Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про скасування заборони. Також 24.04.2025 позивач подав заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, виклавши їх наступним чином: 1. Встановити факт припинення договору застави без номера від 22 листопада 1994 року, що був укладений між [PERSON] та Ізюмським пивзаводом. 2. Скасувати заборону зареєстровану 10 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 5465325, об`єкт обтяження: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Розгляд справи просив проводити з урахуванням збільшених позовних вимог. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 05 квітня 1999 року [PERSON] є співвласником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] ; що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 10 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона на вищевказаний будинок, при цьому власником будинку зазначена [PERSON] яка була дружиною позивача; що підставою для реєстрації заборони був договір застави без номера укладений з Ізюмським пивзаводом 22 листопада 1994 року; що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24 травня 2024 року [PERSON] померла [INFO] ; що відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 25 грудня 2009 року по справі № Б-50/132-09, що була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 12 квітня 2011 року юридична особа закрите акціонерне товариство "Ізюмська пивоварна компанія" була ліквідована. Вказує, що на теперішній час неможливо з`ясувати, що стало підставою для накладання вищевказаної заборони. Зазначає, що 07 квітня 2025 року на адресу Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області був направлений адвокатський запит з метою з`ясування обставин на підставі яких була внесена заборона, натомість у порушення вимог закону «Про адвокатуру» та адвокатську діяльність жодної відповіді надано не було, при цьому Східне міжрегіональне управління юстиції в своїй відповіді рекомендувало звернутись на адресу Ізюмської державної нотаріальної контори. Тож на переконання позивача єдиним способом для захисту його прав залишається звернення до суду. В якості правового обгрунтування заявлених вимог посилається на положеннями ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, вважаючи, що аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що позов про скасування заборони на відчуження з майна може бути пред`явлений власником цього майна, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Крім того просить урахувати правову позицію Верховного суду, що викладена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року по справі № 295/7291/20. Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче\~судове засідання\~та установлено відповідачеві строк на подання відзиву. У поданому\~до суду\~відзиві відповідач\~просив задовольнити\~позовну заяву [PERSON] щодо встановлення факту припинення договору заяви без номер від 22.11.1994 року між Ізюмським пивзаводом та [PERSON] та щодо скасування заборони № 5465325 на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , яке було внесено Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області в Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна 10.08.2007 року (перенесення зі старого реєстру Феміда), архівна дата - 25.07.2001 року, дата виникнення заборони 22.11.1994 року № 119, пояснивши, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено наявність зареєстрованого обтяження: тип обтяження - заборона (архівний запис), номер обтяження - 5465325, підстава обтяження - договір застави, б/н, не вказано, Ізюмський пивзавод, об`єкт обтяження - будинок, адреса: [ADDRESS] , власник - [PERSON] , яке було внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження 10.08.2007 року (перенесення зі старого реєстру Феміда), архівна дата - 25.07.2001 року (реєстрація в реєстрі ФЕМІДА), дата виникнення заборони 22.11.1994 року № 119; що в реєстрі для реєстрації заборон та арештів відчуження Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області за період 1994-2000 року за № 119 від 22.11.1994 року є запис: а графі 2 «найменування банку, організації, видавших позику» - Ізюмський пивзавод, дата отримання повідомлення та накладання заборони - 22.11.1994 року, ПІБ особи, яка одержала позику, місцезнаходження будинку - [PERSON] , [ADDRESS] (прізвище нерозбірливо); що відмітка в графі 7 про погашення позики відсутня, але при перевірці реєстрів для реєстрації нотаріальних дій за 22.11.1994 року та наряду інших договорів за 1994 рік, які є в наявності, договір застави 22.11.1994 року між Ізюмським пивзаводом та [PERSON] на будь-яке нерухоме майно в Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області не посвідчувався. Водночас нотаріусом виявлено, що 22.11.1994 року за реєстровим номером 2-3357 Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області посвідчено договір-порука від імені [PERSON] , який є поручителем кредитора [PERSON] перед Ізюмським пивовареним заводом щодо сплати платежів по позиці. Додатково повідовив, що в період 1999-2007 років, реєстрація заборон та арештів в реєстрі Феміда та в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна здійснювалась тільки в державних нотаріальних конторах реєстраторами Інформаційного центру Міністерства юстиції України, нотаріуси доступу до цих реєстрів на той час не мали. Ухвалою суду від 21.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У призначене по справі судове засідання сторони не з`явились, подавши заяви про про ведення судового розгляду без їхньої участі. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, установив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05.04.1999 квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] . Згідно з Інформацією з Державнного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об' єктів нерухмого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2025 № 417889291 10 серпня 2007 року Ізюмською державною нотаріальною конторою була зареєстрована заборона (архівний запис) на будинок за адресою: [ADDRESS] ; підстава обтяження - договір застави, б/н, не вказано, Ізюмський пивзавод; власник - [PERSON] ; дата виникнення - 22.11.1994. Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.05.2024 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 25 грудня 2009 року по справі № Б-50/132-09, що була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 12 квітня 2011 року юридична особа закрите акціонерне товариство "Ізюмська пивоварна компанія" була ліквідована. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимогами ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у йогоздійсненні. За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Обміркувавши вказані норми, касаційний суд зауважив, що: укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки); стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Такі висновки щодо застосування відповідних норм матеріального права в подібних правовідносинах викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.09.2023 у справі № 295/7291/20. В указаній справі: [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з припиненням без правонаступників юридичної особи - позикодавця, а тому є припиненою й іпотека. Вважала нотаріуса належним відповідачем за такими вимогами, оскільки лише нотаріус має повноваження зняти заборону на відчуження іпотечного майна; суди не звернули увагу, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як у добровільному, так і за примусовому порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Установивши указані обставини, Верховний Суд зазначив в указаній постанові про існування підстав для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки за договором іпотеки від 26 грудня 2006 року № 271, який укладений між ПАТ КБ «Західінкомбанк» та [PERSON]. Також Верховний Суд зауважив, що належним відповідачем за вимогами про визнання іпотеки припиненою, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку є ПАТ «Західінкомбанк», щодо якого 03 травня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення без правонаступника юридичної особи. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки. Щодо встановлення факту припинення іпотеки Верховний Суд в указаній постанові зазначив наступне: Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить:законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Верховний Суд зауважив, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), і тому констатував, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Верховний Суд підкреслив, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. У справі, що переглядалась (справа № 295/7291/20), за таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, Верховний Суд вважав за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку, які внесені на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року. Крім того Верховний Суд акцентував увагу, що його постанова є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку. Суд у порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує вказані висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин у цій справі. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до Ізюмської державної нотаріальної контори про встановлення факту припинення договору застави та скасування заборони.

Outcome: approved