Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; фактичне місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , 196177, Черкаська область, Черкаський район, с. Байбузи, РНОКПП [NUMBER] ), третя Перша Черкаська державна нотаріальна контора (18007, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 255, ЄДРПОУ 02901374) про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на її частину. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] у 1986 році познайомився із [PERSON] , [INFO] , з якою вони разом працювали на Черкаському заводі стінових матеріалів. У 1994 році [PERSON] та [PERSON] стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка, вести спільне господарство, проте за спільним рішенням шлюб офіційно не реєстрували. Впродовж тривалого часу [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . У зареєстрованому шлюбі з іншими особами ні [PERSON] ні [PERSON] за весь час спільного проживання однією сім`єю з 1994 року по 29.01.2023 не перебували. У 2010 році [PERSON] та [PERSON] вирішили придбати у власність квартиру [ADDRESS] , яка була спеціально реконструйована для працівників заводу стінових матеріалів. Дана квартира була придбана за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] , а також за рахунок грошових коштів, які [PERSON] та [PERSON] позичили в борг у [PERSON] , дружини двоюрідного брата [PERSON] . Перший внесок за квартиру [ADDRESS] було зроблено 11.11.2010, а останній 26.11.2010. За спільною згодою [PERSON] та [PERSON] ця квартира була за договором купівлі-продажу від 26.11.2010 оформлена на [PERSON] . Вказує, що [PERSON] та [PERSON] продовжили спільно проживати однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] до смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказує, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, а також придбання ними квартири [ADDRESS] підтверджується такими доказами. Згідно з листом ПрАТ «Черкасибудматеріали» від 19.05.2023 № 19 [PERSON] у період з 1982 по 2003 роки працювала на Черкаському заводі стінових матеріалів . [PERSON] працював на цьому ж заводі з 1986 по 2002 роки. У 1988 році Черкаським заводом будівельних матеріалів [PERSON] була надана однокімнатна квартира [ADDRESS] . Після розірвання попереднього шлюбу з [PERSON] [PERSON] , починаючи з 1994 року стала проживати з [PERSON] у цивільному шлюбі у цій же квартирі. 26 листопада 2010 року [PERSON] , яка в той час працювала на іншому підприємстві ВАТ «Черкасибудматеріали», спільно з [PERSON] придбали у ВАТ «Черкасибудматеріали» двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Кошти на виплату вартості цієї квартири вносилися як [PERSON] так і [PERSON] , який пред`явив адміністрації ВАТ «Черкасибудматеріали» розписку на отримання коштів у позику. Факт придбання квартири [ADDRESS] за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] також підтверджується розпискою [PERSON] від 11.11.2010, згідно з якрю [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 80000 грн. 00 коп. на купівлю квартири. Також, згідно з довідкою ОСББ «Кварц 2007» від 01.03.2023 [PERSON] перебував у цивільному шлюбі із [PERSON] та проживав разом з нею та вів спільне господарство у квартирі [ADDRESS] з 26.11.2010 по день смерті [PERSON] . Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та ведення ними спільного господарства у період з 26.11.2010 по 29.01.2023 підтверджується також актами про спільне проживання осіб на день смерті від 01.03.2023 та від 23.08.2023, складених Головою ОСББ «Кварц 2007» [PERSON] на підставі опитування сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та ведення ними спільного господарства у період з 1994 року по 26.11.2010 підтверджується актом про спільне проживання осіб, складеного Головою ОСББ «Надпільна 424» Іванюк Т.М. на підставі опитування сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується наказами ОСББ «Кварц 2007» від 02.09.2019 № 7 «Про відповідальну особу за опломбування лічильників» та від 20.12.2021 № 3 «Про призначення відповідального за електрогосподарство у багатоповерховому будинку по [ADDRESS] у 2022 році» та списком мешканців ОСББ «Кварц 2007», які приймають участь в голосуванні по питанню «Збір коштів за ІТП в 2021 році». Також вказує, що те що відносини між [PERSON] та [PERSON] мали сімейний характер, властивий спільному проживанню чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується їх спільними фотографіями з родинних заходів та подорожей, зроблених у різні періоди часу з 1994 по 2023 роки. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] спільно вели господарство, мали спільний бюджет, спільно здійснювали ремонт у квартирі, придбавали меблі, побутову техніку та інші речі, що підтверджується договорами, розрахунковими чеками, технічними паспортами та інструкціями користувача побутової техніки. У грудні 2007 року [PERSON] та [PERSON] спільно придбали пральну машину, кошти на її придбання були отримані [PERSON] за кредитним договором № 400504498 від 20.12.2007, укладеним між ним та ТОВ «Альфабанк». Кошти на погашення вказаного кредиту також вносилися [PERSON] , що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. 15 вересня 2008 року [PERSON] та [PERSON] спільно придбали духовку та варочну поверхню. Кошти на її придбання були отримані [PERSON] за кредитним договором № 400823077 від 11.09.2008, укладеним між ним та ТОВ «Альфабанк». Кошти на погашення вказаного кредиту також вносилися [PERSON] . 13 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] спільно придбали морозильну шафу вартістю 10698 грн. 00 коп., що підтверджується товарним ярликом, гарантійним листом та фіскальним чеком від 13 липня 2021 року. Вказана вище побутова техніка була встановлена за місцем спільного проживання [PERSON] та [PERSON] зараз знаходиться в квартирі [ADDRESS] . Зазначена обставина підтверджується актом опитування сусідів, що засвідчений головою ОСББ «Кварц 2007» [PERSON] та фотографіями місця знаходження побутової техніки з підписами сусідів. Під час свого спільного проживання [PERSON] та [PERSON] разом здійснювали оплату комунальних послуг за житло, що підтверджується рахунками та квитанціями за оплату комунальних послуг. Періодично через нестачу власних коштів комунальні платежі за квартиру [ADDRESS] здійснювалися племінником позивача [PERSON] , що підтверджується банківськими платіжними інструкціями, в яких вказано призначення платежу оплата комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] та РНОКПП фактичного платника [NUMBER] , що належить [PERSON] . Факт родинних звязків [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , свідоцтвом про народження [PERSON] (сестри позивача), свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , згідно з яким сестра позивача змінила прізвище на [PERSON] , а також свідоцтвом про народження [PERSON] . Під час спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] постійно піклувалися один про одного. 02 липня 2018 року [PERSON] уклала декларацію про вибір сімейного лікаря № 0000-39Т2-15Р5, в якій в якості довіреної особи вказала [PERSON] , що, також, на його думку, є доказом перебування їх у фактичних сімейних відносинах. 10 листопада 2022 року [PERSON] уклала декларацію про вибір сімейного лікаря № 0001-1МХА-АРА0, в якій в якості довіреної особи вказала [PERSON] . Також, зазначає, що 05 січня 2023 року [PERSON] перенесла інсульт та була доставлена до КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради». Під час перебування на лікуванні [PERSON] здійснював за нею догляд та прибавав ліки. [INFO] [PERSON] померла. Позивач власним коштом здійснив поховання [PERSON] у с. Топилівка Черкаського району Черкаської області, рідному селі позивача. Вказує, що під час перебування [PERSON] на лікуванні відповідач їй допомоги не надавала, участі у витратах на лікування не несла. Відповідач після смерті [PERSON] участі в організації її поховання не приймала, витрати на поховання теж не несла. 14 березня 2023 року відповідач [PERSON] сестра померлої [PERSON] звернулася до Першої черкаської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлою [PERSON] , відкрита спадкова справа № 70384019. 21 березня 2023 року [PERSON] також звернувся до Першої черкаської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за померлою [PERSON] . Інших спадкоємців за законом чи заповітом у [PERSON] немає. Просить суд встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 29 січня 2023 року. Визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнати право власності [PERSON] на частини квартири [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача. 18 січня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12 лютого 2024 року адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , через канцелярію суду надала Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] після закінчення Артемівського індустріального тхнікуму у 1982 році отримала направлення на роботу у м. Черкаси. У 1982 році уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . В 1988 році отримала від ПАТ «Черкасибудматеріали» однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані та проживали разом з чоловіком [PERSON] . Згодом сімейне життя не склалося і подружжя розлучилося. [PERSON] після розлучення повернула своє дівоче прізвище [PERSON] . Через деякий час після розлучення [PERSON] познайомилася з [PERSON] і вони почали зустрічатися. [PERSON] не хотіла ніяких шлюбних відносин після свого невдалого сімейного досвіду. Із позивачем у них були відносини, вонги проживали разом, але побут був окремий. Приблизно у серпні 2010 року [PERSON] у телефонній розмові розповіла відповідачці, що бажає придбати двохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вона хотіла продати свою однокімнатну квартиру та купити двохкімнатну, однак, дуже переживала, що у неї не вистачить грошей, бо однокімнатна буде дешевше. На такі слова відповідач [PERSON] запевнила, що якщо їй не вистачатиме грошей на придбання квартири, вона зможе їй їх позичити. В подальшому [PERSON] попросила 3000 доларів США, оскільки, хотіла бути впевненою, що вистачить грошей після продажу своєї однокімнатної квартир. Чоловік відповідачки [PERSON] ці гроші привіз особисто в м. Черкаси. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., [PERSON] продала свою однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за 56500 грн. Відповідно до п. 4 вказаного договору купівлі-продажу, квартира належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, 01.09.1997 року, зареєстрованого КП «ЧООБТІ» за № 32187242, в книзі № 84/14, номер запису 746. В цей же день, згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 26.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., [PERSON] одноособово придбала двохкімнатну квартиру розташовану в [ADDRESS] . Вказує, що у позовній заяві позивачем не надано належних, достатніх та достовірних доказів постійного проживання однією сім`єю із померлою [PERSON] , зокрема, не зазначено яким чином вони вели спільний бюджет та господарство та не надано належних доказів цього. Існує відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання спільною сумісною власністю спірного майна, оскільки, позивачем не доведено, що між ним та [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями. Також, зазначає, що в зв`язку з розглядом справи відповідачка очікує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп. та додатково витрати на правничу допомогу у зв`язку з участю адвоката у судовому розгляді справи (виходячи з розміру 500 грн. за кожне судове засідання, у яке прибував адвокат). Просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 20 лютого 2024 року адвокат Глущенко Олександр Сергійович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , через канцелярію суду надав Відповідь на відзив, в якій зазначено, що позовні вимоги просить задоволити повністю. 05 березня 2024 року через канцелярію суду адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , надала Заперечення, в якому зазначено, що відповідач не заперечує факту знайомства, зустрічей та проживання її сестри [PERSON] з позивачем, однак, вони не були сім`єю в розумінні сімейного законодавства. Позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2004 року по 29 січня 2023 року не підлягає до задоволення. Відповідачка наполягає, що спірна квартира є особистою власністю її померлої сестри [PERSON] , оскільки, придбана за власні кошти. Зазначає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, а відтак це є підставою для відмови у задоволенні позову. Просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 04 червня 2024 року ухвалою суду зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк», КНП «Черкаська обласна лікарня ЧМР», Донецький обласний державний нотаріальний архів, Черкаський обласний державний нотаріальний архів, Головне управління ПФУ в Черкаській області, Черкаський державний технологічний університет надати інформацію. 18 вересня 2024 року ухвалою суду зобов`язано Першу Черкаську державну нотаріальну контору надати інформацію. 07 листопада 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що він проживає і на даний час в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] вони проживали з 1994 року. З померлою у них був спільний бюджет, в них ніколи не було такого щоб на щось не вистачало коштів, у них не було боргів за оплату комунальних послуг, вони «не жирували», але і не бідували, разом їздили на відпочинок на море. В них була домовленість, що він купляє продукти, а [PERSON] займається приготуванням їжі. У [PERSON] трапився інсульт [INFO] , три рази викликали швидку допомогу. Весь час, що вона знаходилась в лікарні, то він до неї приїзжджав. Коли він дізнався, що [PERSON] померла, він почав всім телефонувати щоб повідомити. А її сестра відповідач по справі навіть не приїхала з нею попрощатися. В однокімнатній квартирі із [PERSON] вони прожили 16 років до 2010 року. В 2010 році вони купили двокімнатну квартиру за 10300 доларів, в гривнях десь 82500 грн. Їм, як працівникам зробили дуже велику знижку. Кошти у них були, деякі вони отримували, деякі назбирали. У нього були достатні доходи, приблизно 500 доларів США в місяць, бувало і більше. Вони поступово ремонт робили в квартирі, вікна вставили, балкон засклили, поклали лінолеум. Машину «Фольцваген» він купив в 2014 році, яка коштувала 11000 доларів за ті кошти, які заробив, працюючи у депутата. Тоді у нього була гарна заробітна плата. Коли [PERSON] захворіла, то їм були необхідні кошти в розмірі 120000 грн. 00 коп., він 4000 доларів США позичив у свого знайомого, більша частина коштів пішла на лікування і операція пройшла невдало і дружина після того померла. Він не пам`ятає скільки точно коштувало лікування, але точно не мало. За операцію він коштів не платив. Автомобіль «Фольцваген» був проданий за 6000 доларів США, автомобіль був проданий сестрі. Покійна [PERSON] позичала кошти у [PERSON] на переоформлення квартири, на ріелтора, на все це вона позичала 1500 доларів США. Орінал свідоцтва про смерть [PERSON] йому надано не було, в зв`язку з тим, що вони були не одружені. Адвокат Глущенко Олександр Сергійович, який діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] працювали разом, [PERSON] проживала в однокімнатній квартирі, черех деякий час вони стали проживати разом з [PERSON] і їм як працівникам заводу було запропоновано квартиру дешевше в декілька разів. Ними були позичені кошти та за певний час всі кошти були повернуті. Позивач як будівельник робив всі ремонти в квартирі, він був відповідальним за електроустановку по будинку. За адресою [ADDRESS] вони проживали як чоловік та жінка. Це підтверджується тим, що ними куплялася побутова техніка, є їхні спільні фото з їхнім спільним життям та спільним святкуванням свят. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказала, що її сестра [PERSON] з серпня місяця 1982 року працювала на Черкаському заводі стінових матеріалів Черкаського обласного виробничого об`єднання будматеріалів. Тільки після смерті матері, їй стало відомо, що заповіт їхньою матір`ю було складено на [PERSON] . Зазначила, що квартиру в м. Бахмут продав її чоловік, з сестрою вони були постійно на зв`язку. Їхня мама померла [INFO] та саме в 2010 році свідок позичила [PERSON] 3000 доларів США, в м. Бахмуті вона допомагала своїй сестрі. У сестри за адресою [ADDRESS] вона проживала 8 місяців з квітня 2022 року по грудень 2022 року. У них склалась така ситуація, що вони приїхали на пару місяців, а прожили аж 8 місяців. Весь цей час вони шукали житло та знайшли в с. Байбузи. [PERSON] померла [INFO] , вона з нею в цей день ще говорила, але тоді вона була ще засмучена. Участь в лікуванні сестри вона приймала, вона спілкувалася з лікарем і він її повідомив, що сестра знаходиться в гарному стані. Вона повідомляла лікарю, що гроші на операцію в неї є і що вона готова була відвезти сестру до м. Київ. Похованням сестри займалася вона та позивач, вони разом склалися на труну, а її чоловік на похоронах дав йому 4000 грн.. На її думку, все лікування сестри було безкоштовним, але кожен день вона давала санітарці по 100 грн. Також, зазначила, що на її думку, вони проживали лише як квартиранти, жили в одній квартирі, але не однією сім`єю. На її думку, за 29 років спільного проживання вони мали можливість укласти шлюб. Оригінал Свідоцтва про смерть [PERSON] знаходиться в неї. Адвокат Захарченко Наталія Олександрівна, яка діє в інтересах відповідача [PERSON] , в судовому засіданні зазначила, що відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначила, що в 2010 році у [PERSON] та [PERSON] померла мама, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири. Власницею цієї квартири була [PERSON] . Після смерті мами [PERSON] сказала, що хоче більшу собі площу. Свідком було надано [PERSON] 3000 доларів США, які їй не вистачало для придбання квартири. Квартиру мами [PERSON] успадкувала в зв`язку з тим, що мала заповіт. Вона мала постійний дохід, постійний заробіток. На її думку, договір купівлі-продажу автомобіля створений позивачем штучно. Представник третьої особи Першої черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є дружиною двоюрідного брата позивача. В 1975 році вона вийшла заміж за свого чоловіка і с тих пір вона знайома була з [PERSON] . Вказує, що у [PERSON] та [PERSON] були відносини як у чоловіка та жінки, як у звичайної сім`ї. Свідку відомо. Що [PERSON] матеріально забезпечував сім`ю, робив ремонти, щось купляв додому. Він заробляв дуже великі гроші, [PERSON] жила в задоволення. Вона була дуже ефектною жінкою. Вказує, що вона зі своїм чоловіком позичили їм 80000 грн., на той момент це було 10000 доларів. Він позичав гроші на покупку квартири. Москаль [PERSON] прожив разом з [PERSON] сім`єю десь 28-29 років, немає ніякого сумніву, що вони проживали як сім`я. Позичені гроші їм повертав саме [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з відповідачкою він не знайомий. Він знайомий з [PERSON] і знав його жінку [PERSON] . З нею він був знайомий з того моменту, як вона приїхала з навчання і приїхала сюди працювати. Вона приїхала сюди зі своїм першим чоловіком. Свідок вказав, що померла називала позивача не по імені, а називала його «Москаль», в неї ще була фраза «Чікі-пікі». Вказав, що [PERSON] позичала в нього 1500 доларів США і при цьому казала, що [PERSON] знайшов гарну роботу, а тому, у них буде можливість віддати запозичені кошти. Так воно і було, гроші вона віддала. Позивач не був присутнім, коли [PERSON] позичила у нього гроші, та розписки в неї він не брав, в зв`язку з тим, що вони гарно спілкувались. В гості до них він не приходив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідачка по справі є його дружиною. З позивачем він, також, знайомий, він є його другом, приятелем. [PERSON] та [PERSON] прожили разом десь 30 років. Померлу [PERSON] він знає ще з дитинства. З першим чоловіком [PERSON] він був знайомий, він зловживав спиртними напоями, пив, гуляв. Ще в 2010 році свідок чув розмову, як розмовляли [PERSON] з його дружиною і чув розмову про те, що [PERSON] розказувала, що з їхнього гуртожитку будуть переробляти квартири і вона має намір придбати там собі квартиру. У вересні місяці померла їхня мати і був заповіт на її однокімнатну квартиру. Більше у їхньої мами нічого не було, заповіт був складений на ім`я [PERSON] . Коли [PERSON] займалась купівлею квартири, у неї не вистачало 3000 доларів США і вони з дружиною їй їх дали. Вони з сестрою обмінювалися посилками, речами і [PERSON] завжди в посилку клала якісь кошти, небагато, але клала. Коли в 2022 році почалось військове вторгнення і вони з дружиною в червні місяці приїхали в м. Черкаси до [PERSON] . В той же час у нього відбулась розмова з [PERSON] і вона сказала, що вони з позивачем сваряться. Також, [PERSON] казала йому, що [PERSON] їй ніхто і що він їй не указ. Коли [PERSON] потрапила в лікарню, то він з дружиною приїзжав до неї, розмовляли, вона була наче в нормальному стані, сміялась з ними. Коли [PERSON] померла, то він разом з дружиною приїзжали в морг, свідоцтво про смерть було видано [PERSON] , на похороні було чоловік 65. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] була її кумою, а позивач виходить, що кум. Відносини з позивачем у неї хороші. Зі [PERSON] вона знайома з 1982 року. З першим чоловіком [PERSON] розійшлася, в зв`язку з тим, що він їй зраджував, бив її. [PERSON] в цей час працював разом з [PERSON] на заводі. Коли вона розійшлася зі своїм чоловіком, вони з [PERSON] почали разом жити. Свідок був з ними в дуже добрих відносинах, ходили один до одного в гості. Спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , а пізніше переїхали в квартиру по [ADDRESS] . На заводі, де вони працювали, директор продавав квартири, але тільки працівникам підприємства. В той час [PERSON] на підприємстві вже не працював, тому квартира була оформлена на [PERSON] , але гроші на квартиру вони складали разом. Однокімнатна квартира була продана десь за 12000-13000 доларів США. Про відносини з сестрою, то [PERSON] розказувала йому, що вона до неї трошки грубувата, вона вважала, що та їй завідує. Їхня мати перед своєю смертю написала заповіт саме на [PERSON] , в зв`язку з тим, що знала, що [PERSON] з нею не поділиться коштами. Коли вони поховали матір, [PERSON] вже за столом повідомила [PERSON] про наявність заповіту, останній стало образливо. Квартиру, яку успадкувала [PERSON] , вони, наче, продали за 7000 доларів США. Але продажем квартири займався [PERSON] за дорученням. З отримані гроші він поставив пам`ятник мамі, а залишок привіз [PERSON] , це було десь 3000 доларів США. Він це все знає, бо [PERSON] йому все це розповідала особисто. [PERSON] купляла для сестри речі в комісійному магазині і відправляла поштою, а [PERSON] повертала їй гроші за ці речі. По п`ятницям [PERSON] ходив на ринок за продуктами, [PERSON] ніколи цим не займалася, не ходила з сумками. [PERSON] дуже гарний електрик, він заробляв кошти. [PERSON] завжди хвалила [PERSON] . Коли вони їздили садити картоплю, то [PERSON] варила їсти, а всі інші саджали, сапали на городі. Вона завжди казала, що [PERSON] підкинув їй грошей. [PERSON] з першим чоловіком проживали в однокімнатній квартирі, він з нею за майно не судився, але він позабирав все золото, подарунки, килими, хрусталь та поїхав. [PERSON] працювала секретарем на заводі. Який розмір заробітної плати був у неї свідку невідомо. Коли [PERSON] працював на заводі, то у нього була заробітна плата десь 400 рублів. Яку суму коштів вони назбирали свідку невідомо. Яка саме сума була запозичена у [PERSON] йому невідомо, але знає, що вони позичали на невизначений термін. Яка була вартість нової квартири свідку, також, невідомо. Квартира була в середньому стані. [PERSON] була хорошою людиною, казала, що в неї є сестра, але відносини у них були не дуже гарні. Коли почались військові дії в [PERSON] , то сестра приїхала до [PERSON] . В цей період між ними відносини не клеїлись, бо зі слів [PERSON] , [PERSON] на неї «наїзжала». Але вони з чоловіком були зареєстровані за її адресою, як внутрішньо-переміщені особи. [PERSON] не хотіла розписуватися з [PERSON] , в зв`язку з тим, що перший чоловік її дуже ображав. Колись у Москаля був автомобіль Жигуль, це коли він ще працював на заводі. Колись у нього був гараж, зараз немає. Дітей у них не було, в звязку з тим, що [PERSON] хворіла по-жіночому. [PERSON] свідок перший раз побачила тільки на похороні, другий в суді і третій раз в даному судовому засіданні. [PERSON] розказувала свідку, що коли її сестра виїзжала з квартири, то вона навіть не повідомила про свої наміри виїзду з квартири, у неї була дуже велика на неї образа. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його хрещеною і сестрою його мами, у них були прекрасні відносини. Коли [PERSON] [PERSON] приїзжала до них в гості, то завжди привозила якісь подарунки, вони ніколи не сварились. В спілкуванні свої мами та хрещеної він ніколи не чув ніякого негативу, вони дуже добре спілкувались як рідні сестри. Адреси проживання Позивача з хрещеною він не знає, але знає, що то була двокімнатна квартира. Він був в гостях у хрещеної за старою адресою, це була квартира в дев`ятиповерховому домі, там була однокімнатна квартира. Його бабуся проживала в м. Бахмут, вулиця називалась наче Зелена. На даний час його бабуся вже померла. Бабуся проживала в однокімнатній квартирі. Що кому дісталось після її смерті свідку невідомо. Точної дати перебування [PERSON] в лікарні свідок не пам`ятає, але пам`ятає, що десь з 20 по 30 січня 2023 року. Були такі життєві обставини, що його батьки проживали у [PERSON] , це був дуже складний період. На його погляд, нова квартира була в поганому стані, квартира ще савдеповського часу, все було старим. За день до похорон свідок залишався в цій квартирі для того щоб зранку поїхати та допомагати. Він не пам`ятає в якості кого хрещена привозила [PERSON] до нього на весілля, весілля було 16 років тому. На його погляд, сім`я це тоді, коли люди розписані та у них є діти. В лікарню свідок приїзжав і бачив там [PERSON] , бачив, що він розмовляв з лікарем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що з позивачем він знайомий, він з ним в гарних відносинах не один десяток років. Москаль [PERSON] заробляв у нього по-різному, в залежності від відпрацьованої роботи. Він то ремонти робив, то будинок будував. Москаль [PERSON] позичав у нього гроші десь після нового року в 2023 році, десь до Різдва він до нього приїхав і почав розповідати, що жінці погано і йому необхідні гроші. Він йому позичив гроші в доларах, а [PERSON] написав йому про це розписку. З [PERSON] він дружить десь з 2000 року, його дружину він особисто не знав, в квартирі у них не був Саме він допомогав [PERSON] купляти автомобіль. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, відеодиски, приходить до наступного. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна. Відповідно до матеріалів справи, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в Першій черкаській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 101/2023 за заявою [PERSON] (сестри померлої). Відповідно до копії спадкової справи № 101/2023 в Першу черкаську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] та сестра померлої [PERSON] . Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. В судовому засіданні встановлено, що встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] необхідно йому для підтвердження та реалізації права на спадкування за четвертою чергою спадкоємців, а тому він звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. Позивач зазначає, що він та [PERSON] у 1994 році стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка. На підтвердження даного факту, в матеріалах справи є Акт опитування сусідів про спільне проживання осіб, який затверджений Головою правління ОСББ «Надпільна 424», з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство з вересня 1994 року по 26.11.2010 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії Договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 4304, [PERSON] купила двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що він продовжив спільно проживати однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] суду надано Довідку про спільне проживання ОСББ «Кварц 2007» (том № 1 а.с. 19) , Акт про спільне проживання осіб на день смерті від 01.03.2023 року, наданого ОСББ «Кварц 2007» (том № 1 а.с. 20), Акт про спільне проживання осіб на день смерті від 23.08.2023 року, наданого ОСББ «Кварц 2007» (том № 1 а.с. 21). В матеріалах справи є копії спільних фотографій [PERSON] та [PERSON] , на яких вони разом проводять спільне дозвілля, як чоловік і жінка. Крім того, дослідивши диски з відеозаписами квартири за адресою; [ADDRESS] , надані сином відповідачки з власного відео архіву, судом встановлено, що померла разом з [PERSON] поступово проводили ремонтні роботи в квартирі. На думку суду, це підтверджує той факт, що померла [PERSON] та [PERSON] разом облаштовували свій побут в квартирі. Як вбачається з Декларації № 0000-39Т2-15З5 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, заключеної 02 липня 2018 року з КП НЗ «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (том № 1 а. с. 55) та Декларації № 0001-1МХА-АРАО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, заключеної 10 листопада 2022 року з КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» (том № 1 а.с. 56), [PERSON] вказала довірену особу для повідомлення у разі настання екстреного випадку з нею саме [PERSON] . Крім того, організацією поховання [PERSON] займався позивач [PERSON] , про що свідчать Замовлення поминального обіду (том № 1 а.с. 71), Договором-замовлення на організацію та проведення поховання, укладеного між [PERSON] та Приватним похоронним бюро «Анубіс» (том № 1 а.с. 72). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про поховання № 3, виданого 31 січня 2023 року старостою с. Топилівка, [PERSON] похована 31 січня 2023 року на ділянці кладовища, розміщеного в с. Топилівка Черкаського району Черкаської області (том № 1 а.с. 16). Також, відповідно до Довідки № 48 від 13.02.2023 року, виданої Виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] здійснив поховання [PERSON] , яка померла [INFO] (том № 1 а.с. 77). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. З урахуванням наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що в даному випадку, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період з01 січня 2004 року до дня смерті спадкодавця, а саме, до [INFO] . Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 15.04.2021 року в справі №205/7584/16-ц. Згідно пояснень свідків, допитаних в судових засіданнях, [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю як чоловік та жінка спочатку за алресою: [ADDRESS] , а потім за адресою: [ADDRESS] . Прожили разом багато років, аж до самої смерті [PERSON] . На підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи, суд приходить до висновку про доведеність [PERSON] факту проживання однією сім`єю з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з 01 січня 2004 року і до 29 січня 2023 року, оскільки, їхні відносини мали характер сімейних та були пов`язані зі спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Оскільки, в інший спосіб встановити зазначений факт неможливо, від його встановлення залежить виникнення у заявника права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , позовна вимога [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] з 01 січня 2004 року по 29 січня 2023 року підлягає задоволенню. Відносно позовної вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири суд зазначає наступне. Правові підстави визнання особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тобто, можливо визнати не спільною, а особистою власністю, якзо воно набуте під час спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу, проте за особисті кошти за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності таких осіб на майно, яке набуте ними в цей період тим з них, який її спростовує. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі\~змістом ст.\~60\~СК України,\~-\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-843цс17 (постанова від 24.05.2017 року) висловлена Правова позиція про те, що за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що: у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 203/284/17 (провадження № 61-7751св19) вказано, що: «статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 553/2152/19 (провадження № 61-6722св21) зазначено, що: «відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують». Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)). Касаційний суд вже звертав увагу, що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)). Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність(див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23). Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Тобто, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України № 6-1026цс15 від 23 вересня 2015 року, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідач [PERSON] наполягає, що квартира за адресою: [ADDRESS] є особистою власністю її померлої сестри [PERSON] , оскільки, придбана за власні кошти. Зазначає, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., [PERSON] продала свою однокімнатну квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] за 56500 грн. Вказує, що відповідно до п. 4 вказаного Договору купівлі-продажу квартира належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси , 01.09.1997 року, зареєстрованого КП «ЧООБТІ» за р. № 32187242 в книзі № 84/14, номер запису 746. Відповідно до п. 5 копії Договору купівлі-продажу квартири від 20 листопада 2010 року, квартира за адресою [ADDRESS] була продана за 82000 грн. Відповідно до Повідомлення директора ПАТ «Черкасибудматеріали» Плетінь Василя № 19 від 15.05.2023 року, наданого адвокату Захарченко Наталії та яке знаходиться в матеріалах справи № 711/1848/23 (провадження № 2/711/999/23) за позовом [PERSON] до Черкаської міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю: « [PERSON] , [INFO] , дійсно працювала на нашому підприємстві. В 1988 році Черкаським обласним виробничим об`єднанням будматеріалів було збудовано будинок в [ADDRESS] . Всім працівниками, які знаходилися в черзі на житло було надано житло. В тому числі і [PERSON] на загальних умовах, яка в той час була в шлюбі з [PERSON] , було надано житло в цьому домі, однокімнатна квартира [ADDRESS] . Після розлучення в 1994 році [PERSON] проживала в цій квартирі в цивільному шлюбі з [PERSON] . 26.11.2010 року [PERSON] , яка в той час працювала на одному з підприємств ВАТ «Черкасибудматеріали» спільно з [PERSON] придбали в ВАТ «Черкасибудматеріали» двокімнатну квартиру по [ADDRESS] , за яку вносив кошти також і [PERSON] , який пред`явив адміністрації розписку на отримання коштів в позику.На поховання [PERSON] підприємство грошові кошти не виділяло. [PERSON] працював на Черкаському заводі стінових матеріалів Черкаського обласного виробництва обєднання будматеріалів слюсарем КВП і А з 02.08.1986 року наказ про прийом № 85к від 03.08.1986 року по 14.10.2002 року наказ № 90к від 14.10.2002року». Судом, також, в судовому засіданні досліджено копію Договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2010 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Черкасибудматеріали» та [PERSON] , який знаходиться в матеріалах цивільної справи № 711/1848/23 (провадження № 2/711/999/23) за позовом [PERSON] до Черкаської міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності (а.с.8). Відповідач [PERSON] зазначає, що її чоловік [PERSON] привіз їй 3000 доларів США, які їй, на її думку, не вистачало на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , але на той час квартира була вже придбана (26.11.2010 року). На думку суду, у померлої [PERSON] та [PERSON] вистачило коштів для придбання двокімнатної квартири та ці кошти були отримані як спадок від продажу квартирі в м. Бахмут. Відповідач зазначає, що у них була гарантія повернення коштів, в зв`язку з тим, що на ім`я [PERSON] був складений заповіт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала мамі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В подальшому після продажу квартири [PERSON] повернула їм позичені кошти. В матеріалах справи дійсно є копія Довіреності від 31 жовтня 2011 року, якою [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником у відповідній нотаріальній конторі з питань оформлення спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , що проживала на день смерті за адресою: [ADDRESS] з правом подальшого розпорядження (продажу) отриманим нею спадковим майном, продати на умовах, йому відомих квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з Листа Донецького обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на запит суду, «згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 78943759 від 30.10.2024 року після померлої [INFO] [PERSON] 29.09.2010 року Першою бахмутською державною нотаріальною конторою біла заведена спадкова справа № 682/2010. Цією є нотаріальною конторою 01.12.2011 року за р.№ 1-4099 було видано свідоцтво про право на спадщину. Однак, перевірити інформацію про звернення [PERSON] в Першу бахмутську державну нотаріальну контору не виявляється можлиим, оскільки документи Першої бахмутської (колишньої Першої артемівської) державної нотаріальної контори в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві зберігаються за 1953-1993 роки, але й вони залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Станом на 24.02.2022 року документи вказаної державної нотаріальної контори з 1994 року зберігалися в приміщенні цієї нотаріальної контори в м. Бахмуті та не були вивезені з адреси розташування контори в звязку з веденням активних бойових дій на території Донецької області. Де зберігаються документи на теперішній час та в якому вони стані Донецький обласний державний нотаріальний архів не володіє такою інформацією». В матеріалах справи є копія розписки [PERSON] , відповідно до якої він отримав в борг від [PERSON] 80000 грн. 00 коп. (еквівалент 10000 доларів США) на купівлю квартири. Даний факт був підтверджений [PERSON] , допитаною в судовому засіданні в якості свідка. На думку суду, [PERSON] позика бралась в інтересах сім`ї на придбання спірної квартири. Доказів протилежного суду стороною відповідача не надано. Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана під час перебування спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Оскільки спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] набули під час спільного проживання однією сім`єю, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю вказаного подружжя. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Вирішуючи питання\~про поділ\~спірної квартири,\~яка є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності,\~суд враховує,\~що відповідно\~до ч.1,\~2\~ст.\~70\~СК України,\~-\~ у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю його та [PERSON] та визнання права власності його на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] підлягають до задоволення. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача Як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 536221, позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи захворювання, а тому, при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (за кожну позовну вимогу). На підставі ст. ст. 57, 60-61, 65 СК України,

Outcome: approved