Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач Інститут свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (збитків). В позовній заяві посилався на те, що 12.03.2020 року Інститутом свинарства і агропромислового виробництва Національної аграрної академії України було укладено цивільно-правовий договір № 42-к з фізичною особою [PERSON] . Згідно розділу 1 Договору № 42-к від 12.03.2020 року Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): послуги поточного ремонту свинарника «елевер», а саме зачистка швів, ґрунтовка стін, нанесення шуби, покраска стін з 12 березня 2020 р. по 17 квітня 2020 р. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням похованням та інші гарантії і пільги, що передбачені трудовим законодавством. Замовник в свою чергу, забезпечує виконавця усім необхідним, для виконання роботи, передбаченої цим договором. Відповідно до розділу 2 Договору, за виконану роботу (надані послуги) замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 49 000,00 гривень за домовленістю. Але відповідачем було надано акт виконаних робіт лише за квітень на суму 12 400,00 грн. Актів виконаних робіт за березень, липень і серпень, які б підтверджували реальність здійснення господарських операцій, факт надання Виконавцем послуг поточного ремонту свинарника «елевер» за Договором № 42-к від 12.03.2020 року відповідачем не надано. Всього по Договору № 42-к від 12.03.2020 року згідно розрахункових листів було нараховано оплати 49 000,00грн. За березень, липень і серпень 2020 року Позивачем здійснено оплату коштів [PERSON] за послуги поточного ремонту свинарника «елевер», надання яких документально не підтверджено, що завдало майнової шкоди (збитків) на загальну суму 36 600,00 грн., чим порушено вимоги ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України. Тому позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України кошти в сумі 36600 грн, сплачені по цивільно-правовому договору №42-к від 12.03.3030 року без документального підтвердження фактичного їх надання\~ та судові витрати у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2024 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с.22). Відповідач надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. У відзиві зазначила, що в обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачем було надано акт виконаних робіт лише за квітень на суму 12400 грн. В той же час сторонами було підписано: акт приймання-передачі виконаних робіт станом на 15.04.2020 р. на суму 12400 грн. (вказану обставину визнає і позивач); акт приймання-передачі виконаних робіт від 15.07.2020 р. на суму - 12422,36 грн. (вказану обставину позивач не визнає); акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.03.2020 р. на суму 21500 грн. (вказану обставину позивач не визнає). Вказані акти підписані Сторонами по Договору без жодних зауважень із проставлянням підписів і печаток Сторін. На момент розгляду вказаної справи жодних зауважень до актів Сторонами не висловлено. Із врахуванням вказаних письмових доказів поданих позивачем, Сторонами по Договору погоджено загальну суму виконаних робіт : 12400+12422,36+21500 = 46322,36 грн. На підставі вказаних актів позивач згідно умов Договору виплатив відповідачу: 16905,00+9982,00+10000 грн. = 36887 грн. Із врахуванням вказаних розрахунків позивач не в повній мірі виплатив відповідачу винагороду, погоджену згідно актів виконаних робіт, а тому наявний борг у позивача перед відповідачем. А саме: 46322,36 грн. (погоджена Сторонами сума згідно Актів виконаних робіт) - 36887 грн. (фактично виплачена сума згідно Договору) = 9435,36 грн. Ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачені вимоги до первинних документів як для підстав бухгалтерського обліку господарських операцій. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного вище закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких наведено в даній нормі. Підписані сторонами акти наданих послуг відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому, посилаючись на відсутність підстав для стягнення з неї коштів, відповідач просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України до [PERSON] про стягнення майнової шкоди (а.с.33-36). Не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві, позивач надав відповідь на відзив, у якій посилався на обґрунтованість позовних вимог (а.с. 43-44). Інші клопотання та заяви по суті справи сторонами суду не подавалися. В судове засідання представник позивача Воробйов О.О. не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник Бибик В.А. в судове засідання також не з`явились, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. При цьому представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні позовних вимог просив відмовити. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, враховуючи, що сторони звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 березня 2020 року Інститут свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України, що діє в договорі як замовник, та [PERSON] , що в договорі діє як виконавець, уклали цивільно-правовий договір № 42-к від 12.03.2020 року (надалі в тексті рішення договір). Відповідно до п.1.1.договору Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): послуги поточного ремонту свинарника «елевер», а саме зачистка швів, ґрунтовка стін, нанесення шуби, покраска стін з 12 березня 2020 р. по 17 квітня 2020 р. (а.с.9-10). Відповідно до п.1.2. договору, виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням та інші гарантії і пільги, що передбачені трудовим законодавством. Як передбачено пунктом 2.1 договору, за виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі 49000 грн. (сорок дев`ять тисяч грн.00 коп.) за домовленістю. Згідно пункту 2.2. договору розмір грошової винагороди за надані послуги за цим Договором встановлюється сторонами в залежності від обсягу та кількості наданих послуг, що визначається в акті виконаних робіт. Відповідно до пунктів 2.3.- 2.4. оплата проводиться протягом п`яти банківських днів з дня підписання Сторонами акту виконаних робіт, що є невід`ємним додатком до Договору. Обов`язкові платежі до державного бюджету та інші витрати, пов`язані з виконанням предмета Договору, включаються до вартості послуг по Договору. Пунктом 4.1. термін дії договору сторони визначили з 12 березня 2020 року по 17 квітня 2020 року. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані зазначеним договором, який за своєю суттю та змістом є договором підрядного типу, та нормами чинного законодавства. Так, згідно частин 1-2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи справу на підстав наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами продовження терміну дії цивільно-правового договору № 42-к від 12.03.2020 року після 17 квітня 2020 року, або щодо характеру правовідносин, що складися між сторонами після 17 квітня 2020 року. Так, п. 4.1. договору: термін дії договору з 12 березня 2020 року по 17 квітня 2020 року (а.с. 9-10). При цьому договір не містить положень щодо автоматичного продовження терміну його дії. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договором №42-к від 12 березня 2020 року сторони визначили термін його дії до 17 квітня 2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Договір №42-к від 12 березня 2020 року сторони уклади в письмовій формі. При цьому доказів зміни умов цього договору, в тому числі щодо продовження терміну його дії після 17 квітня 2020 року сторони суду не надали. Наказ директора Інституту свинарства і агропромислового виробництва національної академії аграрних наук України від 02 липня 2020 року №68-к «Про [PERSON] та ін.», відповідно до якого продовжено «термін до 1 вересня 2020 року [PERSON] цивільно-правовий договір №42-к від 12.03.2020 року», суд оцінює критично, оскільки він є одностороннім правочином, а тому суперечить приписам ч. 1 ст. 654 ЦК України, та не містить відомостей щодо волевиявлення [PERSON] на продовження терміну дії зазначеного договору. Тому позивачем не доведено, що виплати [PERSON] у липні та серпні 2020 року здійснені ним згідно договору №42-к від 12 березня 2020 року, та, відповідно, що у разі невиконання відповідачем цього договору наявні підстави для стягнення з неї сплачених коштів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідачем було надано акт виконаних робіт лише за квітень на суму 12 400,00 грн. Актів виконаних робіт за березень, липень і серпень, які б підтверджували реальність здійснення господарських операцій, факт надання Виконавцем послуг поточного ремонту свинарника «елевер» за Договором № 42-к від 12.03.2020 року відповідачем не надано. Відповідач у відзиві посилається на те, що акти виконаних робіт за березень, липень і серпень 2020 року були складені, на їх підставі здійснено оплату виконаних нею робіт: за березень 2020 року 16905,00 грн, за квітень 2020 року - 9982,00 грн, за липень 2020 року 10000 грн. У відповіді на відзив позивач вказував, що акти виконаних робіт за березень та липень 2020 року не відповідають вимогам ст. 9 Закону №996. З наведеного вбачається, що факт підписання актів приймання-передачі позивач не заперечує, але вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону, та тому виплати за ними здійснені безпідставно. В той же час, ні позивач, ні відповідач до матеріалів справи копії таких актів не надали. Тому суд позбавлений можливості надати оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, на предмет виконання ними зобов`язань за договором №42-к від 12.03.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Тобто підставою для оплати виконаної роботи є саме факт виконання робіт, обумовлених договором, а не факт їх належного документування або оформлення. В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 36600 грн, посилаючись на те, що ним здійснено оплату коштів [PERSON] за послуги, надання яких документально не підтверджено. При цьому позивач не посилався на те, що такі роботи не були відповідачем виконані. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт не виконання відповідачем зобов`язань за договором №42-к від 12.03.2020 року, факт неналежного оформлення актів виконаних робіт, за якими було здійснено оплату на користь відповідача, а також що оплати на користь [PERSON] у липні та серпні 2020 року проведені ним на виконання умов договору №42-к від 12.03.2020 року. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Outcome: dismissed