Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

08.08.2024 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із згаданим вище позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. З січня 2016 року він перебував у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] без офіційної реєстрації шлюбу. Вони проживали разом та вели спільне господарство. Від даних стосунків у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . З січня 2017 року відповідачка залишила доньку і пішла з дому у невідомому напрямку. Через два тижні з`явилась, потім періодично зникала знову на тривалий час, а з квітня 2021 року остаточно пішла з сім`ї. З того часу [PERSON] проживає окремо від своєї доньки, батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, участі в її вихованні не бере. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини вирішуються позивачем самостійно, без участі та підтримки відповідачки. Мати не проявляє ніякої зацікавленості в подальшій долі своєї доньки, не цікавиться її успіхами, не дарує подарунків на день народження, не телефонує їй, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не здійснює її підготовку до самостійного життя. Крім того, [PERSON] не забезпечує дитину матеріально, у неї наявна заборгованість по сплаті аліментів. З огляду на викладене вище, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради Нікопольського району та зобов`язано їх надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.56-58). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.98-99). Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась, шляхом направлення за місцем її реєстрації судової повістки з рекомендованим повідомленням, що підтверджується поштовими конвертами (а.с.111,112,124), які повернулись на адресу суду, як не вручені, за закінченням терміну зберігання. Крім того, [PERSON] було направлено смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в позові. Згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», відповідачка отримала смс 29.05.2025 року о 12:37 год. (а.с.129а). 28.05.2025 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає, не має заперечень проти їх задоволення (а.с.125). 19.05.2025 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» від голови Покровської селищної ради Валентини Мостики надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи за наявними в матеріалах справи документами (а.с.72). До заяви долучили висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав матері, затверджений рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради №734 від 13.12.2024 року. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав, просив позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки вона самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Додатково зазначив, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, долею дитини не цікавиться, при випадкових зустрічах робить вигляд, що дитину взагалі не знає. Крім того, [PERSON] має іншу доньку від попереднього шлюбу - [PERSON] (а.с.30), яку також покинула та залишила на виховання батькові. Представник позивача [PERSON] позицію свого довірителя підтримала, на позбавленні [PERSON] батьківських прав наполягала. Представник третьої особи Вяткіна Л.А. в судовому засіданні підтримала висновок Служби в справах дітей Нікопольської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, додатково пояснила, що відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, дитину покинула на виховання батька. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачка є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Батьки дитини перебували у фактичних шлюбних відносинах, свої стосунки розірвали в 2021 році. З того часу мешкають окремо, донька залишилась проживати разом з батьком. Факт проживання дитини з батьком підтверджується актом від 20.05.2024 року, складеним і підписаним сусідами позивача (а.с.15). Судовим наказом, виданим 28.06.2024 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] в розмірі частини від усіх видів доходів відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.05.2024 року і до повноліття дитини (а.с.16). Як зазначив позивач в судовому засіданні, аліментні зобов`язання відповідачка не виконує, та має заборгованість по їх сплаті станом на 01.01.2025 року в сумі 25743,34 грн., про що свідчить відповідна довідка державного виконавця (а.с.84). Мати дитини [PERSON] не виявляє бажання займатись вихованням своєї доньки, її життям та здоров`ям не цікавиться, не відвідує, матеріально не забезпечує. Своїх батьківських обов`язків не виконує, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини не піклується, участі в її вихованні не бере. Даний факт підтверджується характеристикою учениці 1-А класу ліцею №6 Нікопольської міської ради, наданою директоркою Іриною Січкаренко , де зазначено, що тато приділяє належну увагу вихованню доньки, а мати за весь час навчання жодного разу не цікавилась досягненням дитини, з учителем ні разу не спілкувалась (а.с.11). Завідуючий амбулаторії №6 Роман Репп в наданій [PERSON] характеристиці також зазначає, що у супроводі матері дитина жодного разу на прийом не з`являлась, мати на контакт з медичними працівниками не йде, всі звернення з приводу підтримання здоров`я дитини були проігноровані (а.с.17). В побутовій характеристиці, складеній керівником ОСББ «Рідний дім - 96» Посунько Н.М., сусіди зазначають, що [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] та виховує її самостійно. Мати дівчинки дуже давно не з`являлась (а.с.20). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради надано висновок, затверджений рішенням виконкому №734 від 13.12.2024 року, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] за умови надання доказів безпідставного невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків (а.с.69-71). Крім того, Службою в справах дітей Нікопольської міської ради також надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Як зазначено у висновку, [PERSON] у зв`язку з щоденними обстрілами м. Нікополь військами рф, тимчасово проживає у знайомих в с. Південному Нікопольського району. На засідання комісії відмовилась приїхати, але в телефонному режимі повідомила, що не спілкується зі своєю донькою, не бачиться, не бере участі у її житті, не телефонує їй. Мати не проявляє зацікавленості у подальшій долі доньки, свідомо, без будь-яких наявних причин самоусунулась від виховання дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не бере участі в отриманні нею освіти, не дбає про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, одягом, медичним доглядом. Дитина [PERSON] , в свою чергу, зазначила, що мати з нею не спілкується, не вітає з днем народження, а при випадкових зустрічах на вилиці робить вигляд, що її не помічає (а.с.106-107). В свою чергу, батько забезпечив дитині всі необхідні умови для нормального проживання та повноцінного розвитку. [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, на роботі характеризується позитивно, користується авторитетом в колективі, до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває (а.с.25-29,85). Позивач також надав суду численні світлини зі спільного відпочинку разом з донькою (а.с.32-46). Невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків також підтвердили покази свідків в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою родини [PERSON] . Дівчинку знає з народження, її матір вже давно не бачила. Позивач самостійно виховує [PERSON] , в цьому йому допомагає мати та рідна сестра. [PERSON] часто бачила в стані алкогольного сп`яніння. Свідок [PERSON] засвідчила, що є сусідкою позивача. [PERSON] в їх будинку не проживає, [PERSON] самостійно виховує доньку. Відповідачка зловживає алкогольними напоями, проводить весь часу сумнівних компаніях, вихованням дитини зовсім не займається. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не бере участі у її навчанні, вихованні, не забезпечує її матеріально, не цікавиться її здоров`ям, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Інтереси дитини захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також згідно ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та матір`ю зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідачки, позбавлення її батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідачки на повагу до її сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Суд вважає висновки Служби в справах дітей Нікопольської міської ради та Органу опіки та піклування Покровської селищної ради обґрунтованим, в них наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , без поважних причин залишила її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Також, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що за приписами ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, позивач наполягав на стягненні з відповідачки судового збору.

Outcome: approved