Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32560,16 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. ТОВ "Коллект Центр" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи позов тим, що 20.03.2017 року між АТ «Райффайзен Банк» та позичальником, укладено договір №010/0387/82/0191298. Відповідно до умов кредитного договору №010/0387/82/0191298\~від 20.03.2017\~року \~кредитодавець зобов`язався\~надати позичальнику\~ грошові\~кошти,\~а позичальник\~зобов`язався повернути\~ використану\~суму в\~строк до\~20.03.2021\~року та\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом в\~розмірі 42\~%\~.\~20.09.2019\~року між\~АТ «Райффайзен\~Банк» \~та ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~було укладено\~Договір факторингу\~№ 114/2-19-\~F,\~відповідно до\~умов якого АТ «Райффайзен Банк» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №010/0387/82/0191298 . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» 10.01.2023 року відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором №010/0387/82/019129 . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 03.12.2024 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 32560,16 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 14298,25 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 18261,91 грн. У порушення умов договору, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою від 23.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що кредитний договір укладений на строк до 20.03.2021 року, а право кредитодавця нараховувати проценти, передбачені договором за користування кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку.У зв`язку з цим, відповідач вважає, що ТОВ «Коллект Центр » неправомірно вимагає стягнення заборгованості за відсотками з [PERSON] , тому в задоволенні цих вимог слід відмовити. Крім цього, вказав, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би узгоджувався з матеріалами справи та умовами договору, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Відповідач вважає, що позовна давність на подання заяви про стягнення заборгованості по наданому кредиту закінчилась 20.03.2024 року, виходячи з того, що дія кредитного договору закінчилась 20.03.2021 року. [PERSON] не отримував досудову вимогу про необхідність сплати простроченої заборгованості та останнього не було повідомлено про заміну сторони кредитора за договорами факторингу. Відповідач заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн., оскільки вказана сума є безпідставно завищеною. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач не надав жодного доказу погашення кредитної заборгованості та не заперечував проти боргу в розмірі 14298,25 грн. Вказав, що нарахування процентів за кредитним договором здійснювалось в межах строку кредитування та на умовах, визначених та погоджених сторонами, що підтверджено розрахунком заборгованості від первісного кредитора. Щодо строків позовної давності зазначив, що пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом зупиняється на строк дії такого стану. Представник позивача вказав, що сторонами погоджено саме такі умови надання правничої допомоги, а відповідачем не вказано належного обгрунтування неспівмірності витрат зі складністю справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився , просив розглядати справу без їх участі. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.03.2017 між позичальником, яким є [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була укладена заява про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/0387/82/0191298 , відповідно до якої банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом 10000 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 20.03.2021 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами поза межами пільгового періоду в розмірі 42,0% . Крім цього, з розрахунку заборгованості по картковому кредиту [PERSON] вбачається, що 20.04.2018 року йому було змінено кредитний ліміт з 10000 грн. на 13\~500 грн. 20.09.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19- F, відповідно умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 010/0387/82/0191298 , що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем. За платіжним дорученням №2 від 16.01.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» сплачено на рахунок Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на виконання договору відступлення права вимоги №114/2-19- F від 20.09.2019 року суму в розмірі 1621 358,90 грн.. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за кредитним договором №010/0387/82/0191298, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статей\~526,\~530,\~610, частини першої статті\~612 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі\~статтею 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 010/0387/0191298 від 20.03.2017 року містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, вони підписані сторонами, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. Однак, отримавши від банку кошти в кредит, в порушення умов виконання кредитного договору відповідач, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. [PERSON] отримував кредитні кошти, користувалася ними та протягом тривалого періоду часу, що підтверджується випискою по рахунку, розрахунком заборгованості. Крім цього, самим відповідачем не заперечується факт отримання та користування грошовими коштами за вказаним кредитним договором. Відповідач лише заперечував, що згідно наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за основним зобов`язанням (тілом кредиту) становить 14298,25 грн., при цьому сума кредиту складала 10000 грн. З наданого розрахунку заборгованості по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що 20.04.2018 року відповідачу кредитний ліміт з 10000 грн. було збільшено на 13500 грн. Крім цього, з наданого розрахунку вбачається, що загальна заборгованість відповідача станом на 16.01.2020 року (станом на дату оплату портфелю згідно договору відступлення 114/2-19- F від 20.09.2019 року) складає 14626,63 грн., з яких: заборгованість за дозволеним овердрафтом 13500 грн., заборгованість за недозволеним офердрафтом 798,25 грн., заборгованість за відсотками 328,38 грн. Твердження відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази заборгованості, оскільки наявний розрахунок не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не приймається судом до уваги, виходячи з наступного. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пунктів 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. За вказаних обставин, суд вважає, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором №010/0387/0191298 від 20.03.2017 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610 ЦК України\~та частиною 1\~статті 612 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Проценти відповідно достатті 1048 ЦК Українисплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно достатті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно достатті 1048 ЦК Українипоза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другоюстатті 1050 ЦК України. Зазначене не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений в Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року 910/4518/16. Представник позивача в своїх позовних вимогах просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №010/0387/82/0191298 від 20.03.2017 року станом на дату подачі позовної заяви, тобто станом на 03.12.2024 року в сумі 32560,16 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 14298,25 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги (згідно розрахунку заборгованості станом на 09.01.2023 року) - 18261,91 грн. Отже, враховуючи, що кредитний договір укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] про надання коштів, строком на 48 місяців, тобто до 20.03.2021 року, що визначено Додатком №1 до Договору про надання банківських послуг №010/0387/82/0191298\~від 20.03.2017\~року,\~суд не\~вбачає підстав\~для нарахування\~процентів поза\~межами строку\~дії договору\~і вважає,\~що позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенні,\~а саме\~стягненню з\~відповідача відсотків\~за користування\~кредитними коштами\~за період\~до закінчення\~строку дії\~договору з\~17.03.2017\~року по\~ 28.02.2021\~року в сумі 6745,57 грн., а також заборгованість за тілом кредиту в сумі 14298,25 грн. Відповідно до положень статей 1077,1078ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Вивчивши надані суду докази, враховуючи, що договори факторингу, у встановленому законом порядку, не визнані недійсними, суд вважає, що позивач довів наявність у відповідача кредитної заборгованості за договорами, що укладені з первісними кредитором та наявність права вимоги за ними у позивача. Посилання відповідача на те, що він не отримував письмове повідомлення про відступлення права вимоги, суд відхиляє, оскільки саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц (провадження № 61-2269св18), від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц (провадження № 61-22929св18). Щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Щодо строків позовної давності до кредитного договору №010/0387/82/0191298 від 20.03.2017 року, то відповідно до ст.256, 257, 258, 259, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по цивільній справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18), якщо кредитний договір передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, то перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Відповідно до Постанов Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16 зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Крім того, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, то позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору №010/0387/82/0191298 від 20.03.2017 року та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, що не заперечувалось відповідачем, суд задовольняє заявлені позовні вимоги частково, стягнувши заборгованість за кредитом у розмірі 21043,82 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 14298,25 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 6745,57 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат . Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорі, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення додаткового рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оцінюючи розмір\~витрат позивача\~на правничу\~допомогу адвоката\~(9000\~грн.)\~на предмет\~їх обґрунтованості\~та пропорційності\~до предмета\~спору по\~даній малозначній\~справі,\~ враховуючи,\~що розгляд\~справи проводився\~у спрощеному\~судовому провадженні,\~а також\~з огляду\~на розумну\~необхідність судових\~витрат позивача\~для цієї\~конкретної справи,\~суд вважає\~неспівмірним та\~завищеним розмір\~витрат позивача\~на оплату\~правничої допомоги\~в розмірі\~9000\~грн.\~з урахуванням\~незначної складності\~справи;\~часу,\~витраченого адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт;\~обсягу наданих\~адвокатом послуг;\~ціни позову,\~а також,\~приймаючи до\~уваги,\~що судові\~засіданні по\~справі не\~проводились,\~ а\~тому вважає,\~що необхідно\~заяву про\~стягнення витрат\~позивача на\~правничу допомогу\~адвоката задовольнити\~частково і\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~6000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості. Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволенню позовних вимог судовий збір в розмірі 1565,61 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3877,80 грн.(виходячи з того, що розмір витрат на правову допомогу зменшено до 6000 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial