Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

І. Зміст спору 19.03.2025 року позивачка через свого представника адвоката Назарук Ю.П. звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яка обґрунтована тим, що [PERSON] є власником житлового приміщення - житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] . У будинку, який на праві приватної власності належить позивачці зареєстрована та проживає [PERSON] , її мати [PERSON] та брат [PERSON] . Крім того у будинку проживає колишній співмешканець [PERSON] - відповідач [PERSON] (він не є власником/співвласником будинку та не є зареєстрованим у даному будинку). Починаючи з серпня 2023 року спільне проживання позивача з відповідачем в одному будинку було нестерпним. Відповідач часто зловживає алкогольними напоями, спричиняє сварки в сім`ї, крім того періодично відповідач вчиняє домашнє насильство в сім`ї під час якого виражається нецензурною лайкою щодо позивачки в присутності матері та братів. Такі дії відповідача завдають шкоди фізичному та психологічному здоров`ю позивачці та її родині. Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо вчинення відповідачем домашнього насильства в сім`ї. У квітні 2023 року [PERSON] познайомилася з [PERSON] , коли він почав проживати з її братом [PERSON] у її будинку (хоч вона і є одноособовим власником будинку, дозволу на вселення в неї ніхто не запитував). Спочатку поведінка [PERSON] була хорошою, заявниця була переконана, що він є хорошим чоловіком, вони потоваришували, а з червня 2023 року почали спільно проживати, як подружжя. На початку стосунків, [PERSON] поводив себе дуже гарно, почав робити в будинку ремонт, а саме: вирівняв дві стіни у коридорі, поставив вхідні двері, котрі заявниця придбала власним коштом (коштів на ремонт [PERSON] не витрачав). Зі слів [PERSON] позивачка знала, що останній виконував ремонтні роботи у клініці «Bodro» за що отримував денну заробітну плату в розмірі 400 грн. В кінці серпня 2023 року гр. [PERSON] перестав працювати на даній роботі, почав регулярно зловживати алкогольними напоями, від чого ставав дуже агресивним. [PERSON] почав безпричинно спричиняти сварки та конфлікти з позивачем за місцем проживання. Згодом він почав приходити в стані алкогольного сп`яніння до місця роботи позивача (вона працює технічним працівником у школі), там він провокував конфлікти на очах її співробітників та школярів, відбирав телефон заявниці та перевіряв її дзвінки та листування. У зв`язку з тим, що гр. [PERSON] поводився агресивно, голосно кричав декілька разів його виганяв зі шкоди директор, проте останній не реагував на зауваження - працівники школи були вимушені декілька разів викликати наряд поліції до школи. Згодом агресивна поведінка гр. [PERSON] почала поширюватися і на найближче коло родичів з котрими проживає Позивач, а саме: на маму похилого віку (яка фактично не може ходити без сторонньої допомоги) та старшого брата [PERSON] (його [PERSON] жорстоко побив на очах у сторонніх осіб посеред вулиці). 3 приводу вчинення домашнього насильства як психологічного, так і фізичного (регулярні побиття та шарпанина) гр. [PERSON] вимушена була систематично викликати працівників поліції з метою захисту. Зокрема, близько 20.00 год 23 листопада 2023 року за адресою проживання гр. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно позивачки домашнє насильство психологічного характеру: лаявся, обзивав, словесно ображав, погрожував вбити себе та заявницю, а також почав шарпати та штовхати. У зв`язку з тим, що погрози набули реального характеру, гр. Догадіна була вимушена викликати поліцію. З гр. [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, складено протокол про адміністративне правопорушення та видано терміновий заборонний припис. Зауважу, що після від`їзду поліції гр. [PERSON] порушив терміновий припис одразу близько 27 разів (зокрема телефонував 27 разів у нічну пору доби). 12 грудня 2023 року постановою Іваничівського районного суду Волинської області №156/1256/23 було визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 01 грудня 2023 року близько 16.00 год гр. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи в порушення термінового заборонного припису, прийшов додому та став вчиняти домашнє насильство відносно позивачки: ображав нецензурною лайкою, обзивав, виганяв на вулицю. Згодом цього ж дня, близько 20:00 гр. [PERSON] повторно почав вчиняти домашнє насильство, що супроводжувалось агресивною та неадекватною поведінкою останнього, зокрема почав вибивати міжкімнатну стіну кімнати в котрій від співмешканця ховалася гр. [PERSON] разом із старенькою мамою, зробивши при цьому значну діру в стіні. Позивачка вимушена була звернутися на лінію «102» за захистом, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис. 20 грудня 2023 року за місцем проживання гр. [PERSON] , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно заявниці домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, обзивав, продовжив вибивати міжкімнатну стіну кімнати в котрій від співмешканця ховалася гр. [PERSON] разом із старенькою мамою, зробивши при цьому наскрізний прохід в стіні. Позивачка вимушена була звернутися на лінію «102» за захистом, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис. 23 грудня 2023 року близько 15.00 год за місцем проживання гр. [PERSON] , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно позивачки домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, обзивав, виганяв на вулицю. Позивач вимушена була звернутися на лінію «102» за захистом, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис. 27 грудня 2023 року близько 19:30 год та 22:30 год за місцем проживання гр. [PERSON] , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно Позивача домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, обзивав, виганяв на вулицю, вирвав дверну ручку з вхідних дверей аби заявниця не могла потрапити додому. Позивач вимушена була звернутися на лінію «102» за захистом, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис. 29 грудня 2023 року близько 18:00 год за місцем проживання гр. [PERSON] перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, вчиняв відносно позивачки домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, обзивав, виганяв на вулицю, вирвав дверну ручку з вхідних дверей аби заявниця не могла потрапити додому. Позивачка вимушена була звернутися на лінію «102» за захистом, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис. В черговому пориві агресії в присутності працівників поліції гр. [PERSON] кричав, що йому начхати на заборонні приписи. 30 грудня 2023 року близько 09.30 год за місцем проживання гр. [PERSON] порушуючи терміновий заборонний припис, заліз в кімнату заявниці через попередньо вибиту стіну і почав вчиняв відносно Позивача домашнє насильство: ображав нецензурною лайкою, обзивав, виганяв на вулицю, домагався статевих відносин. Коли гр. [PERSON] відмовила кривднику у близькості, останній став дуже агресивно ставитися до потерпілої, погрожував побити, став шарпати за шию та волосся. Побоюючись за своє життя гр. [PERSON] вибігла на вулицю лише в одній кофті, дану обставину помітили сусіди та викликали поліцію, працівниками поліції було повторно складено протокол про адміністративне право порушення та повторно видано тимчасовий заборонний припис, а також зафіксовано порушення заборонного припису. Цього ж дня після того, як помешкання покинули працівники поліції, близько 13:00 год гр. [PERSON] повернувся додому та знов почав знущатися зі заявниці, до того ж почав залякувати її тим, що став каменем бити по вхідних дверях, електролічильнику, так як знущання не припинялися, життя стало нестерпним гр. [PERSON] попросила допомоги у знайомого, котрий допоміг вивезти її та її маму з будинку до доньки, яка проживає у м. Вараш. Після нового року, а саме після 01 січня 2024 року небайдужі люди надали гр. [PERSON] тимчасовий притулок в межах м. Нововолинськ. Водночас, не зважаючи на тимчасовий заборонний припис (зокрема щодо контактування з потерпілою особою) гр. [PERSON] телефонував останній о 17:04 год, 17:19 год, 19:03 год, 19:.42 год. 06 січня 2024 року продовжував телефонувати о 17:37 год, 17:38 год, 17:40 год, 17:42 год, 17:44 год, 17:45 год, 17:47 год, 17:52 год, 19:22 год, 19:33 год, 19:34 год, 19:59 год, 20:10 год тощо. В цілому за короткий період часу дії заборонних приписів з кінця листопада 2023 року до початку січня 2024 року гр. [PERSON] зателефонував потерпілій понад 200 разів. Справи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] перебувають на розгляді в Іваничівському районному суді Волинської області. 11 січня 2024 року до СВ ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області було подано заяву про вчинення злочину за попередньою кваліфікацією ст.126-1 КК України. 13 січня 2024 року до суду було скеровано заяву про видачу обмежувального припису терміном на 6 місяців. Надалі таке відношення терпіти неможливо, на даний час заявниця гр. [PERSON] перебуває у постійному страху. Тому, представник позивачки просить примусово виселити [PERSON] , [INFO] з житлового будинку [ADDRESS] . Також представник позивачки просить стягнути з [PERSON] понесені випрати на правничу допомогу на користь [PERSON] в сумі 4000 гривень. ІІ. Позиція учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Назарук Юлія Володимирівна в судове засідання не з`явилися. Назарук Ю.В. надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязіпри цьому зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився вдруге, хоч належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток як на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, так і на фактичну адресу проживання. Судові повістки повернуто до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідача неодноразово повідомлено шляхом оголошення про дату і час судового засідання на сайті Судової влади України. Про причини неявки відповідач не повідомив. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 20.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 15.04.2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 03.06.2025 року учасники справи не прибули. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку із повторною неявкою відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України, 03.06.20025 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, без участі відповідача, оскільки позивач та його представник не заперечують проти такого вирішення справи, постановивши заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок [ADDRESS] є позивачка [PERSON] (а.с.13-14). З будинкової книги [NUMBER] слідує, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.10-12). Зі змісту позову [PERSON] слідує, що відповідач вселився у належне їй житлове приміщення самовільно, добровільно покинути будинок не бажає, а його проживання у житлі створює перешкоди і позбавляє можливості в повній мірі використовувати на свій розсуд об`єкт нерухомого майна, який перебуває у її приватній власності, оскільки [PERSON] порушує правила співжиття: знущається, залякує, вчиняє насильство щодо [PERSON] , порушує термінові заборонні приписи та псує належне [PERSON] майно. З матеріалів цивільної справи та за відомостями, наявними у ЄДРСР судом встановлено, що 12 грудня 2023 року постановою Іваничівського районного суду Волинської області №156/1256/23 було визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно співмешканки [PERSON] та застосовано відносно нього адміністративне стягнення в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян (а.с.25). Крім того, 26.11.2023 о 15:27 год. за місцем проживання [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та шарпав за верхній одяг. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 14.02.2024 року у справі № 156/55/24 за вищевказані дії [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 26.02.2024. Надалі, [PERSON] , будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності Іваничівським районним судом Волинської області за аналогічне правопорушення, але належних для себе висновків не зробив, 27.12.2023 року о 19:00 год в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] : обзивав нецензурною лайкою внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення одного з порушень, передбачених частиною першою вищевказаної статті. Крім того, [PERSON] , будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності Іваничівським районним судом Волинської області за аналогічне правопорушення, але належних для себе висновків не зробив, 27.12.2023 року близько 22:15 год гр. [PERSON] , стосовного якого 27.12.2023 року винесено заборонний припис серії АА 308955 про зобов`язання в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою не виконав його. Такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення одного з порушень, передбачених частиною першою вищевказаної статті. Також, [PERSON] , будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності Іваничівським районним судом Волинської області за аналогічне правопорушення, але належних для себе висновків не зробив, 29.12.2023 року о 20 год в [ADDRESS] [PERSON] порушив терміновий заборонний припис АА № 308955 від 27.12.2023 року та вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки [PERSON] , внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю. Такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення одного з порушень, передбачених частиною першою вищевказаної статті. [PERSON] , будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності Іваничівським районним судом Волинської області за аналогічне правопорушення, але належних для себе висновків не зробив, 30.12.2023 року близько 15:00 год [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно колишньої співмешканки [PERSON] психологічного, фізичного та економічного характеру. Дії вчинив повторно протягом року. Такі дії [PERSON] кваліфіковано за ч.2 ст.173-2 КУпАП як вчинення домашнього насильства особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за вчинення одного з порушень, передбачених частиною першою вищевказаної статті. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 24.02.2024 року у справі № 156/10/24 за вищевказані дії [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.03.2024. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 286779 від 01 грудня 2023 року, 01.12.2023 року близько 15:50 год [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання, повторно вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно своєї співмешканки [PERSON] : систематичне висловлювання нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень під час чого вибив стіну в будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. Таким правопорушенням [PERSON] заподіяв потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 21.02.2024 року у справі № 156/40/24 за вищевказані дії [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 04.03.2024. [PERSON] будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності Іваничівським районним судом Волинської області за аналогічне правопорушення, належних для себе висновків не зробив та 30.12.2023 року о 09:30 год. перебуваючи в [ADDRESS] , вчинив повторно домашнє насильство та порушив виконання тимчасово заборонного припису, який винесено 27.12.2023 о 20:00 год. серії АА 308955. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 27.03.2024 року у справі № 156/49/24 за вищевказані дії [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 08.04.2024. Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 25 січня 2024 року у цивільній справі № 156/96/24 (рішення суду набрало законної сили 27.02.2024) заяву окремого провадження [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено та видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким [PERSON] заборонено наближатись більше як на 100 м до [PERSON] та її місця проживання (перебування); заборонено наближатись більше як на 50 м до місця роботи [PERSON] ; заборонено в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] ; заборонено здійснювати листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, в тому числі через її колег. На підтвердження порушення [PERSON] позивачкою надано фотознімки нанесеної ним шкоди майну [PERSON] (а.с.26-27). У зв`язку із систематичністю порушення відповідачем правил співжиття позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. V. Застосоване судом законодавство Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (п.3 ч 2 ст.16 ЦК України), усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (стаття 379 ЦК України). Згідно зі ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 648/448/19. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення визначені ст. 116 ЖК України. Відповідно до ст. 156 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За положеннями ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, цивільно-правова відповідальність за ст. 116 ЖК України настає при руйнуванні чи псуванні житлового приміщення, або використанні його не за призначенням, або систематичному порушенні правил співжиття. Під систематичністю розуміється вчинення двох і більше правопорушень. При цьому необхідно, щоб така поведінка винної особи була предметом розгляду органів місцевого самоврядування, поліції, прокуратури, суду, громадських організацій тощо, а застосовані заходи попередження, громадського впливу виявились безрезультатними. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Закон встановлює в якості умови виселення осіб, винних у руйнації або псуванні житлового приміщення, наявність фактів про те, що ці дії носили систематичний характер, а до винного в цьому були застосовані заходи попередження і суспільного впливу, які виявилися безрезультатними (наприклад, його поведінка була предметом розгляду органів міліції, прокуратури, суду, громадських організацій). Передбачається, що руйнація або псування здійснювалися із вини наймача. Виселенню підлягають лише конкретно винні в цьому особи - хто-небудь із членів власника сім`ї, що сумісно проживають із ним, опікуни, попечителі, піднаймачі та інші, які спільно проживають. Під систематичністю необхідно розуміти скоєння двох і більше таких правопорушень. При цьому, необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження суспільного впливу. До таких підстав відноситься і систематичне порушення правил суспільного співжиття, чим створюють неможливі умови для проживання інших в одній квартирі чи одному домі. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов`язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір`ї а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. VІ. Висновки суду Позивачкою надано суду належні та допустимі докази, які свідчать про те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим проживання з ним в одному житловому приміщенні як позивачки, так і членів її сім`ї. Також позивачкою підтверджено застосування до відповідача заходів запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, суд вважає потрібним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1221,20 грн. Вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд врахував характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг, реальність та розумність їхнього розміру, усталеної практики у даній категорії справи, ціну позову та дійшов висновку, що розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката у цій справі слід стягнути з відповідача у повному обсязі у ромірі 4\~000 гривень. Зазначена сума, на переконання суду, відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність).

Outcome: approved