодних нарахувань, а заборгованість відповідача станом на 10.04.2024 року становить 26 091,87 грн. (а.с. 96-100). Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ ««Санфорд Капітал»» просив стягнути заборгованість за основним боргом, комісіями. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг в доведенні своїх вимог і заперечень. Отже, існування заборгованості у відповідача за кредитним договором № 26201000430966 від 26.06.2019 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем у встановленому законом порядку. При цьому, суд зазначає, що позивачем заявлена до стягнення сума в загальному розмірі 26 091,87 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 13 832,31 грн., залишку прострочених відсотків в сумі 12 259,56 грн. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №11/04/24 від 11.04.2024 року за кредитним договором № 22036000514824 від 26.06.2019 року, який було укладено між відповідачем і АТ «Банк Кредит Дніпро». Отже, судом встановлено факти укладення між АТ «Банк Кредит Дніпро та [PERSON] вищевказаного кредитного договору та невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів, а також те, що до ТОВ «Санфорд Капітал» перейшли права первісного кредитора АТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором № 26201000430966 від 26.06.2019 року, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання юридичної допомоги №1/04 від 01.04.2024 року, який укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №4 від 16.12.2024 року на загальну суму 7 200 грн., реєстром боржників від 18.11.2024 року щодо відповідача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, суд вважає, що витрати в розмірі 7\~200,00 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг.. Приймаючи до уваги те, що рішенням суду позов задоволено, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу і тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 3\~500,00 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та необхідністю у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved