Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 в розмірі 11286,61 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка за допомогою мережі перейшла на офіційний сайт ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", де, ознайомившись із Правилами надання грошових коштів у позику, заявила про бажання отримати кошти, про що подала відповідну заяву зі своїми персональними даними. Перед тим як погоджувати заявку на кредитування ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перевірило особисті дані відповідачки та належність їй вказаної нею платіжної картки для перерахування коштів. Після цього [PERSON] 06.08.2021 підписала кредитний договір № 919088833 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3D4Y9. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальниці кредит на суму 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальниця зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. На підставі укладеного договору ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 06.08.2021 перерахувало відповідачці грошові кошти в сумі 10000,00 грн на її банківську карту № [NUMBER] , підтвердженням чого є відповідне платіжне доручення, тобто свої зобов`язання за кредитним договором виконало. 28 листопада 2018 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнт) та ТОВ "Таліон Плюс" (фактор) уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого на підставі додаткових угод неодноразово продовжувався, востаннє до 31 грудня 2024 року. При цьому інші умови договору залишалися без змін. Пунктом 2.1 Розділу 2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передбачено, що згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2 договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме в реєстрах прав вимоги. Тобто реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість раз, у випадку бажання та необхідності сторін. Згідно із п. 4.1 договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ "Таліон Плюс" отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 11286,61 грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, оскільки він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018-31.12.2024. Відповідно ТОВ "Манівео швидка фіннсова допомога" відступило дійсне право вимоги до ТОВ "Таліон Плюс", так як з урахуванням визначених строків дії цього договору його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. 23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" укладено договір факторингу № 23/0224-01. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимог, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, установленому в відповідному Додатку до договору (п. 4.1). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу № 23/024-01 від 23.02.2024, від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 11286,61 грн. 06 березня 2025 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" уклали договір факторингу № 060325-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт - відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно із реєстром боржників за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025, від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 11286,61 грн. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025. Враховуючи наведене, факт отримання кредитних коштів відповідачкою доводиться, зокрема, попереднім підписанням кредитного договору та ознайомленням з його умовами, в результаті чого боржник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 перейшло до позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до відповідача в розмірі 11286,61 грн. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 становить 11286,61 грн, яка складається з: 7764,16 грн - заборгованість по кредиту; 3522,45 грн - заборгованість по несплачених відсотках, що підтверджується випискою з особового рахунку. Відповідачка подала відзив на позов, в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Свою позицію мотивує тим, що позивачем пропущено строк в 3 роки, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Позивач у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачка з первісним кредитором уклала кредитний договір № 919088833 від 06.08.2021 на строк 56 днів від дати отримання кредиту, а саме до 01.10.2021. 20 серпня 2021 року кредитодавець та відповідачка уклали додаткову угоду, якою продовжено строк, на який було наданий кредит за договором. В загальному строк кредиту було продовжено на 70 днів. Враховуючи наведене вище, строк позовної давності без надзвичайних обставин та зупинення його перебігу завершився 15.10.2024. Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", установлено, що з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався. При цьому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільним Кодексом України та строки визначені Господарським кодексом України, а саме ст. 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину. Також Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 19, а саме : "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Відповідно, дана норма передбачає, що строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначила, що, дійсно, між нею та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" існували договірні фінансові відносини, оскільки 06.08.2021 вона підписала електронний договір № 919088833 про отримання кредиту на суму 10000,00 грн. Відповідно до умов укладеного договору, за умови застосування базової процентної ставки, загальна вартість кредиту має становити 14073,58 грн. Загалом вона в рахунок погашення заборгованості за договором № 919088833 сплатила 10137,00 грн. Тобто реальний розмір заборгованості становить 3936,58 грн. Також зазначила, що вона не отримувала повідомлень про відступлення права вимоги факторам. Крім того позивач порушив трирічний строк позовної давності, звертаючись до суду із позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, безпосередньо в позовні заяві просив проводити розгляд справи за відсутності позивача. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов та заперечені на відповідь на відзив, просила в їх задоволенні відмовити, застосувавши строк позовної давності. Крім того зазначила, що вона, дійсно, отримала від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кредитні кошти в сумі 10000,00 грн, уклавши із останнім спірний кредитний договір. Щомісяця за період з серпня 2021 року до грудня 2021 року вона здійснювала сплати на погашення заборгованості. Однак кредитор їх не враховував при розрахунку заборгованості, а вважав, що вони є погодженням на пролонгацію строку дії кредитування. З грудня 2021 року вона перестала погашати заборгованість, оскільки сума боргу не зменшувалася. Крім того, її матеріальне становище не дозволяло надалі погашати заборгованість. Згодом до неї та її 14-тирічної дочки почали телефонувати колектори, вимагати погасити заборгованість. При цьому їй не було повідомлено, що спірний кредитний договір був перепроданий. Вважає, що позивач не був позбавлений можливості заявити до неї позов під час карантину чи воєнного стану. Також зазначила, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу є неспівмірними із заявленими позовними вимогами. Адвокат, який готував позов, отримує заробітну плату, підготовлені ним процесуальні документи є аналогічними між собою та не потребували значних зусиль та часу для їх підготовки. Крім того, вона також понесла витрати на правову додомогу, однак доказів такого не має, оскільки скористалася разовою послугою, угоду з адвокатом не укладала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно із ухвалою від 16.04.2025, суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, а також витребував за клопотанням позивача докази. 29 квітня 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позов. 07 травня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував відповідь на відзив. 12 травня 2025 року на адресу суду надійшли витребовувані судом докази. 14 травня 2025 року на електронну адресу суду, а 19 травня 2025 року на поштову адресу суду надійшли клопотання відповідачки про відкладення судового засідання. 26 травня 2025 року на електронну адресу суду, а 29 травня 2025 року на поштову адресу суду від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як зазначив позивач та підтвердила в судовому засіданні відповідачка, вона 06.08.2021 ознайомилася із основними умовами кредитування у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", на підтвердження чого до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту (а.с. 19-20), а також Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Комфорт" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", в яких визначено порядок і умови надання кредитодавцем грошових коштів у кредит у випадку подання фізичною особою заявки на сайті кредитодавця або через мобільний додаток кредитодавця, або через програмне забезпечення партнерів кредитодавця (а.с. 29-43). Після ознайомлення із основними умовами кредитування, [PERSON] на офіційному сайті вказаного вище Товариства заповнила заявку на отримання грошових коштів у кредит від 06.08.2021, в якій серед іншого вказала свої ідентифікуючі дані та номер картки 5168-74ХХ-ХХХХ-4857 (а.с. 35). На підставі вказаних дій, які відповідають порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" з метою акцепту оферти й укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою "Moneyveo" (а.с. 37-43), алгоритму дій ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" стосовно укладання кредитних договорів (а.с. 44-45) та даним із довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с. 36), між [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було укладено в електронній формі договір № 919088833, який підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора MNV3D4Y9 (а.с. 20 звор. - 23). Факт укладення договору № 919088833 від 06.08.2021 відповідачка в судовому засіданні підтвердила. За умовами вказаного вище кредитного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 10000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів (п. 1.1). Кредит надається строком на 56 днів (п. 1.2). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процентна ставка) (п. 1.4). На умовах, викладених у п. 1.6 договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми за час користування ним (базова процентна ставка) (п. 1.5). Повернення частини кредиту та всіх нарахованих процентів здійснюється раз на два тижні (кожні 14 днів), починаючи з першого тижня користування кредитом. Рекомендований розрахунок сукупної вартості кредиту, суми та дати платежів, які здійснюються в ануїтентній формі, зазначаються в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток № 1 до Договору) (п. 1.7). Проценти за користування кредитом, в розмірі передбаченому договором, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами, починаючи з першого дня користування кредитом, відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні позичальника (п. 1.9). Графік платежів складений з розрахунку нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою та складається таким чином, що на дату кожного чергового платежу позичальнику небхідно було повернути частину наданого в користування тіла кредиту та всі нараховані проценти за користування кредитом (п. 1.8). У випадку неповернення будь-якого з платежів, у строки передбачені Графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з урахуванням скасування умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів. Сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений Графік платежів, шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника (п. 1.10). Додатком № 1 до вказаного договору є Графік платежів із розрахунку застосування дисконтної процентної ставки протягом усього строку дії договору. Також у п. 4.1 Договору визначено, що невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору (п. 4.1). До договору № 919088833 від 06.08.2021 укладалися додаткові угоди від 20.08.2021, 03.09.2021, 17.09.2021, 01.10.2021, 15.10.2021, 16.10.2021, 11.11.2021, 24.11.2021, 07.12.2021, на підставі яких продовжено загальний строк, на який був укладений кредитний договір, відповідно на 14, 14, 14, 14, 1, 14, 11, 13, 13 днів (а.с. 24-28). Суд установив, що остання по порядку додаткова угода від 07.12.2021 розповсюджує свою дію на правовідносини між сторонами з 07.12.2021, тому дійшов висновку, що з огляду на те, що нею востаннє продовжено загальний строк на 13 днів, строк кредитування між сторонами погоджено до 20.12.2021. Доказів продовження строку кредитування після 20.12.2021 позивач не надав. На підтвердження факту перерахування [PERSON] 10000,00 грн на рахунок № 5168-74ХХ-ХХХХ-4857 на підставі договору № 919088833 від 06.08.2021 позивач надав платіжне доручення від 06.08.2021 (а.с. 46). На підтвердження проведедння 06.08.2021 успішної операції з переказу коштів на суму 10000,00 грн на картку № 5168-74ХХ-ХХХХ-4857 до матеріалів справи позивач також долучив довідку № 120 від 13.01.2024 (а.с. 47). Про те, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] , свідчить повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" від 26.04.2025 № 20.1.0.0.0/7-250422/57901-БТ (а.с. 124). Факт отримання від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" 06.08.2021 10000 грн підтвердила в судовому засіданні відповідачка. Такий також відображений і у виписці по рахунку, яку надало АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 125). Як установлено із розрахунку заборгованості, який проведений ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", станом на дату продажу 05.05.2022 заборгованість [PERSON] за договором № 919088833 за тілом кредиту становить 7764,16 грн, за процентами 3522,45 грн. (а.с. 48-49). 06 грудня 2021 року востаннє було здійснено сплату тіла кредита на суму 0,46 грн та відсотки на суму 696,54 грн. Загальна сума сплат становить 10137,00 грн, що, в тому числі, відповідає сумі, про яку зазначила відповідачка, як кошти спрямовані нею на повернення кредиту. При цьому суд звертає увагу на те, що відсотки нараховані за період із 07.08.2021 до 17.01.2022. Звертаючись до суду зі вказаним позовом ТОВ "Юніт Капітал" зазначив, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 перейшло до Товариства на підставі договорів факторингу. Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (клієнтом) та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, зі строком дії до 28 листопада 2019 року (а.с. 50-55). Згідно з укладеними між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року та № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, продовжено строк дії договору факторингу № 28/1118-01 до 31 грудня 2024 року (а.с. 56, 57, 56-61, 62, 63, 64). В п. 2 договору факторингу № 28/1118-01 його сторони погодили предмет договору, а саме: клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1). Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором. У випадку укладення сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не змінює попередній (п. 2.2). Розмір оплати послуг фактора за надання фінансування клієнту за цим договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100 грн, що сплачуються клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складення кожного Реєстру прав вимоги на банкіський рахунок фактора (п. 2.3). Під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (п. 1.3). Пунктом 4.1 договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, ТОВ "Таліон Плюс" отримав право вимоги до [PERSON] (зазначена під номером 6568) за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 на загальну суму 11286,61, з яких: 7764,16 грн - заборгованість по основоному боргу, 3522,45 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 65-66). Згідно із розрахунком заборгованості, який проведений ТОВ "Таліон Плюс" за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021, станом на 05.05.2022 заборгованість за тілом кредиту складає 7764,16 грн, за відсотками 3522,45 грн (а.с. 67). Також 23 лютого 2024 року між ТОВ "Таліон Плюс" (Клієнт) та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" (Фактор) укладено договір факторингу № 23/0224-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с. 68-72). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 до договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024, ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" отримало право вимоги до [PERSON] (зазначена під номером 961) за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 на загальну суму 11286,61, з яких: 7764,16 грн - заборгованість по основоному боргу, 3522,45 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 73-74). За відступлення права вимоги за договором факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 здійснено сплату, на що вказує відповідна платіжна інструкція (а.с. 75). Крім того, 06 березня 2025 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" укладено договір факторингу № 060325-У, відповідно до якого фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1). Відповідно до п. 1.2 цього договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с. 76-80). Згідно із витягом з Реєстру боржників від 06.03.2025 та актом прийому-передачі Реєстру боржників від 06 березня 2025 року за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025 від ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" до ТОВ "Юніт Капітал" перейшло право вимоги до [PERSON] (зазначена під номером 317) за кредитним договором № 919088833 від 06.08.2021 на загальну суму 11286,61, з яких: 7764,16 грн - заборгованість по основоному боргу, 3522,45 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 81-82, 83). За відступлення права вимоги за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025 здійснено сплату, на що вказує відповідна платіжна інструкція (а.с. 84). Як слідує з виписки з особового рахунка за кредитним договором № 919088833, сума заборгованості [PERSON] перед ТОВ "Юніт Капітал" станом на 12.03.2025 становить 11286,61, з яких: 7764,16 грн - заборгованість по основоному боргу, 3522,45 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 85). Тобто, ТОВ "Юніт Капітал" будь-яких інших нарахувань не здійснювало та заявляє до стягнення суму, яка зазначена в реєстрі боржників. Натомість відповідачка, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що позивач пропустив строк позовної давності, а відтак у його вимогах слід відмовити. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного/неналежного виконання умов кредитного договору та підставності заявлення вимог до відповідачки. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, вислухавши відповідачку, вивчивши заяви сторін по суті спору, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, в якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Виходячи з описаних норм законодавства, на підставі досліджених письмових доказів суд висновує, що [PERSON] після ознайомлення із основними умовами кредитування 06.08.2021 в електронній формі уклала з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" договір № 919088833, який підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Факт укладення кредитного договору відповідачка підтвердила під час розгляду справи. Вказане свідчить про виникнення між [PERSON] та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" кредитних правовідносин, до яких слід застосовувати вимоги ст. 509, 1054 ЦК України. Так, у частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного договору, ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало [PERSON] кредит у розмірі 10000,00 грн. Факт перерахування відповідачці кредитних коштів підтверджений належними доказами, що описано вище. Даний факт [PERSON] не заперечила і в судовому засіданні, навпаки підтвердила вказану обставину. Кредит первісно був наданий відповідачці на 56 днів, за користування якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" мало право нараховувати процентну ставку 0,69 % в день від суми кредиту за час користування ним (дисконтна процента ставка) та 1,30 % в день від суми кредиту за час користування ним (базова процента ставка). При цьому суд із досліджених доказів установив, що у зв`язку з тим, що відповідачка вносила часткові проплати, сплачуючи відсотки та не погашаючи частину наданого в користування тіла кредиту відповідно до графіку плдатежів, кредитодавець здійснював коригування зобов`язань позичальниці, шляхом укладення додаткових угод, на підставі яких продовжено загальний строк, на який був наданий кредит за договором до 20.12.2021. Доказів продовження строку кредитування після 20.12.2021 позивач не надав. Факт переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон Плюс", від ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Онлайн Фінанс", від ТОВ "Онлайн Фінанс" до позивача підтверджується описаними вище договорами факторингу, реєстрами боржників, актом прийому-передачі та платіжними інструкціями, та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором. Щодо тверджень відповідачки про те, що вона не отримувала від фактора повідомлень про відступлення прав грошової вимоги, суд зазначає, що ч. 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно із ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Таким чином, оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження як факт укладення між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] договору № 919088833, так і факт перерахування першим другій кредитних коштів, натомість доказів повернення таких у повному обсязі матеріали справи не містять, а відповідачка не надала, позивач набув права вимоги до неї на підставі договорів факторингу, що описано вище, суд уважає, що в останнього виникло право вимагати повернення позики (право дійсної вимоги), а у відповідачки обов`язок по поверненню тіла кредиту в розмірі 7764,16 грн, а відтак позовні вимоги ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають до задоволення. Щодо виникнення за договором № 919088833 від 06.08.2021 обов`язку зі сплати відсотків за користування кредитними коштами та періоду, протягом якого вони нараховувалися, суд зважає на таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором установлено, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період із 07.08.2021 до 17.01.2022. Однак суд звертає увагу на те, що кредит надавався на 56 днів та з урахуванням укладення додаткових угод загальний строк кредитування був продовжений до 20.12.2021. Тобто саме до 20.12.2021 кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами. Тому, з урахуванням викладеного, суд уважає, що підставними до нарахування є відсотки, розрахунок яких проводився в межах погодженого сторонами строку кредитування. Виходячи з указаного, заборгованість за процентами станом на 20.12.2021 за спірним кредитним договором становила 696,41 грн (8460,57 грн (загальна сума заборгованості станом на 20.12.2021) - 7764,16 грн (сума заборгованості за тілом кредиту)), що визначено у розрахунку заборгованості (а.с. 48-49). При цьому суд зважає на те, що з 07.08.2021 до 20.12.2021 нарахування відсотків здійснювалося в межах погодженої сторонами відсоткової ставки - 0,69 %, яка була розрахована відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходилася в користуванні позичальника (напр., 07.08.2021 у розпорядженні відповідачки було 10000 грн, тому до нарахуання підлягати проценти в розмірі 69,00 грн (10000грн (тіло кредиту)*0,69%), 08.12.2021 нараховано 53,57 грн (7764,16грн (сума заборгованості за тілом кредиту)*0,69%). Тобто розрахунок проведено відповідно до погоджених умов кредитування, з урахуванням внесених відповідачкою проплат. Відтак правомірно нарахованою заборгованістю за відсотками станом на 20.12.2021 за користування кредитними коштами за договором № 919088833 від 06.08.2021, яка нарахована у межах строку кредитування, слід уважати 696,41 грн. При цьому про стягнення процентів після 20.12.2021 в порядку ст. 625 ЦК України позивач не заявляє, не наводить розрахунку процентів у зв`язку з невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором, не обгрунтовує відповідну процентну ставку, суму таких процентів, як і не надає такий розрахунок до матеріалів справи. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування за договором слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки нараховування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. До стягнення ж підлягають нараховані та несплачені відсотки в розмірі 696,41 грн. Даючи оцінку твердженням відповідачки щодо пропуску строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як установив суд вище, строк кредитування за договором № 919088833 від 06.08.2021 з [PERSON] погоджено до 20.12.2021. Доказів протилежного сторони не надали. Верховний Суд України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) сформував правову позицію, згідно з якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається, стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті. У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України, починається після першого неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором. Як устанолвено вище, [PERSON] вносила кошти на погашення відсотків та частково тіла кредиту кожних 14 днів. Остання сплата мала місце 07 грудня 2021 року на суму 0,46 грн по тілу кретиду та 696,54 грн по нарахованим процентам. З цього часу будь-яких сплат вона не проводить, що ствердила в судовому засіданні, хоча зобов`язана здійснювати повернення частини кредиту та всіх нарахованих процентів раз в два тижні (кожні 14 днів), починаючи з першого тижня користування кредитом (п. 1.7 договору), а відтак, у її кредитора з 21.12.2021 виникло право вимагати належного виконання своїх зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків у межах трирічного строку позовної давності як щодо чергового платежу, так і щодо повернення кредиту загалом, з урахуванням закінчення строку дії кредитного договору. Отже, останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності як щодо несплаченого останнього платежу, так і щодо повернення кредиту загалом було 21.12.2024. Однак суд звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року, який набрав чинність 17 березня 2022 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: "У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Тобто законодавцем було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Продовження строків позовної давності в період воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу закону. З урахуванням вказаного вище, вимог ст. 257, ч. 5 ст. 267 ЦК України, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, належить зробити висновок, що станом на 15.04.2025 позивачем не пропущено позовну давність щодо стягнення платежів, строк виконання яких відповідно до умов кредитного договору настав, оскільки така з 17 березня 2022 року продовжена та триває до закінчення дії воєнного стану, а тому позовну давність позивачем на час звернення до суду з даним позовом не було пропущено. Таким чином, з огляду на зазначене вище, враховуючи, що відповідачка порушила умови укладеного договору № 919088833 від 06.08.2021, право вимоги за яким набув позивач, у встановленому порядку та строки не погашала заборгованість, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість у розмірі 8460,57 гривень, яка складається із: суми простроченого тіла кредиту - 7764,16 гривень, суми нарахованих та несплачених процентів - 696,40 гривень, а позов задовольнити частково. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 12), а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково і стягнення з відповідачки 8460,57 грн боргу, що становить 74,96% від заявленої до стягнення суми заборгованості (8460,57грн*100%/11286,61грн), тому, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1815,83 грн (2422,40грн*74,96%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом рішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7000,00 гривень надав: договір про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10.03.2025, який укладений між АБ "Тараненко та партнери" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", в якому визначено порядок оплати послуг адвокатського бюро та обчислення гонорару, який складається із сум вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги (а.с. 86-87); додаткову угоду № 4 до договору про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10.03.2025, згідно з якою адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу, в тому числі по справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором (а.с. 88-89); акт прийому-передачі наданих послуг від 10.03.2025 (а.с. 90), згідно з яким АБ "Тараненко та партнери" надало ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" послуги по справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на загальну суму 7000,00 грн (5000 грн за 2 год - складання позовної заяви, 1000 грн за 2 год вивчення матеріалів справи, 500 грн за 1 год - підготовка адвокатського запиту, 500 грн за 1 год - підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І. (а.с. 91) та довіреність ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на адвоката Тараненка А.І. (а.с. 92). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеним, тому, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, витрат на професійну правничу допомогу також повинні стягуватись пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 5247,20 грн (7000грн*74,96%). Однак суд зважає на те, що відповідачка в судовому засіданні заявила про неспівмірність заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, їх невідповідність заявленим позовним вимогам, сумі боргу та наданим адвокатом послугам. Тому, беручи до уваги позицію відповідачки щодо заявлення до стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з об`єму виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, а практика розгляду даної категорії справ для позивача, який неодноразово звертався до суду з аналогічними позовами, є усталеною, суд з огляду на принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. На підставі викладеного, ст. 204, 256, 261, 509, 516, 526, 536, 626, 628, 639, 1048, 1049, 1054, 1077, 1078, 1082, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: approved