Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання попереднього договору, стягнення суми, в якому прохає розірвати попередній договір від 09.11.2021 без номеру купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею від 16,5 кв.м. до 19,5 кв.м., укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] передоплату за договором в розмірі 708699 грн. 47 коп., що є еквівалентом 19380 доларів США та стягнути 3% річних від суми передоплати у розмірі 10717 грн. 87 коп. станом на дату подачу позовної заяви. Свої вимоги мотивує тим, що 09.11.2021 між ним та [PERSON] укладено договір без номеру купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею від 16,5, кв.м. до 19,5 кв.м. (п. 2.2 Договору). Продавець зобов`язується у майбутньому, в строк до 17.00 31.03.2023 передати покупцю право власності на квартиру, визначену п. 2.2 у спосіб, що не суперечить законодавству України (п. 1 Договору). Ціна квартири визначається сторонами, що еквівалентом 19380 доларів США (п. 2.4 Договору). Попередня оплата за договором, у розмірі 19380 доларів США, сплачується покупцем наступними частинами: 444890 грн. 00 коп., що дорівнює еквіваленту 17000 доларів США, ще до підписання цього Договору; еквівалент 2380 доларів США за курсом на день оплати до 17.00 29.11.2021. При сплаті кожної частини попередньої оплати, окрім першої, підписується Акт приймання-передачі грошей, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.5 Договору). На виконання п. 2.5 ним здійснена оплата за договором 09.11.2021 в розмірі 17000 доларів США та 29.11.2021 у розмірі 2380 доларів США, що підтверджується актом приймання-передачі грошей до договору від 09.11.2021 без номеру. Таким чином, він виконав всі умови Договору. Разом з цим, продавцем станом на подачу позовної заяви квартира не збудована, документи для укладання основного договору не підготовлені, основний договір не укладено, чим суттєво порушені вимоги договору та зобов`язання за ним не виконані, а тому зазначений договір підлягає розірванню в зв`язку з суттєвими порушенням його умов з боку відповідача, а також підлягає стягненню передоплата в розмірі 19380 доларів США. Оскільки станом на 28.09.2023 офіційний курс Національного банку України складає за 1 долар США 36, 5686 грн., сума передоплати, що підлягає поверненню складає 708699 грн. 47 коп., що є еквівалентом 19380 доларів США станом на 03.10.2023. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України з відповідача додатково підлягає стягненню з відповідача 3 % річних у розмірі 10717 грн. 87 коп., виходячи з наступного розрахунку: 708699 грн. 47 коп. х 3% : 100% х 184 дні : 365 днів. Сума розрахована за період з 01.04.2023 по 01.10.2023. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та 21.12.2023 представником відповідача адвокатом Бєлокриницьким А.О. подано відзив на позовну заяву, в якому прохає відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що зі змісту Договору вбачається, що він має ознаки попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Спірний Договір нотаріально не посвідчений, а тому цей договір є нікчемним з посиланням на ст.ст. 215,220 ЦК України та визнання такого правочину недійсним закон не вимагає. Нікчемний попередній договір не може створювати жодних юридичних наслідків, окрім двосторонньої реституції, з огляду на що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Водночас, вважають безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача передоплату розмірі 708699 грн. 47 коп., що є еквівалентом 19380 доларів США та 3% річних від суми передоплати у сумі 10717,87 грн., посилаючись на те, що нікчемний попередній договір не може створювати жодних юридичних наслідків, окрім реституції, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Разом з тим, зауважує, що 28.02.2022 Торгово-промислова палата України видала лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила для усіх, кого це стосується, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка зумовила введення воєнного стану в Україні, з 24.02.2022 і до офіційного закінчення є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Дія форс-мажорної обставини (непереборної сили) - введення воєнного стану на території України, постійні обстріли м. Харкова та наявність реальної й об`єктивної загрози життю й здоров`ю, значно утруднює та фактично унеможливлює ведення будівництва. Ухвалою суду від 28.11.2023 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20.02.2024 ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду\~від 11.07.2024 заяву [PERSON] в особі представника адвоката Прокопенко Ю.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання попереднього договору, стягнення суми повернуто заявнику. Ухвалою суду від 12.08.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача Бєлокриницького А.О. про направлення матеріалів справи до іншого суду - відмовити. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.09.2024 апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2024 по справі за клопотання [PERSON] про направлення матеріалів справи до іншого суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання попереднього договору, стягнення суми повернуто [PERSON] . Ухвалою суду від 09.12.2024 призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 21.01.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі. 04.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування інформації та копії документів. Ухвалою суду від 25.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зміну експертної установи та про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 29.04.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача Бєлокриницького А.О. про поновлення відповідачу строку на подання клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи, повернення на стадію підготовчого провадження та призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Позивач [PERSON] в підготовчому засіданні 20.02.2024 наполягав на задоволенні позовної заяви. Представник позивача адвокат Прокопенко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, прохала позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представники відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання 29.04.2025,03.06.2025 не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про час, місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09.12.2024 зазначив, що не пам`ятає, щоб укладав із позивачем спірний договір, в його архівах немає оригіналу договору, а тому ставив під сумнів підпис у договорі, оскільки не впевнений, що у договорі його підпис. Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що судом було задоволено клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи, але відповідач в судові засідання не з`являвся, на виконання клопотання експерта жодних документів не надавав. Таким чином, матеріали справи свідчать про надання судом можливості та часу стороні відповідача повноцінно здійснити свої процесуальні права, що останнім неодноразово було проігноровано. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, 09.11.2021 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір без номеру купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею від 16,5, кв.м. до 19,5 кв.м. Відповідно до п. 2.4 ціна квартири визначається сторонами, що еквівалентом 19380 доларів США Згідно з п. 2.5 Договору попередня оплата за договором, у розмірі еквівалент 19380 доларів США, сплачується покупцем наступними частинами: 444890 грн. 00 коп., що дорівнює еквіваленту 17000 доларів США, ще до підписання цього Договору; еквівалент 2380 доларів США за курсом на день оплати до 17.00 29.11.2021. При сплаті кожної частини попередньої оплати, окрім першої, підписується Акт приймання-передачі грошей, який є невід`ємною частиною цього договору Продавець зобов`язується підготувати за свій рахунок та в строк для укладання Основного Договору документи, необхідні для передачі Покупцю права власності на квартиру (п. 2.7 Договору). Сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за Основним Договором (продавець - передати квартиру, а покупець прийняти квартиру та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором) під час укладення Основного договору. Сума попередньої оплати, яка фактична сплачена Покупцем згідно п. 2.5 цього Договору, має бути зарахована продавцем в якості сплати грошової суми під час укладання Основного договору (п.2.9 Договору) (а.с.10-11). Відповідно до акта приймання-передачі грошових коштів до договору б/н від 09.11.2021 [PERSON] передав, а продавець [PERSON] прийняв грошові кошти у розмірі 64974 грн. 00 коп., що дорівнює еквіваленту 2380 доларів США 00 центів, які є попереднью оплатою вартості кв. [ADDRESS] (а.с.12). З метою врегулювання ситуації, що склалась у добровільному порядку 07.09.2023 на адресу [PERSON] [PERSON] було направлено. В якому останній прохає повідомити причини невиконання умов договору від 09.11.2021 та строки його виконання (а.с.13). Сторони не\~заперечували,\~що за\~своєю природою\~укладений між\~ними 09.11.2021\~договір є\~попереднім договором,\~який не\~був нотаріальноне посвідчений. Відповідно до положень частин першої - другої\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої\~статті 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною першою\~статті 635 ЦК України\~встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,\~у письмовій формі. Згідно п.13\~постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з п.5\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсни-ми"\~вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. За змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини 1 статті 216\~ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тлумачення змісту наведеної норми свідчить, що недійсний правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які він мав створювати, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Такі юридичні наслідки під час виконання сторонами недійсного правочину поєднуються з реституційними, які полягають у поверненні в натурі кожною стороною одна одній, одержаного ними на виконання цього правочину. Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Водночас частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до пункту 1 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 у справі № 396/29/17, від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 13.05.2021 у справі № 910/6360/20 зробив висновки, що системне тлумачення абзацу першого частини першої\~статті 216 ЦК України\~та пункту 1 частини третьої\~статті 1212 ЦК України\~свідчить, що: а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; б) правила абзацу першого частини першої\~статті 216 ЦК України\~застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, для повернення виконаного підлягають застосуванню положення\~глави 83 ЦК України. Ураховуючи наведене, для повернення виконаного за недійсним правочином у разі, коли тільки одна із сторін здійснила його виконання, правила\~статті 216 ЦК України\~не застосовуються, а повернення виконаного здійснюється на підставі положень\~глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України. Вказані вище висновки також зазначені у постанові Верховного Суду від 21.01.2024 у справі № 369/14337/19. Отже, цивільним законодавством вимагається укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна у тій самій формі, що і основний договір, тобто у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Між тим, як вбачається із матеріалів справи, попередній договір між сторонами, що укладений 09.11.2021, стосується однокімнатної квартири [ADDRESS] . Однак його вчинено сторонами у простій письмовій формі і без нотаріального посвідчення. Тому цей попередній договір є нікчемним і не створює правових наслідків, крім тих, які пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст.\~216, ч. 1 ст.\~220, ст.ст.\~635,\~657 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем вчинено дії з виконання попереднього договору, а саме сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 444890\~грн.\~00\~коп.,\~що дорівнює\~еквіваленту 17000\~доларів США\~до підписання\~зазначеного Договору\~та 29.11.2021\~здійснена оплата\~у розмірі\~64974\~грн.\~00\~коп.,\~що дорівнює\~еквіваленту 2380\~доларів США. За таких обставин, враховуючи позицію сторони відповідача, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1212\~ЦК України і сплачені позивачем кошти мають бути йому повернуті, як безпідставно набуті відповідачем. Разом з тим, оскільки кошти згідно договору передавались у гривнях, доказів зворотного суду не надано, тому з відповідача слід стягнути кошти згідно з договором у гривні у сумі 509864 грн. 00 коп. (444890 грн. 00 коп. + 64974 грн. 00 коп.), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних, суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14- 241цс19) та№ 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорено або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у заявлений позивачем період, а саме: з 01.04.2023 по 01.10.2023. Проте при розрахунку 3 % річних суд виходить із суми 509864 грн. 00 коп., а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних у сумі 7710 грн. 82 коп. (509864 грн. 00 коп. х 3% ?100 % х 184 дні ?365 днів). Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно з ч. 1,6 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, розмір судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5\~ст.\~4 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Отже враховуючи, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», а також часткове задоволення позову (71,94%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 5175 грн. 48 коп.

Outcome: partial