Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

22.11.2024 [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої безпідставно отримані кошти в сумі 15 000,00 євро. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.04.2024 між сторонами укладено договір постачання транспортного засобу з Європи на замовлення, строк повного виконання доручення встановлюється із 20.04.2024 по 28.09.2024. На виконання умов договору, 10.09.2024 позивачем надано ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 15\~000,00 євро, про що свідчить товарний чек. Після спливу кінцевого строку виконання зобов`язань (28.09.2024) на звернення щодо отримання автомобіля відповідач відповіді не надала, тобто автомобіль так і не було передано. У\~добровільному порядку відповідач кошти в сумі 15\~000,00 євро не повернула, що стало причиною звернення до суду з даним позовом. У той же день позивач звернулася до Деснянського районного суду м.\~Чернігова із заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі, зареєстровані на [PERSON] , а саме: автомобіль «AUDI A4», рік випуску 2002, об`єм двигуна 1 984 см3; автомобіль «AUDI A6», рік випуску 2003, об`єм двигуна 1 781 см3; автомобіль «SKODA FABIA», рік випуску 2006, об`єм двигуна 1 390 см3; автомобіль «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, об`єм двигуна 1 798 см3 до набрання рішенням суду у справі № 750/16475/24 законної сили. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання на 20.01.2025. Ухвалою суду від 29.11.2024 заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову залишено без розгляду. Ухвалою суду\~від 20.01.2025,\~за клопотанням\~представника позивача,\~витребувано в\~Регіонального сервісного\~центру ГСЦ\~МВС в\~Чернігівській області\~відомості щодо\~наявності зареєстрованих\~на [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП:\~ [NUMBER] ,\~транспортних засобів\~із зазначенням\~повної інформації:\~моделі автомобіля,\~року випуску,\~ідентифікаційного номера\~транспортного засобу,\~державного номерного\~знаку та\~іншої інформації,\~що дає\~можливість ідентифікувати\~транспортний засіб;\~відкладено підготовче засідання на 21.02.2025. 21.02.2025 підготовче засідання відкладено на 25.03.2025 у зв`язку з клопотаннями представників сторін. Ухвалою суду від 21.03.2025, за заявою [PERSON] , накладено арешт на транспортні засоби: - марки «AUDI A4», рік випуску 2002, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; - марки «AUDI A6», рік випуску 2003, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; - марки «SKODA FABIA», рік випуску 2006, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; - марки «VOLKSVAGEN PASSAT», рік випуску 2010, № кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . 25.03.2025 підготовче засідання відкладено на 17.04.2025 у зв`язку з клопотаннями представника відповідача. Ухвалою суду від 17.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 20.05.2025. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов не визнав. Сторони до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 20.04.2024 між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) укладено договір постачання транспортного засобу з Європи на замовлення, предметом якого є надання послуг з пошуку, підбору, придбання, доставки в м. Чернігів та митного оформлення транспортного засобу, придбаного на території Європи; замовник доручає та зобов`язується сплатити замовлення, а виконавець приймає на себе зобов`язання за пошук та підбір на території Європи транспортного засобу, зазначеного в заявці на підбір транспортного засобу і в акті погодження вибору транспортного засобу; придбання і доставку транспортного засобу в стані, комплектації, VIN та підсумковій вартості, зазначеної в акті погодження купівлі транспортного засобу, необхідне митне оформлення для випуску транспортного засобу у вільний обіг на території України та передачу транспортного засобу замовнику (а.с. 8). За умовою пункту 2 указаного договору моментом повного виконання передбаченого цим Договором доручення вважається день передачі транспортного засобу замовнику; строк повного виконання доручення встановлюється з 20.04.2024 по 28.09.2024. Згідно з пунктом 3.1.1 договору замовник сплачує гарантійний внесок у розмірі 10\~000,00 євро, який зараховується як часткова сплата вартості купівлі транспортного засобу та послуг Виконавця. Позивач 10.09.2024 сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 15\~000,00 євро, про що складено товарний чек № б/н (а.с. 9). Також даний факт визнаний представником відповідача в судовому засіданні. Позивач зазначає, що після спливу кінцевого строку виконання зобов`язань (28.09.2024) на її звернення щодо отримання автомобіля відповідач відповіді не надала, тобто автомобіль так і не було передано. Указані обставини стали підставою для придбання позивачем іншого автомобіля в іншого продавця, про що свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2024/5003769 від 16.11.2024 (а.с. 10). Отже,\~грошові кошти\~у сумі\~15\~000,00\~євро залишаються\~у розпорядженні\~ФОП [PERSON] , а тому відповідач має їх повернути власнику, тобто позивачу. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2)\~витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. При цьому, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Оскільки матеріали справи не містять доказів наявності у ФОП [PERSON] правових підстав для утримання грошових коштів у сумі 5\~000,00 євро, вони підлягають стягненню з неї на користь позивача на підставі статті 1212 ЦК України. У вирішенні спору щодо решти сплачених позивачем коштів у сумі 10\~000,00 євро суд не погоджується з викладеними її представником правовими підставами для їх стягнення. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини ((аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.062019 у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору ((аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі N\~761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18)). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. У постанові від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути як невикористаний аванс, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України. Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За умовами пункту 3.1.2 договору постачання транспортного засобу з Європи на замовлення 20.04.2024, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] , у день підписання сторонами Акта погодження вибору транспортного засобу, Замовник отримує рахунок та оплачує (за погодженням сторін) вартості транспортного засобу, зазначеної в Акті, до якої входить гарантійний внесок за п.\~3.1.1. З цих коштів Виконавець оплачує: купівлю транспортного засобу в Європі, аукціонний збір, доставку Замовлення автовозом в Європі, навантаження та підготовку документів у Європі, конвертацію грошей та їх банківський переказ в Європу, митне оформлення в Європі, оплату послуг митниці Європі, Європі, з Європи в порт доставки, розвантаження, портові збори в порту прибуття, страховки, транзитні номери, дорожні страховки, необхідні для транспортування Замовлення до митниці України, вносить депозит для митного очищення в митницю України, оформлення документів власності Замовника, чищення мийку. Виконавець повідомляє Замовнику передбачувану дату отримання Замовлення з ПТС та іншими документами з митного терміналу до СПб. Згідно з пунктом 3.3 договору у строк не пізніше 1 дня після випуску Замовлення з митного терміналу України в м. Чернігів Замовник зобов`язується укласти з Виконавцем Договір купівлі-продажу або прийняти Замовлення акта приймання-передачі. Ураховуючи положення статті 570 ЦК України сума, яка названа в договорі гарантійним внеском, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Суд наголошує, що за своєю правовою природою аванс, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України в постановах: від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 у справі №\~461/5297/16-ц (провадження №61-22017св18). Таким чином, сплачені позивачем ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000,00 євро підлягають поверненню в якості авансу. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, в розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Подібних правових висновків Велика Палати Верховного Суду дійшла у постановах від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц, від 12.12.2018 у справі №\~757/6367/13-ц. За приписами частин першої-четвертої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем під\~час судового\~розгляду не\~надано доказів,\~які б\~свідчили про\~виконання нею\~вимог договору\~від 20.04.2024\~та закону\~щодо повернення\~коштів у\~добровільному порядку,\~а тому наявні підстави для задоволення позову. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved