Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даною позовною заявою у якій просить встановити факт перебування дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на його утриманні.\~ Свої вимоги мотивує тим, що з 29.09.2023р. перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . До початку повномасштабного вторгнення рф в Україну подружжя проживало за місцем реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] .\~ Дружина позивача [PERSON] має від першого шлюбу трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .\~ Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 13.08.2011р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В липні 2017р. [PERSON] звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя із позовною заявою до [PERSON] щодо стягнення із нього аліментів на утримання дітей. Зазначає, що із колишнім чоловіком його дружина не спілкується, не знає про місце його знаходження. Утриманням дітей\~ займається лише позивач. Колишній чоловік [PERSON] не приймає участі у матеріальному забезпеченні дітей. Станом на 31.12.2023р. заборгованість із сплати аліментів [PERSON] , обчислена державним виконавцем за період з 11.07.2017р. по 31.12.2021р. виходячи із середньої заробітної плати період з 01.01.2022р. по 31.12.2023р. із середньої заробітної плати працівника по Донецькій області складає 581805грн. Позивач навчається у ВП «Червоноградський учбово-курсовий комбінат» ДП «Львіввугілля» по професії гірник підземний та машиніст підземних установ, після чого буде влаштований на дане підприємство. Факт утримання дітей [PERSON] підтверджує чеками про купівлю планшету для дітей та фотокартками. На думку позивача встановлення факту утримання ним дітей має для нього юридичне значення, оскільки породжує для нього і дітей, інших членів сім`ї виникнення відповідних прав на отримання соціальних та інших пільг, виплат, допомоги, що передбачені Податковим кодексом України, ЗУ «про охорону дитинства», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тощо. Зазначає, що звертається до суду із даним позовом, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення такого факту. Представник позивача [PERSON] адвокат Кравченко О.О. в судове засідання не прибула,у наданій суду заяві просила розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Служби у справах дітей Сокальської міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибула, у наданій суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~ Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази в справі дійшов наступного висновку. Із копії свідоцтва про шлюб, встановлено, що 19.09.2023р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Згідно копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.08.2011р., встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Відповідно до копій свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.07.2017р., позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини задоволено частково. Вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~\~ в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 11.07.2017р. Стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 500грн. щомісячно до досягнення [PERSON] , трьох років. Відповідно до відповіді на запит адвоката наданої 23.01.2024р. Східним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції зокрема встановлено, що станом на 31.12.2023р. заборгованість із сплати аліментів [PERSON] , обчислена державним виконавцем за період з 11.07.2017р. по 31.12.2021р. виходячи із середньої заробітної плати період з 01.01.2022р. по 31.12.2023р. із середньої заробітної плати працівника по Донецькій області складає 581805грн.\~ На запит державного виконавця від Державної прикордонної служби отримано інформацію, що [PERSON] виїхав з України 08.04.2022р. Із заяв [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що вони є друзями [PERSON] та [PERSON] , зазначили, що батько дітей [PERSON] їх не утримує. Діти люблять [PERSON] , останній купує їм іграшки, старшим дітям ноутбуки для навчання. Згідно довідки Червоноградського «Учбово-курсового комбінату» ДП «Львіввугілля» від 16.04.2024р. [PERSON] з 15.04.2024р. прийнятий на навчання по професії гірник підземний і машиніст підземних установок. Також до матеріалів справи позивачем долучено ряд фото придбаного одягу та продуктів, фото чеків та переписки із месенджерів. Із звернення [PERSON] від 22.04.2024р. до Відділу у справах дітей Червоноградської міської ради, встановлено, що у такому він просиву встановити факт перебування дітей [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] на його утриманні. Відповіді на вказане звернення позивачем до матеріалів справи не долучено. Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. В силу ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно приписів ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. В силу ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Суд відзначає, що батьки мають рівні обов`язки щодо виховання та утримання дітей, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою або шлюб між ними розірвано, а також незалежно від того, чи проживають батько чи мати разом з дітьми або окремо від дитини, що визначено ст. 141 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Правовідносини щодо «утримання дітей» є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 268 СК України). Виходячи з аналізу вищевказаних норм, Верховний Суд у постанові від 14.12.2023 року №160/11228/23 зазначив, що заявник, перебуваючи у шлюбі з громадянкою, яка є матір`ю дітей, має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. Частиною другою ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 27 березня 2019 року у справі №569/7589/17 викладено наступні висновки: «Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення [PERSON] вказав, що встановлення факту перебування на його утриманні дітей дружини від попереднього шлюбу необхідне, оскільки породжує для нього і дітей, інших членів сім`ї виникнення відповідних прав на отримання соціальних та інших пільг, виплат, допомоги, що передбачені Податковим кодексом України, ЗУ «про охорону дитинства», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тощо. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження. До наведених повноважень віднесено, в тому числі, видачу довідок про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна. Наведена послуга надається на підставі індивідуального рішення кожного органу місцевого самоврядування в межах території. Довідка видається у місячний строк безкоштовно. Її видача здійснюється виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а також центром надання адміністративних послуг. Подати заяву на її отримання заявник може особисто або через законного представника. Підставою для відмови у видачі довідки про те, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, являється невідповідність документів. Відмова у наданні такої послуги може бути оскаржена до окружного адміністративного суду. Натомість заявником не надано суду доказів на підтвердження перешкод у встановленні зазначеного факту в позасудовому порядку, а також доказів утримання ним як вітчимом неповнолітніх дітей дружини, за умови, що інші члени сім`ї, які мають обов`язок утримувати неповнолітніх дітей, не можуть надавати їм належне утримання. Заявник не позбавлений можливості звернутись до органу місцевого самоврядування за місцем проживання із заявою про видачу довідки про те, що неповнолітні діти дружини знаходяться на його утриманні. Крім цього, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, викладені в позовній заяві про те, що встановлення факту перебування малолітніх дітей на його утриманні, породжує для позивача юридичні наслідки, а саме можливість оформити соціальних та інших пільг, виплат, допомоги.\~ Позивачем не наведено, які саме виплати та пільги він має можливість оформити та не залучено до участі у справі заінтересовану особу, яка буде нараховувати та здійснювати такі виплати та пільги. Щодо квитанцій про купівлю речей та предметів копії яких наявні в матеріалах справи, то суд зазначає, що з них неможливо встановити ким, для чого та кому вони купувалися, однак якщо припустити, що вони купувалися для дітей дружини позивача від першого шлюбу, то в силу положень ст.260 СК України, позивач як вітчим неповнолітніх дітей має право брати участь у їхньому вихованні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей, є передчасною та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed