Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: 29.08.2023 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лукою Т.М. подано позовну заяву [PERSON] до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні майном, в якій просить усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання Турківської міської ради Самбірського району Львівської області вжити заходів відповідно до положень норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про автомобільні дороги", Закону України "Про дорожній рух" та припинення руху транспортних засобів, пішоходів по дорозі, що порушує вимоги чинного законодавства України, що проходить попри житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати стягнути з відповідача у користь позивача. За результатами автоматизованого розподілу судової справи, оформленого відповідним протоколом від 29.08.2023 року, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову, місце виконання договору тощо. Згідно з ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (абзац перший пункту 41, пункт 42), перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20). З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Спірне майно земельна ділянка загального користування, на якій сторона просить усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання Турківської міської ради Самбірського району Львівської області вжити заходів відповідно до положень норм Законів України та припинення руху транспортних засобів, пішоходів по дорозі, що порушує вимоги чинного законодавства України, що проходить попри житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заходяться на території Турківської міської ради Самбірського району і становлять предмет спору. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. Позивач свої вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок у [ADDRESS] з господарськими спорудами. Повз зазначений житловий будинок на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні позивача в порушення будівельних норм і правил проходить дорога, через яку іде підтоплення та пошкодження та знищення будинку. В досудовому порядку не вдалося врегулювати суперечку, просить позовні вимоги задовольнити із підстав викладених у позовній заяві Представник позивача адвокат Лука Т.М. просив позов задоволити, зазначив, що позивач, будучи власником нерухомого майна, не в повній мірі не може використовувати нерухоме майно і земельну ділянку, оскільки повз його домогосподарство проходить дорога, яка нічим не передбачена і яка згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій. Позиція відповідача. Представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Стефаник І.В. заперечив проти висунутого позову, просив відмовити в позові, оскільки позов незаконний, безпідставний та необґрунтований, позивач не надав доказів і в судовому засіданні не встановлено, що позивачу належить земельна ділянка, існуюча дорога згідно наданих доказів стороною відповідача існувала до зведення будинку, склалася історонично, якою користуються жителі села. Дорога не створюю перешкод позивачу. Представник відповідача Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Самбірського району Львівської області Юдицький П.Л. заперечив проти висунутого позову, просив відмовити в позові? зазначив, що з приводу спірної дроги здійснював виїзд на місце, де проводилося обстеження, а дорога склалася історично, будь-якої технічної документації на таку дорогу, окрім графічного відображення в генеральному платні, немає. Заяви (клопотання) учасників справи. 29.08.2023 року стороною позивача подано позоану заяву. На виконання ухвали судді Турківського районного суду Львівської області від 06.09.2023 року 29.09.2023 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Лукою Т.М. подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви та квитанцію про сплату судового збору. Згідно долученої до заяви квитанції №3TXB-0X28-1BP8-595E від 29.09.2023 року вбачається, що представником позивача адвокатом Лукою Т.М. через АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" в онлайн режимі було оплачено судовий збір у сумі 858,88 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. 15.11.2023 року стороною відповідача подано відзив на позовну заяву. 06.02.2024 року стороною відповідача подано клопотання про доручення відеодоказів. 14.03.2024 року стороною відповідача подано клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог - відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Самбірського району Львівської області. 16.04.2024 року стороною відповідача подано клопотання про доручення відеодоказів. 09.07.2024 року стороною відповідача подано клопотання про доручення доказів копію Генерального плану с.Ільник Самбірського району Львівської області. 10.07.2024 року стороною відповідача подано клопотання про доручення доказів фотокопію «Експлікації земель за формами власності» с.Ільник Самбірського району Львівської області. 10.07.2024 року стороною відповідача подано клопотання про виклик свідків. Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 06.09.2023 року позовну заяву [PERSON] до Турківської міської ради Самбірського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні майном - залишено без руху. Позивачу надано строк не більше п`яти днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали, подавши у визначений ухвалою строк усі підтверджуючі документи виконання вимог ухвали і усунення недоліків (подати документи, що підтверджують сплату судового збору). Ухвалою суду від 31.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено викликати в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. Ухвалою суду від 04.06.2024 року клопотання представника відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області задоволено, залучено до участі у справі співвідповідача відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, витребувано у відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та енергетики Турківської міської ради Самбірського району Львівської області технічну документацію з приводу предмету спору. Ухвалою суду від 19.12.2023 року вирішено проводити судове засіданні в дистанційному режимі. Ухвалою суду від 20.08.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визначено дати судових засідань. Судові засідання по справі було призначено 30.11.2023 року, 06.12.2023 року, 18.12.2023 року, 27.12.2023 року, 22.01.2024 року, 06.02.2024 року, 19.03.2024 року, 10.04.2024 року, 01.05.2024 року, 04.06.2024 року, 10.07.2024 року, 20.08.2024 року, 25.09.2024 року, 02.10.2024 року, 29.10.2024 року, 20.11.20204 року, 03.12.2024 року, 19.12.2024 року, 05.02.2025 року, 12.02.2025 року, 05.03.2025 року, 19.03.2025 року, 07.04.2025 року, 30.04.2025 року, 19.05.2025 року, 11.06.2025 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача [PERSON] знає, є її першим сусідом, перебуває в конфлітких стосунках через користування дорогою, яка проходить повз його домоволодіння, оскільки дорогою користувалися ще діди і прадіди. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на даний час є старостою сіл Ільник та Закіпці, а до цього був головою сільської ради в період 2010-2015 років, йому відомо про конфлікт [PERSON] з приводу дороги, яка іде вздовж його будинку, яка є піщаною, оскільки дорогою користувалися давно, так як така веде в урочище «Мадрач». Будь-яких документів на дорогу яка іде через господарство [PERSON] немає і не розроблялося. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює на посаді в.о. начальника земельно відділу, здійснювала виїзд на місце, де проводилося обстеження спору з приводу прохзду, оскільки стояло питання закрити польову дорогу, яка втрамбована і яка іде близько до житлового будинку [PERSON] , дорога склалася історично і веде до земельних ділянок сільськогосподарського призначення, польові дороги не можуть бути на балансі органу місцевого самоврядування. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є мешканцем с. Ільник і користується дорогою, яка іде вздовж будинку [PERSON] , легкові автомобілі не їздять, оскільки неможливо проїхати, але сіно провозять, і даною дорогою користувалися ще за дідідів-прадідів. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого 19.08.2020 року приватним нотаріусом Федаш М.М. вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 19.08.2020 року є власником в цілому житлового будинку, який позначений в технічній документації під літеою «А-1», стайні під літерою «Б», стодоли під літерою «В», комори під літерою «Г», шопи під летерою «Д», убиральні під літерою «Е», погребу під літерою «пг», криниці під літерою «К», огорожі та замощення щза адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим приватним нотаріусом Федаш М.М. у спадковій справі №21/20202 19.08.2020 року вбачається, що спадкоємець [PERSON] успадкував в цілому житловий будинок, який позначений в технічній документації під літеою «А-1», стайні під літерою «Б», стодоли під літерою «В», комори під літерою «Г», шопи під летерою «Д», убиральні під літерою «Е», погребу під літерою «пг», криниці під літерою «К», огорожі та замощення за адресою [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту від 17.05.2010 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що в характеристиці будівель і споруб зазначено, що будинок збудований до 1939 року до якого належить житловий будинок, стайня, стодола, комора, шопа, убиральня, погреб, криниця, огорожа та замощення. Згідно листа виконавчого комітету Ільницької сільської ради Турківського райну Львівської області №101/02-19 від 11.06.2018 року вбачається, що [PERSON] користується земельною ділянкою 1,35 га в тому числі 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, і схем-план з нанесенням вулиць в с.Ільник не розроблявся у зв`язку з відсутністю коштів. Згіно комісійного акту від 15.01.2022 року обстеження будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] запропоновано закрити проїзд між будинком та сараєм сусідів Підпоповець, 2, і землю, по якій проходить проїзд вважати прибудинковою територією житлового будинку [ADDRESS] . Аналогічний за змістом акт складений комісійно 27.05.2023 року. Міським головою було утворено комісію з обстеження дороги біля житлового будинку та господарських споруд за адресою [ADDRESS] , якою 13.11.2023 року було складено акт, з якого вбачається, що дорога проходить в єдино можливому місці для проїзду між житловим будинком по [ADDRESS] та спорудою схожою на погріб. Із зяви мешканців с. Ільник в кількості 9 осіб вбачається, що такі особи просять надати можливість користуватися дорогою, яка веде в урочище Горбок. З фототаблиць, як додатки до акту від 13.11.2023 року підтверджено, що дорога проходить між житловим будинком та спорудою схожою на погріб по [ADDRESS] . Згідно генерального плану села Ільник Турківського району Львівської області дорога проходить вздовж будинковолодіння позивача. Судом встановлено, що згідно висновку експертного інженерно-технічного дослідження №17-22Д від 08.11.2022 року, який не спростований стороною відповідача, експертом встановлено, що відстань від узбіччя дороги до будинку становить 1,77 м та 2,70 м, а отже наявна дорога не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до частини 3 статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству. Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Загальними положеннями частини 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, окрім іншого спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач відповідно до вимог процесуального закону зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували існування перешкод в користуванні земельною ділянкою. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Такий висновок узгоджується з нормами ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу приписів ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Способи захисту прав на землю встановлені в ч. 3 ст. 152 ЗК України: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 158 ЗК України регламентує, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Частина 1 ст. 107 ЗК України закріплює, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). Отже, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - це сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування, на підставі яких орган місцевого самоврядування, реалізує власну компетенцію, приймаючи рішення про передачу громадянам безоплатно земельні ділянки у власність. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування території здійснюється на державному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. За змістом ч.1 ст.2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова території діяльність державних органі, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб. Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування території на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку території територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови населених пунктів. В силу приписів ч.3 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин. При цьому, положеннями ч.9, абзацу 3 частини 10 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Після затвердження генерального плану населеного пункту відомості про такі земельні ділянки підлягають внесенню до Державного земельного кадастру. У відповідності до п.42 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації. Отже, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що на місцевому рівні планування території здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів органами місцевого самоврядування, а генеральний план міста приймається в інтересах територіальної громади для розвитку міста та визначає планування та забудову території населеного пункту. Європейський суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту прав особи за статтею 1 Протоколу, загалом перевіряє доводи про те, що втручання в право власності відбулось в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (рішення та ухвали Європейського суду з прав людини у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аккурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Окрім цього, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» пунктом 6.1.33 передабьчено, що житлові будинки на присадибних ділянках слід розміщувати з відступом від червоних ліній магістральних вулиць 6 м, житлових 3 м. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) вказаний нормативний акт регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання. Статтею 7 Закону України "Про дорожній рух" регламентовано, що до компетенції селищної ради та її виконавчого органу належать певні повноваження у сфері дорожнього руху, зокрема, забезпечення виконання вимог законодавства та рішень центральних органів виконавчої влади з питань дорожнього руху і його безпеки, сприяння діяльності по утриманню у безпечному для дорожнього руху стані автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та їх облаштуванню об`єктами сервісу; здійснення заходів щодо профілактики дитячого дорожньо-транспортного травматизму та інші. Пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року №2862-IV встановлено, що основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів. Частини перша - третя статті 16 Закону України "Про автомобільні дороги" вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази, а саме правовстановлюючі докумементи на нерухоме майно, висновок експерта є беззаперечним доказом того, що вздовж домогосподарство позивача проходить проїзд. Будь-яких інших доказів щодо перешкоджання у користуванні спірною земельною ділянкою стороною позивача не надано. Стороною позивача не надано доказів про ремонт / приведення до належного стану / облаштування / забезпечення безпеки дорожнього руху на дорозі / забезпечення пожежної безпеки і факт руйнування будинку через експлуатацію дороги. Також стороною позивача надано належні докази того, що необхідно відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, оскільки надано докази того, що через земельну ділянку [PERSON] згідно технічної документації та висновку експерта пролягає земельна ділянка загального коистування, яка використовується як проїжджа частина. Також надано докази які б вказували, що спірна земельна ділянка не порушує права сторонніх осіб, або створює небезпеку порушення прав інших осіб. В свою чергу судом враховано те, що згідно ст.ст. 78,96 ЗК України відповідач по справі [PERSON] користується земельною ділянкою, на якій розміщений житловий будинок і господарські споруди, яким присвоєний окремий вуличний номер, і як користувач, не порушив права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Проте за змістом в описовій частині позов не відповідає вимогам заявленим в прохальній частині позовної заяви і стосується вимоги про ремонт / приведення до належного стану / облаштування / забезпечення безпеки дорожнього руху на дорозі / забезпечення пожежної безпеки і факт руйнування будинку через експлуатацію дороги є недоведеним, оскільки позивачем не додано жодних доказів на підтвердження вищезгаданого факту, і у зв`язку з чим така позиція не підлягає до вирішення, а також вимога про усунення перешкод в користуванні житловим будинком не підлягає до задоволення. За таких обставин, враховуючи висновок експертного інженерно-технічного дослідження №17-22Д від 08.11.2022 року, яким встановлено, що відстань від узбіччя дороги до будинку становить 1,77м та 2,70м, а отже наявна дорога не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, а отже у чинить перешкоди позивачу у користуванні належним майном, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання Турківської міської ради Самбірського району Львівської області вжити заходів відповідно до положень норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про автомобільні дороги", Закону України "Про дорожній рух" та припинення руху транспортних засобів, пішоходів по дорозі, що проходить вздовж житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. Згідно долученої до заяви платіжної інструкції №3TXB-0X28-1BP8-595E від 29.09.2023 року вбачається, що стороною позивача в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" було оплачено судовий збір у сумі 858,88 грн та підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. З метою встановлення фактичних обставин справи зі сторони позивача замовлено у ФОП [PERSON] висновок експертного інженерно-технічного дослідження, згідно рахунку за яку оплачено 8500,00 грн та 85,00 грн комісії банку за проведення оплати за таку а тому такі підлягають стягненню відповідно до ст. 133 ЦПК України з відповідача в користь позивача. Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Outcome: approved