Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, яким просить визнати житлову квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на частину спільної квартири у частці , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) 05 липня 2003 року укладено шлюб, зареєстрований Виконкомом Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис № 15. 31.05.2022 рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області шлюб між сторонами розірвано (справа № 504/377/22). Під час перебування в шлюбі у 2010 році позивач з відповідачем придбали квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана квартира оформлена на [PERSON] так я позивач на той час працював у морі і тривалий час був у рейсі. Це підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 20.01.2011, видане Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення № 224 від 28.07.2010 року. Дана квартира придбана за рахунок власних заощаджень сторін - тобто за спільні кошти позивача та відповідача, які вносились в оплату за придбання квартири порівну. Ремонт в квартирі та обставлення квартири меблями та всією побутовою технікою здійснювалось також за рахунок спільних коштів. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості двокімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS] ринкова вартість об?єкта оцінки станом на 12.11.2024 складає 1293500 (один мільйон двісті дев?яносто три тисячі п?ятсот )гривень. В свою чергу, відповідач відмовилась врегулювати питання розмежування спільно сумісної власності спірної квартири між сторонами, шляхом укладення договору про поділ майна подружжя, що і стало підставою для звернення із зазначеним позовом до суду. Вказане вище майно (майнові права) набуто сторонами по справі за час шлюбу за спільні грошові кошти подружжя та відповідно до ст. 60,61 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між учасниками спільної сумісно власності, сторонами по справі, у рівних ідеальних частках, по 1/2 частки кожному відповідно до ст. ст. 69,70,71 СК України. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак до початку суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання повістки, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Судом встановлено, що з 05.07.2003 по 31.05.2022 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області. В період шлюбу за спільні кошти подружжям набуто спільне майно квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.01.2011. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу\~України (далі -ЦК України). Частинами 1,2ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Зазначена квартира відповідно до ст. 60 СК України\~є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільне майно на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину. Натомість відповідач не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів, що спірне авто набуте ним за особисті кошти. За таких обставин квартира є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках. На підставі ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у сумі 6467,50 грн.

Outcome: approved