Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Сусла І.М., звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним та скасувати рішення Смотрицької селищної ради від 27.04.2021 року №16-5/2021, скасувати записи у Державному земельному кадастрі та державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6821855700:04:001:0072, а також скасувати право оренди на вказану ділянку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,6866 га, кадастровий номер 6821855700:04:001:0054, розташованої на території Смотрицької селищної ради. Право власності набуто на підставі Державного акту серії ЯК №674145 від 27.04.2012 року, виданого на основі розпорядження Дунаєвецької РДА від 05.05.2011 року №255/2011-р. При спробі замовити технічну документацію для внесення змін до відомостей про свою земельну ділянку, позивачці було відмовлено рішенням державного кадастрового реєстратора від 27.02.2025 року №РВ-0500096792025. Причиною відмови вказано перетин її земельної ділянки із земельною ділянкою кадастровий номер 6821855700:04:001:0072, власником якої є відповідач [PERSON] . Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2025, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821855700:04:001:0072 зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Смотрицької селищної ради від 27.04.2021 року №16-5/2021. Вказана земельна ділянка також перебуває в оренді у відповідача - Фермерського господарства "Вікторія" на підставі договору оренди від 25.05.2021 року. Позивач вважає, що оскаржуване рішення Смотрицької селищної ради є незаконним, оскільки на момент його прийняття земельна ділянка, що фактично була передана у власність [PERSON] , вже перебувала у її приватній власності. На думку позивача, це є порушенням її прав, а належним способом захисту є визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування, що порушує права власника, на підставі ст. 393 ЦК України. Свої позовні вимоги позивач кваліфікує як негаторний позов відповідно до ст. 391 ЦК України, зазначаючи, що вона є фактичним володільцем майна і лише зазнає перешкод у користуванні ним, а тому на такі вимоги не поширюється позовна давність. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2025 року позовну заяву прийнятно до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.05.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сусла І.М. позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , Фермерське господарство "Вікторія" та Смотрицька селищна рада у встановлений судом строк відзивів на позов не подали, своїх представників у судове засідання не направили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Смотрицька селищна рада подавала клопотання про розгляд справи без участі її представника. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Ціліцінська В.В. направила до суду письмові пояснення, в яких підтвердила наявність у реєстрах відомостей про право власності позивачки на земельну ділянку з кадастровим номером 6821855700:04:001:0054 та відповідача [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6821855700:04:001:0072. У поясненнях викладено загальні норми законодавства щодо порядку ведення Державного земельного кадастру та державної реєстрації земельних ділянок. Представник третьої особи просив розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що існує спір щодо права на земельну ділянку, оскільки право власності на неї (на ділянку, що з нею перетинається) зареєстровано як за позивачем [PERSON] (кадастровий номер 6821855700:04:001:0054), так і за відповідачем [PERSON] (кадастровий номер 6821855700:04:001:0072). При вирішенні питання про обрання належного способу захисту суд вважає за необхідне розмежувати поняття "володіння" як фактичного стану та «право володіння» як невід`ємної складової права власності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц роз`яснила, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовну презумпцію наявності у зареєстрованого суб`єкта права володіння цим майном. Особа, за якою зареєстроване право власності, є його фактичним володільцем. Однак, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації ще не означає, що такий володілець набув право власності. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння шляхом реєстрації права за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Натомість інша особа внаслідок реєстрації стає лише фактичним володільцем. Застосовуючи цей висновок до обставин справи, суд констатує, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821855700:04:001:0072 за відповідачем [PERSON] зробила його фактичним володільцем. Це означає, що позивачка втратила фактичне, безспірне володіння майном. Саме тому, що законний власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа, належним способом захисту в даному випадку є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України), а не негаторний, як помилково вважає позивач. Щодо обраних позивачем вимог про скасування рішення ради та скасування записів про реєстрацію, суд зазначає, що вони не є ефективним способом захисту, оскільки не призводять до реального відновлення права власності позивача, а лише створюють передумови для нового судового процесу (Постанова ВП ВС від 20.06.2023 року у справі №633/408/18). Суд також відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі № 725/2609/20 як на підставу для обрання негаторного способу захисту. Суд зазначає, що фактичні обставини у справі № 725/2609/20 є докорінно відмінними від обставин даної справи. У вказаній справі спір стосувався усунення перешкод у користуванні житловим будинком від осіб, які були його мешканцями, але не мали зареєстрованого права власності на цей будинок. Право власності позивача було єдиним зареєстрованим у реєстрі. Саме тому Верховний Суд вказав, що усунення перешкод у користуванні (негаторний позов) є ефективним способом захисту. Натомість, у даній справі спір виник не щодо усунення фізичних перешкод у користуванні, а щодо вирішення конфлікту двох зареєстрованих прав власності. Оскільки відповідач [PERSON] є зареєстрованим власником, висновки у справі № 725/2609/20 не можуть бути застосовані, оскільки стосуються інших правовідносин. Суд також розглядає питання щодо можливості самостійної правової кваліфікації заявлених вимог в межах принципу "jura novit curia" ("суд знає закони") та доходить висновку про неможливість його застосування. Цей принцип не є безмежним. Суд може самостійно дати правову кваліфікацію, якщо позивач правильно виклав факти, але помилився у нормах права. Однак суд не може на підставі цього принципу змінювати суть позовних вимог, наприклад, перетворювати позов про скасування рішень на віндикаційний позов. Перекваліфікація заявлених вимог є неможливою, оскільки це буде зміною суті позову, а не лише правової кваліфікації. Позивач побудував свою правову позицію саме на оскарженні дій органів влади та реєстраторів, фактично відводячи відповідачу [PERSON] пасивну роль, який у результаті розгляду та задоволення позовних вимог позивача до реєстраційних органів та органу місцевого самоврядування втратить, хоч і оспорюване, право власності. Жодну із заявлених позовних вимог неможливо трактувати як вимогу про витребування майна безпосередньо у відповідача. Така перекваліфікація порушила б фундаментальні принципи цивільного судочинства: принцип диспозитивності (оскільки позивач сам визначає предмет позову) та принцип змагальності (оскільки відповідач буде позбавлений права захищатися від нової вимоги, яка має інший предмет доказування). Наведене узгоджується з постановою КЦС ВС від 04.12.2024 року у справі № 485/1500/21, постановою ВП ВС від 20.06.2023 року у справі № 554/10517/16-ц). Отже, оскільки позивачем обрано невірний та неефективний спосіб захисту порушеного права, а підстави для самостійної перекваліфікації позову судом відсутні, у задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення, скасування записів у Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід відмовити. Оскільки вимога позивача про скасування державної реєстрації права оренди є похідною від вирішення у належному порядку цивільного спору між [PERSON] та [PERSON] щодо спірної земельної ділянки, у її задоволенні також слід відмовити. Окрім того, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, наданою позивачем разом із матеріалами позовної заяви, право власності на земельну ділянку 6821855700:04:001:0054 зареєстровано 07.09.2015 року також і за [PERSON] . Відповідно до вказаного документу зареєстровано також і право оренди земельної ділянки за Фермерським господарством "Вікторія". Відповідно до рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 11.04.2022 року у справі № 674/839/21, правонаступники власника\~земельної ділянки\~6821855700:04:001:0054,\~який за\~життя успадкував\~право на\~земельну частку\~(пай),\~чиє право\~на зазначену\~земельну ділянку\~зареєстровано 07.09.2015\~року відповідно\~до розпорядження\~Дунаєвецької РДА,\~який отримав\~Державний акт\~на право власності на земельну ділянку, що зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів 12.07.2010 року, та який помер [INFO] , оспорювали право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. Втім, у задоволенні позовних вимог спадкоємцям було відмовлено через обрання неналежного способу захисту. Разом з тим, вказані особи (спадкоємці власника спірної земельної ділянки 6821855700:04:001:0054, чиє право власності зареєстровано 07.09.2015 року) не були залучені позивачем до розгляду цивільної справи № 674/502/25, хоча рішення суду у цій справі може вплинути на їх права та інтереси щодо спірної земельної ділянки, що також є підставою відмови у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Дунаєвецького районного суду\~ Хмельницької області від 03.04.2025 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Сусли І.М. про забезпечення позову у даній справі та накладено арешт на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. За таких обставин, оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дунаєвецького районного\~суду Хмельницької\~областівід 03.04.2025 року, слід скасувати. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed