Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

16.08.2021 року [PERSON] звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступні обставини. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Пізніше батьки розлучились, та 29 квітня 1989 року мати позивача уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Після укладення шлюбу з 1989 року вони стали проживати однією сім`єю: [PERSON] , мати позивача [PERSON] та її дві доньки, народженні в іншому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони по даній справі. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку тобто на 1/6 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено у даному свідоцтві про право на спадщину, 1/3 частина спадкового майна залишилася відкритою та свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видано. [INFO] [PERSON] померла. До дня смерті вона проживала за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 2/3 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частина з яких належала померлій на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1997 року, реєстровий № 1-1409, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, а 1/6 частина з яких належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1997 року, реєстровий № 1-1407, виданого Першою Нікопольською Державною нотаріальною конторою. За життя [PERSON] заповіту не склала. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її діти - позивачка та відповідачка. Інших спадкоємців першої черги відсутні. 18.08.2017 року [PERSON] звернулася до Нікопольського міськрайонного суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява була задоволена повністю, за позивачкою визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Рішення набуло законної сили 02.10.2017 року та в апеляційному порядку не оскаржувалось. Зазначеним рішенням було, зокрема встановлено, що: «Згідно повідомлення КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.04.2017 року за № 322, станом на 31.12.2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстроване за: 1/2 частина [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1997 року р. № 1409, посв. І Нікопольською державною нотаріальною конторою; 1/6 част. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1997 р., р. № 1-1407, посв. І Нікопольською державною нотаріальною конторою, 1/3 част. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.1991 р., р.№ 1-302, посв. Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою». Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2021 року право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] . Таким чином, з моменту відкриття спадщини з 27 лютого 1995 року, ніким не було реалізовано право на спадкування шляхом звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом або за законом. Позивач звернулася до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, як спадкоємиця четвертої черги, але в усній формі їй було відмовлено у реалізації права на спадкування та повідомлено про неможливість видачі зазначеного свідоцтва. На теперішній час позивачка бажає успадкувати майно, але реалізувати своє право не в змозі, оскільки її правовий статус, як спадкоємця, нічим не підтверджений. У зв`язку з цим вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю, як вітчима та падчерки, не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1989 року по 1995 рік. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, має для позивачки юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав. Крім того, просить суд визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.14-15). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляд (а.с.78-79). Сторони в судове засідання не з`явились. 30.04.2024 року до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутністю позивачки та її представника на підставі доказів, які додані до матеріалів справи, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.97-98). 21.11.2024 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі (а.с.118-119). 28.05.2025 року в.о. завідувача Першої Нікопольської міської державної нотаріальної контори Юрій Полянський надав суду заяву про проведення судового засідання без представника державної нотаріальної контори (а.с.132) Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлення в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , доводиться позивачці вітчимом, тобто був чоловіком її матері - [PERSON] . Згідно наданого свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] одружились 29.04.1989 року (а.с.11). В свою чергу, позивачка на підтвердження факту родинних відносин надала свідоцтво про своє народження (а.с.27). Дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] при реєстрації шлюбу з [PERSON] (а.с.29). Таким чином, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] та падчеркою [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить відповідне свідоцтво про його смерть (а.с.19). 26.11.1997 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , яка складається з 1/6 частини домоволодіння з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Як зазначено в даному свідоцтві, 1/3 частка спадкового домоволодіння залишилась відкритою. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.20). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.09.2017 року за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності від 26.11.1997 року, за реєстровим № 1-1409, виданого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1997 року за реєстровим № 1-1407, виданого Першою Нікопольською Державною нотаріальною конторою (а.с.30-32). Зазначеним рішенням було, зокрема встановлено, що згідно повідомлення КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 04.04.2017 року за № 322, станом на 31.12.2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстроване за: 1/2 частина - [PERSON] - на підставі свідоцтва про право власності від 26.11.1997 року р. № 1409, посв. І Нікопольською державною нотаріальною конторою; 1/6 част. - [PERSON] - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.1997 р., р. № 1-1407, посв. І Нікопольською державною нотаріальною конторою, 1/3 част. - [PERSON] - на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.1991 р., р.№ 1-302, посв. Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А отже у суду не викликає сумніву той факт, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання [PERSON] та її вітчима [PERSON] підтверджується письмовими поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивачки, з 1998 року проживає за адресою: [ADDRESS] . Родина [PERSON] переїхала до м. Нікополя з м. Грозного в 1991 році, проживали всі разом - [PERSON] , [PERSON] та дві доньки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Зараз в будинку проживає [PERSON] , після смерті батьків вона зробила там капітальний ремонт (а.с.23-24). Свідок [PERSON] зазначила, що з 1978 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Родина [PERSON] - це її сусіди. Жили вони дружно, родина складалась з: чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] . Також разом з ними жили доньки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] разом виховували доньок. На даний момент подружжя вже померло. Після смерті батьків дівчата будинок не залишили, зробили капітальний ремонт. Крім того, позивачка зареєстрована в спадковому будинку з 1993 року, що підтверджується штампом в її паспорті (а.с.33-34). З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю на час відкриття спадщини не менше ніж п`ять років до дня його смерті, знайшов своє підтвердження і такий факт слід встановити. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не надано доказів, що у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що заявлена позивачкою позовна вимоги щодо визнання права власності на частину спадкового майна є передчасною та необґрунтованою, оскільки в судовому порядку не доведено, що вона не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial