Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності. 26.01.2024 до суду надійшла заява представника позивача в порядку ч. 2 ст.49 ЦПК України, якою було уточнено предмет позову, а саме просив суд здійснити поділ майна подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - залишити в натурі та у цілому у власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) автомобіль KIA CERATO, 2006\~року випуску,\~об`єм двигуна\~1599\~см.\~куб.,\~тип кузова\~ легковий\~седан,\~номер шасі\~(кузова,\~рами)\~ [NUMBER] \~,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~та однокімнатну\~квартиру,\~загальною площею\~30,3\~кв.м,\~розташовану за\~адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію за половину вартості автомобіля KIA CERATO, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1599 см. куб., тип кузова легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у сумі: 92\~975,50 гривень; - стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію за половину вартості однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] у сумі: 285\~540,00 гривень. Свої вимоги щодо зазначеного способу поділу майна, позивач обґрунтовує неможливістю користуватись спірним майном спільно, оскільки воно не може бути поділене (площа квартири складає лише 30,3 кв.м), тривалим перебуванням позивача за межами України, інтересами спільної дитини, яка залишається проживати разом з відповідачкою та для задоволення основних побутових потреб. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні та при розгляді справи по суті позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача та відповідачка відзив на позовну заяву не подали. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні та при розгляді справи по суті позов в частині стягнення на користь [PERSON] грошової компенсації за половину вартості автомобіля KIA CERATO, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1599 см. куб., тип кузова легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у сумі: 92\~975,50 гривень визнав, в іншій частині позовних вимог заперечував у зв`язку із відсутністю достатності коштів для виплати половини вартості квартири. Судом неодноразово відкладалось підготовче судове засідання за клопотаннями сторін у зв`язку із наміром проведення перемовин щодо мирного врегулювання спору. 20.05.2024 року позивач та відповідач в підготовче судове засідання не з`явились, були повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином, представниками позивача та відповідача були подані заяви про проведення підготовчого засідання по справі за їхньої відсутності, закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті. Приймаючи до уваги зазначені обставини судом було вирішено закритти підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті. 11.12.2024 року, представником відповідача до суду надано виступ у дебатах, в яких було змінено позицію відповідача, та він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.Для уточнення остаточної позиції відповідача та необхідності обговорення питання щодо можливості призначення судових експертиз, а також у зв`язку з повітряними тривогами, розгляд справи неодноразово відкладався. У судове засідання призначене на 06.06.2025 року представники сторін не з`явились матеріали справи містять клопотання щодо розгляду справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно із ч. 3 статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута підчас шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно із нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 16.10.2010 року у відділі реєстрації\~актів цивільного\~стану Арцизького\~районного управління\~юстиції Одеської\~областіміж сторонами спору зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 109. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.12.2010 року Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області. За твердженнями представника позивача, які не оспорюються відповідачкою, сторони перебувають у процесі розірвання шлюбу в судовому порядку, у зв`язку із чим, в Арцизькому районному суді Одеської області розглядається відповідна справа про розірвання шлюбу №\~497/116/24 (провадження №\~2/492/529/24). Спільна дитина сторін у спорі залишається проживати разом із відповідачкою. 14.09.2022\~року,\~в період\~перебування сторін\~у спорі\~у зареєстрованому\~шлюбі,\~за [PERSON] \~було проведено\~державну реєстрацію\~права власності\~на квартиру\~за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м. Відповідна обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 359817827 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 24.06.2023 року, в період перебування сторін у спорі у зареєстрованому шлюбі, за [PERSON] відбулась державна реєстрація транспортного засобу - легкового автомобіля KIA CERATO, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1599 см. куб., тип кузова легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідна обставина підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Виходячи з вищевикладеного, однокімнатна квартира, загальною площею 30,3 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] та легковий автомобіль KIA CERATO, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1599 см. куб., тип кузова легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] є об`єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] в силу вимог закону. Відповідно до довідки ТОВ «ПРОФІ-ТН» від 10 січня 2024 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля марки KIA CERATO, 2006 р. в., що належить [PERSON] та [PERSON] середня ринкова вартість легкового автомобіля марки KIA CERATO, об`єм двигуна 1599 см. куб., 2006 р. вип. з урахуванням коефіцієнту торгу - 5%, складає 4 864 дол. США, або по курсу НБУ на 10.01.2024 року (1 дол. США = 38,23 грн) 185 951,00 грн. Також, відповідно до довідки ТОВ «ПРОФІ-ТН» від 10 січня 2024 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] що належить [PERSON] та [PERSON] середня ринкова вартість з урахуванням торгу (-20%) складає: Сец = Сб х S = 493 x 30,3 = 14\~938,00 дол. США, або по курсу НБУ на 10.01.2024 р. (1 дол. США = 38, 23 грн.) 571\~080, 00 грн. Таким чином загальна вартість спільного майна становить 757 031,00 грн. З боку відповідачки та її представника не поступило заперечень щодо наведеного вище розрахунку вартості спірного майна. Представник відповідачки заяви, що заперечень щодо відповідної оцінки не має. Позивач та відповідач не досягли домовленостей щодо того, в який спосіб позивач та відповідач будуть розпоряджатись майном, яке сторони набули під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя. З урахуванням того, що позивач та відповідач мешкають окремо, спільне проживання є неможливим та таким, що суперечить волі та інтересам позивача та відповідача, позивач не має можливості вільно користуватися та розпоряджатись власним майном, поділ відповідного майна, в силу його параметрів та невеликої площі, є неможливим, виникає необхідність поділу спільного майна подружжя. Зазначені вище обставини, в тому числі вартість майна набутого подружжям під час шлюбу, згідно пояснень в судовому засіданні, визнається представником відповідачки та ним не оспорюється. Обґрунтовуючи заперечення щодо поділу майна подружжя в частині стягнення на користь позивача грошової компенсації за половину вартості однокімнатної квартири, загальною площею 30,3 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] у сумі: 285\~540,00 гривень, представник відповідачки зазначив, що вона не має достатньої кількості грошових коштів для виплати, а тому вважає позовну заяву в цій частині таким, що не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюється такими засобами: 1)\~письмовими, речовими і електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Положення ст. 77 ЦПК України визначають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. А також, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідачкою та її представником не було надано жодних підтверджуючих документів чи доказів щодо неспроможності сплатити грошову компенсацію позивачу у частині стягнення грошової компенсації за половину вартості однокімнатної квартири. Крім того, діюче законодавство України не передбачає підстав для відмови у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача вартості частки у спільному майні у зв`язку із недостатністю коштів. За викладених обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому, вирішуючи зазначений спір, судом враховується, що саме такий спосіб поділу майна, в результаті, якого позивач отримує лише грошову компенсацію вартості своєї частки у спільному майні, а відповідачка отримує відповідне майно в натурі, найбільш ефективно забезпечить побутові інтереси дитини, яка залишається проживати з матір`ю. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з Відповідачем, з огляду на положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. (Аналогічна позиція сформульована в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17 (провадження № 61-7846св19), у постанові Верховного Суду: від 02 березня 2020 року у справі № 448/1722/16-ц (провадження № 61-22380св19). Суд, при вирішенні даного спору, звертає увагу на наступні висновки Верховного Суду, зокрема: Постанова від\~29.01.2020\~року по\~справі №\~642/2179/17: «…У цій справі [PERSON] порушив питання про поділ майна подружжя з проведенням відповідної компенсації за половину вартості житлового будинку, внесеного [PERSON] без його згоди в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Псилогос», набутого сторонами за час перебування у шлюбі, що сторонами не оспорюється. У порушення вимог статті 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище вимоги закону уваги не звернув, не врахував доводів [PERSON] про те, що він має право вимоги щодо виплати половини вартості житлового будинку, внесеного [PERSON] без його згоди після припинення ведення спільного господарства до статутного капіталу ТОВ\~«Псилогос», який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку про те, що спірний житловий будинок набуто сторонами за час шлюбу за спільні кошти, проте [PERSON] розпорядилася житловим будинком на власний розсуд, без письмової згоди чоловіка, передавши його як внесок до статутного капіталу ТОВ «Псилогос» вартістю 7 889 700 грн. Тому позивач має право на отримання грошової компенсації половини вартості будинку, внесеного до статутного капіталу ТОВ «Псилогос» у розмірі 3 944 850 грн...». Постанова від\~24.05.2023\~року по\~справі №\~278/2482/21: «…Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні. У пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,\~встановленими\~статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона\~не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України…» Постанова від\~31.08.2023\~року по\~справі №\~686/9818/22: «…Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК\~України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, у супереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21…». Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 7571,31 грн. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, відповідачка має сплатити судовий збір, тобто 7571 грн. 31 коп, підлягають стягненню на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved