Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Суть справи. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де є треті особи, про визнання недійсним наказу та свідоцтва про право власності на квартиру, посилаючись на те, що відповідач видав третій особі дублікат свідоцтва про право власності на житло з порушенням процедури, що призвело до відчуження ним частки у власності третій особі, поза інтересами співвласника, який має переважне право щодо майна, яке перебуває й спільній власності. Зазначене призвело до порушення житлових прав позивача, який опинився в ситуації, коли стороння особа стала співвласником у квартирі, що в подальшому може унеможливити спільне користування житлом, а також призвело до позбавлення позивача можливості на переважне право набуття відчуженої частини квартири. Рух справи. 22.01.2025 визначено головуючого суддю. 23.01.2025 відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено на 17.02.2025. 17.02.2025 у підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 12.03.2025 за клопотанням представника позивача. 17.02.2025 надійшли пояснення 3 особи. 18.02.2025 надійшов відзив. 24.02.2025 надійшли пояснення 3 особи. 12.03.2025 підготовче провадження закрито, судовий розгляд призначено на 21.04.2025. 21.04.2025 в судовому засіданні оголошена перерва до 19.05.2025 для виклику третіх осіб. 18.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. 02.06.2025 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. Позивач та представник останнього позов підтримали, просили задовольнити з підстав зазначених в останньому та зауважили, що свідоцтво про право власності на житло ніколи не було втрачено, воно завжди знаходилось у позивача і у разі дотримання відповідачем процедури видачі дублікату, цей спір не мав би місце як і негативні наслідки для позивача. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві та пояснила, що видача дубліката відбулась з дотриманням чинного законодавства і будь яким чином не порушує права позивача, оскільки останній не позбавлений своєї частки, а інший співвласник розпорядився своєю часткою як вважав за потрібне на що має відповідне право. Власність співвласників була часткова в рівних частинах і дублікат відповідає оригіналу. Для отримання дублікату свідоцтва, в разі втрати останнього не потрібні заяви усіх співвласників. Представник третьої особи [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у поясненнях та підтримав доводи представника відповідача. Крім того, зазначив, що [PERSON] відчужив свою частку у квартирі своєму приятелю якого знає близько 10 років, саме шляхом укладення договору дарування, тому що проживав декілька років у його квартирі безкоштовно. Представник третьої особи [PERSON] направив до суду пояснення в яких просив у задоволенні позову відмовити з аналогічних підстав. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, належним чином, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду справи. Обставини встановлені судом. 06.09.2001 позивачу та члену його сім`ї племіннику [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло в рівних долях в результаті приватизації квартири [ADDRESS] /а.с. 84- 84/, яке знаходиться у позивача. 07.12.2022 [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про втрату свідоцтва про право власності на житло та видачу дублікату /а.с. 90/, до якої було долучено оголошення в газеті про втрату свідоцтва про право власності на житло від 08.11.2022 /а.с. 94/ та лист начальника ВП-1 Дарницького УПГУНП в м. Києві О. Ткачука від 16.11.2022, про неможливість встановити місцезнаходження втраченого документу /а.с. 95/. 02.01.2023 відповідач видав наказ про оформлення дублікату свідоцтва про право власності на житло та видав дублікат /а.с. 96, 97/. 08.02.2023 згідно договору дарування посвідченого ПНКМНО Биковим В.О., [PERSON] подарував [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . Мотиви суду при ухваленні рішення та положення застосованого закону. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про інформацію», документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. Згідно з п. 13 глави 10 розділу II «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженних наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015, особливим видом копії документа є дублікат - повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу. Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, та містить інформацію, аналогічну інформації в оригіналі. На ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. На дублікаті проставляється у правому верхньому куті відмітка «Дублікат». З правової точки зору «дублікат» - документ, ідентичний похідному, що має такі самі юридичні наслідки, як і оригінал. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості його використання з певних причин. Зі змісту п. 25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат. Відповідно до п. 1.2 Порядку видачі дублікатів свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, у разі втрати, крадіжки або пошкодження оригіналу документа та виправлення відомостей, внесених до свідоцтв про право власності помилково, затердженого рішенням міськради №1312-31/VІІ від 01.03.2019 (далі - Порядок), цей порядок визначає механізм видачі дублікатів свідоцтв про право власності на об?єкти нерухомого майна та виправлення відомостей, внесених до свідоцтв на право власності помилково. Згідно п. 2.1 Положення, дублікат свідоцтва про право власності видається органом, який здійснював оформлення права власності або приватизацію житла (його правонаступником), у разі: крадіжки, втрати або пошкодження на підставі звернення (заяви), архівних документів, що зберігаються в департаменті, обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», оголошення в друкованих засобах масової інформації про втрату, крадіжку або пошкодження свідоцтва, довідки з Єдиного державного реєстру на нерухоме майно (у відповідних випадках), довідки обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про власників нерухомості. Згідно п. 2.2 Положення, заява про видачу дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно, підписується всіма співвласниками даного об`єкта. Враховуючи наведене, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те, що за наявності декількох співвласників квартири, для видачі дублікату свідоцтва необхідна заява лише одного зі співвласників, оскільки такі твердження прямо суперечать чинному законодавству. Таким чином відповідач при видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло допустив порушення процедури, а саме прийняв рішення без заяви позивача, як співвласника квартири в якого зберігався оригінал свідоцтва, який не був втрачений. Внаслідок чого [PERSON] отримавши дублікат свідоцтва про право власності на житло отримав можливість та відчужив третій особі свою частку у квартирі, шляхом укладення договору дарування, без повідомлення позивача як співвласника. Оцінюючи надані представником [PERSON] доводи щодо мотивів дарунку останнім частини квартири, зокрема обдарований є приятелем [PERSON] знайомі останні близько 10 років та декілька років [PERSON] у нього проживав, суд вважає їх неспроможними, адже при відсутності у [PERSON] іншого житла, джерела доходів, майна, що не спростовано представником останнього, передати сторонній особі безоплатно у дар частину житла не є логічним та викликає обґрунтовані сумніви у дійсності такої угоди в частині реальних намірів відчуження майна саме у такій формі. Суд вважає, що між сторонами мають місце неприязні відносини, тому [PERSON] з метою уникнення комунікації з позивачем, не бажав звертатися до останнього із вимогою про надання йому оригіналу свідоцтва, не повідомив останнього як співвласника про наміри відчужити частину квартири, що могло б забезпечити переважне право позивача на її придбання, отримав дублікат свідоцтва про право власності на житло, видане з порушення процедури та уклав договір дарування на який не поширюється ст. 362 ЦК України (Постанові КЦС ВС від 12.10.2021 у справі № 725/4816/19). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи доводи про наявність розбіжностей у тексті свідоцтва та дублікату про право власності на квартиру вбачається, що зміст дублікату є ідентичним оригіналу свідоцтва, квартира була приватизована в рівних долях і належала позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Допущення відповідачем помилок у тексті дублікату, чи вчинення спрямованих дій на зміну змісту правовстановлюючого документу на квартиру, не вбачається. Разом з тим беззаперечно вбачається грубе порушення відповідачем процедури видачі дублікату свідоцтва на право власності на житло, а саме без заяви іншого співвласника, в разі повідомлення якого, про наявність відповідного звернення [PERSON] таке свідоцтво видачі не могло бути видано, оскільки оригінал втрачений не був і досі знаходиться у позивача. Суд вважає, що видача такого свідоцтва потягнуло за собою вкрай негативні наслідки для позивача, в частині порушення його переважного права на набуття у власність частини майна в якому останній був співвласником і яке останній має відновлювати через ініціювання судових процесів, отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача внести інформацію про відновлення оригіналу свідоцтва про право власності на житло до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки доказів, що рішення суду в частині визнання наказу та дублікату свідоцтва недійсним не буде виконано суду не надано, а тому покладаати відповідні зобов`язання на відповідача є зайвим. Судові витрати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial