Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , у якому просив суд: 1) Звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 126 819,45 грн, що нарахована у виконавчому провадженні [NUMBER] з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року у справі №761/35477/14-ц; 2) Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 960 586,82 грн. Свою позовну заяву обґрунтував тим, що сторони перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі №761/35477/14-ц [PERSON] був встановлений обов`язок сплати аліментів на користь [PERSON] щодо спільних з Позивачкою дітей у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходів). На підставі вказаного рішення постановою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження [NUMBER]. 04.03.2022 Позивач передав Відповідачу свої банківські картки та відповідно доступ до банківських рахунків. Під час здійснення обрахунку виявилось, що Відповідач використала кошти Позивача у більшому розмірі, ніж 1/3 від його доходів, а тому просить скасувати заборгованість по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 12 березня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 08 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просили відмовити. Також 08 квітня 2025 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу 14 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 21 квітня 2025 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та повернення безпідставно набутих грошових коштів роз`єднано в окремі самостійні провадження: -за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментах; -за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання сім`єю без реєстрації шлюбу - повернуто заявнику. Протокольною ухвалою суду від 03 червня 2025 року було вирішено змінити порядок розгляду справи, а саме, оскільки в рамках судового провадження було залишено позовну вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а тому вирішено перейти до спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідачка зі своїм представником у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 04.02.2019. Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.01.2015 у справі №761/35477/14-ц [PERSON] був встановлений обов`язок сплати аліментів на користь [PERSON] щодо спільних з Позивачкою доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходів). На підставі вказаного рішення постановою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві від 17.02.2016 відкрито виконавче провадження [NUMBER], за яким у примусовому порядку стягуються аліменти на користь Відповідача У лютому 2022 року, враховуючи події в Україні, які швидко змінювались, сторони прийняли рішення, що Відповідач із дітьми виїде закордон. 04.03.2022 Позивач передав Відповідачу свої банківські картки та відповідно доступ до банківських рахунків, а саме: 1) рахунок у АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № [NUMBER] , за яким видано платіжні картки: а) № [NUMBER] ; б) № [NUMBER] ; 2) рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] , за яким видано платіжну картку: № [NUMBER] . 05.03.2022 Відповідач разом із дітьми виїхала закордон. Суд зауважує, що під час судового розгляду вказані обставини стороною відповідача жодним чином не було спростовано. У червні 2023 року Позивач вирішив зібрати звіти по витратам із його банківських рахунків, якими користувалась Відповідач як сплата аліментів на утримання спільних дітей сторін. Під час здійснення обрахунку виявилось, що Відповідач використала кошти Позивача у більшому розмірі, ніж 1/3 від його доходів. Крім того, Відповідач отримав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні [NUMBER], за яким державний виконавець нарахував йому заборгованість у розмірі 126 819,45 грн. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вказувалось вище та підтверджується й скріншотами переписки у месенджері Whatsapp, Позивач передав Відповідачу свої платіжні картки та відповідно доступ до банківських рахунків для забезпечення утримання дітей закордоном у розмірі 1/3 від його доходів. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово наголошував, що скріншоти переписки, можуть бути доказами у справі. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі №916/3027/21 вказала: «Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Зокрема, у цій справі відповідач надав суду роздруківки листування між директором ТОВ «Кот Групп» Редіним К. К. і [PERSON]…». «…суди не врахували, що зміст переписки позивача та відповідача в месенджері Viber містить інформацію, що: 1) переписка позивача здійснювалась з абонентом з телефонним номером [NUMBER] , який вказаний відповідачем зокрема у відзиві на позовну заяву (а. с. 61-62)…» (постанова Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 766/150/21). Увесь час до моменту блокування доступу до рахунків (з 05.03.2022 по 19.06.2023) Відповідач користувалась (витрачала) грошовими коштами Позивача, які знаходились на його банківських рахунках, що вбачається з копій банківських виписок із рахунків Позивача. Із наданих банківських виписок можна встановити, що витрати із банківських рахунків Позивача здійснювались за кордоном в іноземних валютах, які конвертувались у гривні. При цьому Позивач у цей період перебував на військовій службі та не виїздив за кордон, що підтвердужється копією паспорту Позивача для виїзду за кордон. Відповідно Позивач не міг фізично здійснити такі витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення» (постанова Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 186/126/21). У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 202/8451/22 вказано: «У справі, яка переглядається, суди, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, зробили правильний висновок про те, що [PERSON] після отримання 10 березня 2022 року в особистому кабінеті судового наказу про стягнення з нього аліментів починаючи з січня 2022 року, самостійно до відкриття виконавчого провадження сплатив кошти на рахунок [PERSON] у розмірі 20 000 грн; не зазначення відомостей про призначення платежу в квитанціях не спростовує обставин того, що перерахунок коштів на користь стягувачки боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини. [PERSON] не спростувала, що кошти за переказами, здійсненими [PERSON] , на її рахунок мають інше призначення ніж аліменти». У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 707/999/21 зазначено: «Суд апеляційної інстанції, задовольняючи скаргу [PERSON] , виходив з того, що у квитанціях про перерахування коштів на картковий рахунок стягувача у графі призначення платежу не зазначено - «сплата аліментів», а тому вони не можуть свідчити про виконання боржником рішення суду про стягнення аліментів. Разом із тим у справі, що переглядається, відсутні відомості про існування у [PERSON] перед [PERSON] будь-яких інших зобов`язань, що є відмінними від зобов`язань зі сплати аліментів на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі № 707/999/21». Таким чином, перелік підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості від аліментів не є вичерпним, відповідно суд має оцінити обставини справи на предмет та встановити наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості. Таким чином, суд констатує, що Відповідач, враховуючи обставини справи, отримала і використала більше грошових коштів від Позивача, ніж останній мав сплатити відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року. З урахуванням вищевикладеного суд зауважує, що не має значення, що при операціях по витратам у таких не вказувалось «сплата аліментів», позаяк, по-перше, це технічно неможливо, враховуючи, що витрати здійснювалися безпосередньо із банківських рахунків Позивача, та, по-друге, між Позивачем та Відповідачем немає більше ніяких зобов`язань, за якими Відповідач могла б здійснювати використання коштів Позивача. Отже, добровільне виконання обов`язку щодо утримання дітей має враховуватися при примусовому виконанні рішення суду про стягнення аліментів. У разі, якщо таке добровільне виконання обов`язку не було враховано, то боржник має право звернутися до суду в порядку, передбаченому ст. 197 СК України, про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Враховуючи, що Відповідачка під час розгляду справи визнавала, що вона використовувала кошти з банківських рахунків Позивача в тому числі для утримання дітей, а також використання таких коштів підтверджується банківськими виписками, а сума використаних коштів є значно більшою за наявну заборгованість, добровільне виконання Позивачем обов`язку щодо утримання дітей має бути враховано. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно Позивач має бути звільнений від заборгованості у розмірі 126 819,45 грн. На підставі ст. 84, 180, 182, 183, 185, 187 СК України,

Outcome: approved