Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

28.12.2023 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернулась адвокат П`ятигорець І.О. з даним позовом, в якому просила: 1. Припинити право власності [PERSON] ( [INFO] ) на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , який складається в цілому з житлових приміщень з кам`яного житлового будинку під літерою «А» та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 539 кв. м. та право власності на 1/6 частину земельну ділянку площею 0,0539 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:002:0017. 2. Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , який складається в цілому з житлових приміщень з кам`яного житлового будинку під літерою «А» та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 539 кв. м. та право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0539 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:002:0017. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належать 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 61,6кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, сараїв літ. «Б» , «Г», вбиральні літ «В», літньої кухні літ. «Ж», гаражу літ. «Д», веранди літ «И» огорожі № 1-6, мостіння-1, шахти-2 та 5/6 частин земельної ділянки площею 0,0539 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:33:002:0017, яка розташована в [ADDRESS] (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №759686 від 09 лютого 2010 року). В свою чергу відповідачу належить 1/6 частки вказаного житлового будинку. Позивач зазначає, що спільне користування домоволодінням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , між нею та відповідачем є фактично неможливим з огляду на характер об`єкта нерухомості та обсяг частки, яка належить Відповідачці. Частка останньої становить лише 1/6 від загальної площі домоволодіння, і її фізичний поділ в натурі як окремого житлового приміщення є технічно неможливим, оскільки така частка не може бути оформлена як ізольована квартира чи інше повноцінне житло, що відповідало б вимогам чинного законодавства, зокрема санітарним, будівельним та технічним нормам. Таким чином, реалізація права спільної власності у формі фактичного спільного володіння та користування будинком у цьому випадку є нереальною. З метою мирного врегулювання ситуації позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією викупити належну їй частку у спірному нерухомому майні. Проте відповідач проігнорувала ці пропозиції та не вжила жодних дій для вирішення конфлікту. Ба більше, внаслідок пасивної поведінки відповідача позивач фактично позбавлена можливості повноцінно користуватися своєю часткою у житловому будинку та земельній ділянці, здійснювати необхідні ремонтні роботи, що створює істотні перешкоди у реалізації її прав як співвласника. Позивач є власником переважної частки спірного майна 5/6 у житловому будинку та відповідної частки земельної ділянки. У вказаному будинку вона проживала, була зареєстрована, а сам будинок є для неї батьківським і має значну особисту та емоційну цінність. Позивач підтримувала родинні зв`язки з померлим братом, якому належала спірна частка, здійснювала за ним догляд під час його тривалої хвороби та самостійно понесла витрати на організацію поховання. З огляду на викладене відсутність реальної можливості спільного користування майном, відмову відповідача вирішити питання шляхом добровільного відчуження частки та систематичне порушення прав позивача остання змушена була звернутися до суду з позовом про припинення права власності Відповідача на її частку у житловому будинку шляхом викупу цієї частки позивачем відповідно до ч. 2 ст. 364 Цивільного кодексу України. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не отримувала свідоцтва про право на спадщину щодо частини спірної земельної ділянки. У зв`язку з цим право власності на зазначену частину земельної ділянки не зареєстровано. Отже, вимоги позивача про припинення права власності відповідача на частину земельної ділянки є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить: 5/6 частин житлового будинку [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ «А», загальною площею 61,6кв. м, житловою площею 25,5 кв. м., сараїв літ. «Б» , «Г», вбиральні літ «В», літньої кухні літ. «Ж», гаражу літ. «Д», веранди літ «И» огорожі № 1-6, мостіння-1, шахти-2 та 5/6 частин земельної ділянки площею 0,0539 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110136900:33:002:0017, яка розташована в [ADDRESS] (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №759686 від 09 лютого 2010 року). Зазначене нерухоме майно належить позивачу на підставі наступних правовстановлюючих документів: 1)1/6 частка домоволодіння [ADDRESS] та 1/6 частка земельної ділянки площею 0,0539 га, розташованої за тією ж адресою на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.11.2007 року у справі № 2-1462/07. \~ \~ \~ \~Право власності зареєстровано згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18154735 від 19.03.2008 року, реєстраційний номер 22557155, номер запису 18084 у книзі 1доп-285; 2)2/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , які були подаровані Позивачу відповідно до договору дарування від 02 серпня 2008 року. Дарувальник [PERSON] , обдарований [PERSON] . Договір дарування ВКМ № 316868 посвідчено 02.08.2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Агопян В.О., зареєстровано в реєстрі за № 1-1009.Витяг з Державного реєстру правочинів № 6323377 від 02.08.2008 року, номер правочину 3059056. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20148861 від 08.09.2008 року, виданий КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості", реєстраційний номер 22557155; 3)2/3 частки земельної ділянки площею 0,0539 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:002:0017, які були подаровані Позивачу відповідно до договору дарування від 02 серпня 2008 року. Дарувальник [PERSON] , обдарований [PERSON] . Договір дарування ВКМ № 316869 посвідчено 02.08.2008 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Агопян В.О., зареєстровано в реєстрі за № 1-1012. Витяг з Державного реєстру правочинів № 6323391 від 02.08.2008 року, номер правочину 3059066. Співвласником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,0539 га за тією ж адресою, був брат позивачки - [PERSON] , [INFO] . На підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2007 року у справі № 2-1462/07, [PERSON] належала на праві спільної часткової власності 1/6 частка домоволодіння [ADDRESS] та 1/6 частка відповідної земельної ділянки. Право власності на зазначене майно зареєстровано відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18154735 від 19 березня 2008 року, реєстраційний номер 22557155, номер запису 18084 в книзі 1доп-285. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 березня 2023 року Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис про смерть № 226 від 07.03.2023 року. З метою прийняття спадщини позивач звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із відповідною заявою. Однак постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Баранової О.В. від 26 вересня 2023 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо 1/6 частки житлового будинку та 1/6 частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній постанові нотаріус послалася на факт звернення до нотаріальної контори спадкоємця першої черги. Таким чином, позивачу стало відомо, що спадкоємцем 1/6 частки житлового будинку та земельної ділянки, які належали померлому [PERSON] , є його донька [PERSON] , яка тривалий час перебуває за кордоном. Спільне користування зазначеним нерухомим майном, розташованим за адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачем є неможливим, що зумовлює необхідність відповідного правового врегулювання. Згідно висновку судового експерта Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України - Рапач Костянтина Васильовича у комплексній судовій оціночно-будівельній та будівельно-технічній експертизі для подання до Київського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 947/535/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права особи на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частку № 10/24 від 17.06.2024 року (далі висновок експерта № 10/24 від 17.06.2024) відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити 1/6 частку земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:33:002:0017, площею 0,0539 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до приписів частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з частиною першою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною другою цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із статтею 155 ЖК України власника не може бути позбавлений права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно частини першої статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в статті 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №\~908/1754/17\~(провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З аналізу судової практики вбачається, що поняття «незначна частка» є оціночним, тому при вирішенні спору в судовому порядку суд враховує співвідношення вартості всього майна, часток кожного, тощо. Частка відповідача у спірному майні становить 1/6, частка позивача - 5/6, тобто частка відповідача є незначною та виділити її в натурі є неможливим з технічної точки зору, спільне користування та володіння майном між сторонами теж є неможливим. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, а встановлені обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном. Також встановлено, що Позивач постійно піклується про збереження та належний стан спірного будинку, самостійно сплачує комунальні послуги, доглядає за територією та здійснює поточне обслуговування будівлі. Натомість відповідач, яка має незначну частку у спірному нерухомому майні (1/6), не бере участі в утриманні будинку, не несе жодних витрат на його обслуговування. Крім того, Відповідач постійно проживає за межами України та не має наміру використовувати спірне майно для власних житлових потреб. Більше того, відповідач є власником нерухомого майна, квартири за адресою: [ADDRESS] , що свідчить про наявність у неї альтернативного житла та відсутність об`єктивної потреби у збереженні права власності на незначну частку у спірному домоволодінні. Згідно висновку експерта № 10/24 від 17.06.2024 ринкова вартість 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS] , який складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м, сараїв під літерою «Б», «Г», вбиральні під літерою «В», літньої кухні під літерою «Ж», гаражу під літерою «Д», веранди під літерою «И», огорожі № 1-6, мостіння, шахти розташовані на земельній ділянці площею 0,0539 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:002:0017, що розрахована з урахуванням земельної компоненти в межах порівняльного підходу складає: 638 944,0 грн (шістсот тридцять вісім тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні нуль копійок, без ПДВ та з округленням до цілого числа). Будучі допитаним у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив правильність наданої оцінки, зауважив, що припущені у висновку описки є технічними, такими що не впливають на вірність висновку щодо вартості майна. В матеріалах справи наявні докази того, що позивачем, на виконання вимог частини другої статті 365 ЦК України та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2025 року по справі №947/535/24, внесено на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Одеській області кошти у сумі 638944 грн. З огляду на встановлені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, так як припинення частки відповідача на житловий будинок, яка складає 1/6 та є незначною, із виплатою її вартості, не призведе до порушення прав та інтересів відповідача. Щодо заперечень Відповідача про те, що Позивач не отримала свідоцтва про право на спадщину щодо частини спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим право власності на відповідну частину не зареєстровано, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України, право на спадкове майно виникає\~з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. На це також звернув увагу Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц. Ураховуючи викладене, твердження відповідача про нібито передчасність вимог є юридично необґрунтованими та не впливають на правомірність звернення позивача з позовом про припинення права власності відповідача на її частку у домоволодінні. Також представник відповідача стаивла під сумнів висновок експерта № 10/24 від 17.06.2024, мотивуючи це чисельними помилками у висновку. Допистаний у судовому засіданні експерт [PERSON] надав суду пояснення, що дійсно при виготовленні висновку були ним припущені деяки описки, які на суть висновку та його резудльатаи не впливають. Таким чином суд вважає даний висновок належним, допустими та достатнім доказом. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до абзацу 3 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що частка відповідача у домоволодінні [ADDRESS] , який складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 25,5 кв.м, сараїв під літерою «Б», «Г», вбиральні під літерою «В», літньої кухні під літерою «Ж», гаражу під літерою «Д», веранди під літерою «И», огорожі № 1-6, мостіння, шахти та право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0539 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5110136900:33:002:0017, за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами про спільне володіння і користування житловим будинком, відповідач у спірному будинку не проживає та має у власності інше житло, а також те, що позивачем внесено на депозитний рахунок вартість належної відповідачу частки, суд вважає за можливе припинити саме право спільної часткової власності відповідача на 1/6 частку у спільному майні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial