Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

18.04.2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] та [PERSON] з 30.04.2005 року перебували у шлюбі. У 2007 році [PERSON] отримав кредит у розмірі 22 400 доларів СШАзі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.04.2027 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 54,90 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення від 08 серпня 2013 року справа №437/6342/12, звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , [PERSON] та їх спільного сина, виселено. 09 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області справа №200/12479/16. У вересні 2017 року [PERSON] познайомилась із [PERSON] . З листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, за адресою: [ADDRESS] , тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У 2020 році позивачці зателефонували колишні сусіди з м.Синельникове, повідомили, що квартира за адресою: [ADDRESS] виставлена на продаж державною виконавчою службою.' Позивач розповіла відповідачу про свої колишні обставини з житлом які у неї склалися і запропонувала придбати разом спільне майно. Для того щоб у банку не було питань щодо її прізвища « [PERSON] ». Квартиру прийняли рішення оформити на відповідача. У позивача власних коштів було 3000 (три тисячі) доларів США , а у відповідача була земельна ділянка (пай), розміром 2 га., яку він запропонував реалізувати та виручені кошти докласти до на придбання спільної квартири. Земельну ділянку пай відповідач реалізував на загальну суму приблизно1800 (одна тисяча вісімсот) доларів США . Після того, як суми вистачало на придбання квартири, стало питання про те, що у [PERSON] були борги, виконавчі провадження були відкритті у приватних виконавців, у зв`язку з чим брали в борг кошти для погашення його заборгованостей, задля належного оформлення квартири з торгів. Всім процесом, а саме подачею заяв на участь у прилюдних торгах, організацією співпраці з державним виконавцем, оформленням всіх документів займалась позивач. Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів отримували у [PERSON] , державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 23 березня 2021 року. З березня місяця 2021 року сторони почали робити в квартирі ремонт так, як сину позивача необхідно було з першого вересня 2021 року приступити до навчання у Синельниківському професійному ліцеї. 24 лютого 2022 року [PERSON] було призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, що підтверджується довідкою, у зв`язку з чим сім`я переїхала проживати до [PERSON] , яка є сестрою позивача, а саме за адресою: [ADDRESS] . У період цього часу позивач завагітніла, перебувала на обліку у лікарів, але у зв`язку з напруженою ситуацією у сім`ї втратила дитину, що підтверджується виписками з лікарні. 01 лютого 2022 року відповідач, на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Таїсією Віталіївною, уповноважив позивача на управління квартирою. Через погіршення стосунків, відносини між [PERSON] та [PERSON] поступово погіршувались, а згодом припинились на початку квітня 2023 року. За домовленістю з відповідачем, позивачка уклала Договір купівлі- продажу квартири від 21 червня 2023 року, але за позовною заявою [PERSON] Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області справа №191/3599/23 договір купівлі-продажу квартири - скасовано. При розгляді Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області справи №191/3599/23, [PERSON] не заперечував та підтверджував факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Також, 31.10.2023 року, у судовому засіданні підтвердив факт придбання квартири за спільні кошти - його та [PERSON] . В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2017 року по 01 квітня 2023 року; визнати квартиру [ADDRESS] загальною площею - 54,9 кв.м., житловою площею - 36,6 кв.м., майном, що належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на праві спільної сумісної власності; в порядку поділу майна, визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею - 54,9 кв.м., житловою площею - 36,6 кв.м..; стягнути з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , судові витрати по справі. 13.05.2024 року представником відповідача [PERSON] , [PERSON] , подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач повністю не визнає позовні вимоги [PERSON] , вважає їх безпідставними. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не відповідають дійсності й не підтверджені достатніми доказами, з огляду на наступне. [PERSON] та [PERSON] дійсно познайомилися у 2017 році, але на той момент між ними були суто дружні стосунки. Відповідач не проживав з 2017 по 2021 роки із позивачкою, не вів із нею спільне господарство, в сторін не було спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків. Сторони почали проживати разом тільки після придбання [PERSON] квартири [ADDRESS] . Відповідач придбав на прилюдних торгах дану квартиру 22 березня 2021 року. У Постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 Верховний Суд зазначив, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Таким чином наявність між сторонами дружніх стосунків не може свідчити про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали у період придбання спірного майна однією сім`єю. [PERSON] до позовної заяви не було надано жодного доказу спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат сторін у період придбання спірної квартири, а також доказів придбання майна в інтересах сім`ї. Докази, подані позивачкою за період з 2017 року по 22 березня 2021 року, а саме: 8 фотографій, на яких [PERSON] зі своєю донькою гуляє разом із [PERSON] та її сином; виписки з рахунків, згідно з яких за 4 роки [PERSON] двічі поповнила мобільний рахунок відповідача та 6 разів здійснила переказ на картку [PERSON] жодним чином не свідчать про проживання сторін однією сім`єю у цей період. З поданих [PERSON] виписок з рахунків, вбачається, що позивач з 2017 року по 2020 рік поповнювала й інші невідомі мобільні рахунку, а також здійснювали неодноразові перекази на картки інших осіб. Окрім цього, на поданих до суду світлинах [PERSON] навіть не стоїть поряд із [PERSON] , не кажучи вже про більш близькі відносини, які притаманні подружжю. [PERSON] розповіла [PERSON] про те, що квартира [ADDRESS] , яка раніше належала колишньому чоловіку позивачки, виставлена на прилюдні торги. Відповідача зацікавила дана інформація, оскільки власного житла, окрім зруйнованого будинку, у нього не було. Зазначений будинок належав його покійному батьку і є заваленим та не придатним до життя, що підтверджується актомт обстеження та інформаційною довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» ДОР. Через що у [PERSON] з`явився намір придбати дану квартиру, вартість якої була невеликою у порівнянні з ринковими цінами. Після чого відповідач попрохав допомоги у [PERSON] , з якою вони на той момент перебували у близьких та дружніх стосунках. Позивачка дійсно допомогла відповідачу з участю у прилюдних торгах й навіть запозичила [PERSON] 2 300 доларів США. [PERSON] придбав спірну квартиру виключно у своїх власних інтересах, про які зазначено вище. Ремонт у квартирі відповідач робив за власні кошти, [PERSON] у цьому участі не приймала. Докази, які були подані до суду позивачкою нібито на підтвердження її участі у здійсненні ремонту в спірній квартирі є недостовірними та неналежними з огляду на наступне. Чек №165127 сумою на 327 грн. від 26.06.2021 року: даний доказ не містить жодної інформації щодо покупця, кількості придбаних товарів, на підставі нього не можна встановити куди взагалі були реалізовані чи переміщені дані товари. Рахунок замовлення №674 від 26.06.2021 року на суму 7 525,00 грн.: даний доказ також не містить інформації щодо замовника, адреси відвантаження товарів, більш того у способі оплати зазначено «оплата готівкою при кур`єрській доставці по м.Дніпро», в той час як спірна квартира знаходиться в м. Синельникове. Рахунки 04429917 від 10.09.2021 року та 04415021 від 26.07.2021 року: не містять інформації щодо покупця, а також адреси доставки товарів. Товарний чек від 10.05.2022 року та рахунок-фактура №188 від 25.05.2023 року так само не містять інформації щодо адреси відвантаження товарів, на підставі них не можна встановити куди були переміщені зазначені товари. Крім того дані докази є неналежними, оскільки, представник позивача у позовній заяві вказує на те, що з 24.02.2022 року [PERSON] із своїм сином переїхала жити до своєї сестри, [PERSON] . Наведена позивачкою обставина стосовно запозичення нею коштів у борг для погашення заборгованостей відповідача задля належного оформлення квартири з торгів не відповідає дійсності та не підтверджена жодним доказом. У позовній заяві зазначено, що 24 лютого 2022 року [PERSON] було призвано на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із чим [PERSON] із своїм сином переїхала жити до своєї сестри, [PERSON] . Абзацом нижче представник позивача вказує, що у цей період часу позивачка завагітніла, але у зв`язку з напруженою ситуацією у сім`ї втратила дитину, що підтверджується виписками з лікарні. З висновку поданого позивачем проколу обстеження від 12.08.2022 року вбачається, що на момент проведення даного обстеження [PERSON] була на 19-20 тижні вагітності. Отже, позивачка завагітніла у період, коли вона проживала у своєї сестри, а [PERSON] проходив військову службу. Дані обставини викликають сумніви щодо того від кого саме завагітніла [PERSON] . Додані до позовної заяви виписки та протоколи не містять жодної вказівки стосовно біологічного батька дитини. Також представник позивача у позовній заяві зазначає наступне: «За домовленістю з відповідачем, позивачка уклала договір купівлі-продажу квартири від 21 червня 2023 року, але Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області справа №191/3599/23 договір купівлі-продажу скасовано. При розгляді Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області справи №191/3599/23 [PERSON] не заперечував та підтверджував факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу». Крім того представник позивача зазначає про те, що договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] , що діяла за довіреністю від імені [PERSON] , та [PERSON] від 21.06.2023 року, посвідчений Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №365, було вчинено без згоди [PERSON] та внаслідок зловмисної домовленості [PERSON] з [PERSON] . У зв`язку із чим Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення від 01.11.2023 року, яке апеляційним судом залишено без змін, по справі № 191/3599/23, яким визнано недійсним з моменту його укладення даний договір та скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №50709035 про право власності [PERSON] на квартиру (адреса: [ADDRESS] ). Саме через те, що у [PERSON] не вдалося зловмисно заволодіти спірною квартирою, вона звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, визнання права власності на 1/2 частину квартири придбаної у шлюбі. У позовній заяві [PERSON] по справі №191/3599/23 відповідач зазначає те, що він почав спільно проживати з [PERSON] після придбання спірної квартири, а не з 2017 року як про це стверджує позивачка. Відносини, що склалися між сторонами після того як вони почали проживати разом у спірній квартирі не були усталеними й притаманними подружжю. Сторони не вели спільного господарства, не приймали участі у спільних витратах, не мали спільного побуту та бюджету. Тобто вони просто проживали за однією адресою: [ADDRESS] , до моменту призову [PERSON] на військову службу під час мобілізації 24.02.2022 року. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. Щодо часу проживання, то за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Таким чином, головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. [PERSON] та [PERSON] не проживала однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в період, протягом якого була придбана спірна квартира. Сторони не вели спільне господарство, не приймали участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї та не мали взаємних прав та обов`язків та усталених відносин, що притаманні подружжю. [PERSON] не було подано до суду доказів, які б свідчили про спільне проживання з Відповідачем, ведення ними спільного побуту, спільний відпочинок сторін, спільну присутність на святкуванні свят, витрачання коштів на спільні цілі до придбання [PERSON] спірної квартири. Позивач з відповідачем також ніколи не були зареєстровані за однією адресою. Окрім цього, позивачка не надала доказів того, що спірне майно було придбано з метою забезпечення інтересів сім`ї. Таким чином позивачка не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона проживала з Відповідачем однією сім`єю, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні статті 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON] , просила відмовити в позові, з підстав, наведених у відзиві. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що займає посаду директора КП «Побут», проживає у с. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області, позивач [PERSON] є рідною сестрою подруги свідка, а відповідача [PERSON] знає як чоловіка [PERSON] . [PERSON] зустрічала сторін у справі на дні народження чоловіка подруги [PERSON] , а далі й на інших святах також. Вони поводили себе як подружжя. На початку війни 2022 року, десь у травні, [PERSON] та [PERSON] приїхали жити до сестри позивача [PERSON] , приблизно на 6 місяців. [PERSON] допомагав по господарству, а потім пішов у ТРО. [PERSON] повідомила [PERSON] , що [PERSON] завагітніла. Коли саме [PERSON] переїхала від сестри, не пам`ятає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] з 2004 року, а [PERSON] , з часу, як приїздив в квартиру до них у м. Синельникове. Вони зустрічались, ночували разом, з 2017 року до 2020 року жили у м. Дніпро, потім переїхали в м. Синельникове. [PERSON] допомагав розвантажувати речі. [PERSON] служив в Васильківському ТРО, а жив у м. Синельникове. Стосунки між сторонами припинились влітку 2023 року. Знає, що і [PERSON] , і [PERSON] разом складали кошти для придбання квартири. Робили у ній ремонт за кошти [PERSON] , який також давав кошти [PERSON] на їхні загальні потреби. Для придбання квартири у м. Синельникове, [PERSON] продав пай за 4500 доларів США , а 1500 доларів США доклала [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є пенсіонером, сторін у справі знає як сусідів. З початку [PERSON] жила з першим чоловіком, потім 2020-2021 році з`явився [PERSON] , він робив у квартирі ремонт. Разом вони жили як чоловік та дружила, приблизно1-2 роки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що має дружні відносини з [PERSON] , через яку познайомилась з [PERSON] . Сторони у справі почали проживати разом з червня 2017 року по 2023 рік, спочатку у м. Дніпро на орендованій квартирі, а потім в квартирі в м. Синельникове. Вони мали намір одружитися, навіть обручки вже були, але [PERSON] відкладала одруження, через борги. У 2020 році [PERSON] надала в борг [PERSON] 2000 доларів США, для викупу її квартири. Стосунки [PERSON] та [PERSON] були як у сім`ї. Дитина [PERSON] також з ними проживала, він готував їжу. У 2022 році [PERSON] завагітніла, але потрапила в лікарню, де про неї піклувався [PERSON] . Стосунки між ними почали погіршуватись приблизно у 2023 році, через зловживання алкогольними напоями. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] , як колишню сусідку, а [PERSON] , як її чоловіка, з 2017 року вони проживали у квартирі [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , до 2021 року. Як сусіди спілкувались, коли вони робили ремонт, просили інструменти. Бачив їх в магазині разом. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її рідною сестрою, а [PERSON] , колишній співмешканець. Сторони у справі познайомились у 2017 році, почали проживати разом. [PERSON] зі своєю родиною приїздила в гості до [PERSON] та [PERSON] , а вони до неї. Сестра з співмешканцем шукали квартиру, потім робили в ній разом ремонт. У 2022 році [PERSON] був у ТРО у смт. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області, і вони проживали у [PERSON] як родина до весни, потім [PERSON] завагітніла, але дитину втратила. Денис її не підтримував, він зловживав алкоголем, один раз побив її. Весною 2023 року вони розійшлись. У м. Дніпро вони жили з 2017 року, а навесні 2021 року переїхали в квартиру до м. Синельникового. У м. Дніпрі з ними проживав син [PERSON] , та приїздила дитина [PERSON] . Вони жили як родина, придбавали продукти харчування, спали разом. Таким чином, суд, заслухавши позивача, її представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, зазначає наступне. Згідно зі\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей\~12,13 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга\~статті 3 СК України). Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (пункт 5 частини першої\~статті 256 ЦПК України\~в редакції, чинній на час подання позову до суду та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій; пункт 5 частини першої\~статті 315 цього Кодексу\~в редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Під час розгляду справи, судом встановлено, що з 2017 року до березня 2023 року сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, що підтверджено показами всіх свідків у справі, а також самим відповідачем [PERSON] під час розгляду Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області цивільної справи №191/3599/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна недійсним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно, що відображено в протоколі судового засідання №2082720 від 31.10.2023 року (позовні вимоги задоволено, рішення суду від 01.11.2023 року набрало законної сили 28.02.2024 року). Велика Палата Верховного Суду 23 січня 2024 у справі № 523/14489/15-ц вказала, що погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур\~\~вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено\~розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважала, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Таким чином, вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи, тому в цій частині позову [PERSON] слід відмовити. Щодо поділу майна. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , згідно Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 02 березня 2021 року, є власником квартири [ADDRESS] (а.с.114). Звертаючись до суду із цим позовом, позивач стверджувала, що у 2021 році вона набула на праві спільної сумісної власності з [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] заперечує обставину перебування із [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та набуття вказаного об`єкта нерухомості за кошти спільного бюджету та стверджує, що квартира набута за його особисті кошти. Проте суд, з`ясувавши обставини у справі, проходить до висновку про те, що вказана квартира є спільною власністю подружжя, оскільки вона набута за залучені [PERSON] , внаслідок отримання в борг коштів, та [PERSON] , у зв`язку із продажем земельного паю, кошти за час перебування їх у фактичних шлюбних відносинах, у яких вони вели спільне господарство, побут, взаємні права та обов`язки, мали спільний бюджет. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу\~щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта\~статті 368 ЦК України). Ураховуючи наведені обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] не довів факту придбання квартир за його особисті кошти та не спростував презумпцію спільної сумісної власності на цей об`єкт. Тому, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] , є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними в рівних частках. Застосований Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області судом захід забезпечення позову від 18 квітня 2024 року про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили або може бути скасований за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно вимог\~статті 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за вимогою немайнового характеру у сумі 1211 грн. 20 коп. та 1% ціни позову за вимогою майнового характеру (3080 грн. 12 коп.). Крім того, з позивача на користь держави підлягає стягненню не сплачений при зверненні до суду судовий збір за двома вимогами із трьох пред`явлених: у сумі 1211 грн. 20 коп. за немайнову позовну вимога та 1% ціни позову за вимогою майнового характеру (3080 грн. 12 коп.) Відповідно до ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; по-в`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не подано жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Разом з цим, визначаючи розмір до стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення з відповідача на користь позивача, суд враховує категорію складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), пропорційність задоволених вимог та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну справи та її значення для сторін, у зв`язку з чим приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 10000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial