Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. У січні 2025 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі - ТОВ «ФК «Ейс») звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10691206, а саме основну суму заборгованості 5000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками 21900 грн 00 коп., а всього 26900 грн 00 коп. В обґрунтування вимог зазначено, що 24.12.2023 товариство з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі - ТОВ «Качай Гроші») та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-10691206 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Того ж дня позикодавець на виконання умов цього кредитного договору передав відповідачці у власність грошові кошти у розмірі 5000 грн шляхом їх перерахування (безготівкове зарахування) через компанію ТОВ «Платежі Онлайн» на платіжну картку № [NUMBER] . Зокрема, відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт первісного кредитора - https://kachay.com.ua та ознайомилась з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику. Після цього відповідачка зареєструвалась на сайті, пройшла процедуру ідентифікації (верифікації), тобто вказала свої персональні дані. Згідно з Правилами надання грошових коштів у позику, до укладення договору про споживчий кредит, позичальнику для ознайомлення в особистий кабінет надається паспорт споживчого кредиту. Позичальник ознайомлюється із запропонованими в паспорті споживчого кредиту умовами кредитування та, у разі згоди з ними, підписує його шляхом накладання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис - одноразовий ідентифікатор 27718 відправлено 24.12.2023 о 13 год 22 хв на номер телефону [NUMBER] відповідачки [PERSON] та введено нею 24.12.2023 о 13 год 23 хв, що і є фактом підписання кредитного договору. Всупереч умовам цього договору, відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26900 грн 00 коп.: 5000,00 грн - тіло кредиту, 21900,00 грн - відсотки за користування кредитом. Надалі право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 набуло товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі - ТОВ «Макс Кредит»). Відповідно до Реєстру боржників за договором факторингу № 22-01/2024 від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 9500,00 грн. Надалі, 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за вказаним вище кредитним договором на загальну суму 26900 грн 00 коп., яку позивач просить стягнути, а також стягнути судові витрати, які включають судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн 00 коп. Оскільки відповідачка у добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позовну заяву з додатками відповідачці направлено 07.01.2025 (а.с. 73, зворот). З дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства відповідачці рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження та пам`ятку про права та обов`язки за зареєстрованим місцем проживання, отриманим з Єдиного державного демографічного реєстру у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України. У зв`язку із зазначенням у поштовому повідомленні 23.01.2025 відмітки відділення АТ "Укрпошти" «адресат відсутній за вказаною адресою», відповідачка у порядку п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України вважається такою, якій вручено судове рішення. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у цьому випадку, суду. Судом вжито передбачених цивільним процесуальним законодавством заходів для повідомлення відповідачки та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін. 10.04.2025 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Натина А.О. подав письмові пояснення у справі, які можна розцінювати як відзив на позов. Зазначає, що з долучених до матеріалів справи доказів не можна зробити висновок про те, чи була сплачена сума фінансування ТОВ «Качай гроші», з яким ТОВ «Макс Кредит» уклали договір факторингу № 22-01/2024. Звертає увагу на позицію Верховного Суду України, який у своїх постановах неодноразово стверджував, що належними доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Фінансова компанія має надати суду докази переходу права вимоги до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Проте, оскільки в матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі, а позивач стверджує, що оригінал договору знаходиться у первинного кредитора, то є всі підстави вважати, що оплата здійснена не була, а тому право вимоги до позивача не перейшло. Також зазначає, що на підтвердження факту укладення договору кредитної лінії № 00-10691206 від 24.12.2023 долучено його копію. Як зазначає представник позивача, указаний договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями. При цьому, візуальне відображення одноразового ідентифікатора, як засобу електронного підписання у вигляді комбінації символів на паперовій копії договору, саме по собі не містить слідів активних вольових дій відповідачки. Окрім того, вважає, що матеріали справи не містять належного підтвердження вчинення кредитором та відповідачкою з використанням обчислювальної техніки дій, направлених на укладення саме такого договору. Стверджує, що надрукований на договорі та паспорті споживчого кредиту запис «одноразовий ідентифікатор 27718», сформовано самим кредитором, а доказів, які б вказували на протилежне, матеріали справи не містять. Ідентифікація за платіжною карткою є недостатньою для підтвердження особи, оскільки такий інструмент не є документом, що посвідчує особу, а лише підтверджує можливість використання певного платіжного інструменту. Вказує, що для укладення кредитних договорів у електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема, з використанням електронного підпису, законодавець вимагає виконання процедури ідентифікації сторін. Надіслання sms із кодом не забезпечує належної ідентифікації, оскільки не підтверджує, що саме позичальник, а не третя особа, використала цей код. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів первісним кредитором на рахунок відповідачки. Також посилається на те, що розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Однак, враховуючи викладене вище та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, вважає, що розмір судових витрат, визначених позивачем, є не співмірними та не доведеним належним чином. За таких обставин просить у задоволення позову відмовити (а.с. 96-107). 05.05.2025 представник позивача - адвокат Тараненко А.І. через систему електронний суд подав додаткові письмові пояснення (а.с. 118 - 141). Зазначає, що відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 22-01/2024 від 22.01.2024, ТОВ «Макс Кредит» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 9500 грн. Цей договір є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 22.01.2024 по 25.01.2025. Тобто, право вимоги за кредитним договором № 00-10691206 від 24.12.2023 перейшло до ТОВ «Макс Кредит» 22.01.2024 відповідно до підписання сторонами реєстру боржників. Підписанням реєстру боржників сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 16082024-МК/ЙС від 16.08.2024, ТОВ «Макс Кредит» передало ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до відповідачки на загальну суму 26900 грн. Перехід цього права підтверджує підписаний сторонами акт прийому-передачі реєстру боржників. На його думку, ці реєстри можуть бути укладені у будь-який момент чинності договорів факторингу, а перехід права вимоги відбувається у день підписання кожного з реєстрів. Щодо форми укладання кредитного договору, позивач у додаткових поясненнях вказує, що електронна форма договору прирівнюється до письмової. Відповідачка отримала грошові кошти відповідно до умов договору належним чином, а тому позивач довів факт надання первісним кредитором грошових коштів відповідачці. Доводи, на які вказує у поясненнях відповідачка правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору та, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання від його виконання. Звертає увагу суду, що відповідачкою [PERSON] не надано суду відомостей на підтвердження факту не підписання нею цього договору чи заволодіння її персональними даними іншими особами (звернення до правоохоронних органів тощо), тобто доказів вчинення шахрайських дій відносно її персональних даних. Крім того, вказує, що первинні бухгалтерські документи, які містяться у матеріалах справи, мають всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа, що відповідає вимогам чинного законодавства та свідчить про те, що порядок видачі коштів у безготівковій формі первинним кредитором не порушено. Також у поясненнях міститься посилання на те, що нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам договору, з яким відповідачка ознайомилась до його укладення. Щодо необґрунтованості, на думку представника відповідачки, витрат на правничу допомогу, вказує, що позивач додав до позовної заяви договір про надання правничої допомоги та акт прийому-передачі наданих послуг, що і є належним підтвердженням витрат на професійну правничу допомогу відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові по справі №178/1522/18, де визначено, що такі витрати підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справи. Позовна заява надійшла до суду 20.01.2025. Ухвалою суду від 21.01.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 76). 11.02.2025 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Натина А.О. подав клопотання про надання доступу до справи в системі електронний суд (а.с. 81-83). 04.03.2025 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Натина А.О. подав заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 84-87). Ухвалою суду від 11.03.2025 у задоволенні клопотання адвоката Натини А.О. відмовлено. 08.04.2025 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Натина А.О. подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 90-94). Ухвалою суду від 10.04.2025 у справі витребувано докази за клопотанням позивача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 24.12.2023 ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] уклали кредитний договір № 00-10691206 (а.с. 13-17). У цьому договорі встановлена сума кредитного ліміту - 5000 грн; строк позики 240 календарних днів та передбачено, що дата повернення кредиту 20.08.2024; процентна ставка знижена - 0,011 % в день; стандартна процентна ставка - 3,00 % у день; орієнтовна реальна річна процентна ставка 2353,34 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка з урахуванням знижної процентної ставки становить 2086, 56 %. (а.с. 13-17). Згідно з умовами цього договору, відповідачці, як заохочення, запропоновано знижену процентну ставку 0,011 % від суми кредиту за кожен день користування ним, яка застосовується виключно протягом 20 днів користування коштами поспіль, починаючи з першого дня користування кредитом (договір п.п. 1.4.2.). Судом встановлено, що згідно з інформацією акціонерного товариства «Універсал Банк» від 24.04.2025, яке витребувано ухвалою суду за клопотанням позивача, відповідачка кредитні кошти у сумі 5000 грн отримала 24.12.2023 на картку № [NUMBER] , а тому нарахування відсотків розпочалось з цієї дати (а.с. 115 -116). Договором передбачалось, що упродовж 20 днів з моменту отримання кредиту відсотки нараховуються на підставі програми лояльності за зниженою ставкою - 0,011 %, тобто до 13.01.2024 (договір п.п. 1.3.1.). Окрім того, визначено, що у разі не виконання відповідачкою цієї програми, з дати видачі кредиту відсотки перераховуються за стандартною ставкою у розмірі - 3,00 % (договір п.п. 1.4.4.). Відповідно, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що сума кредиту - 5000 грн, строк кредитування - 240 календарних днів (24.12.2023 по 20.08.2024). Розмір зниженої та стандартної ставки процентної ставки відповідає тим, які вказані у кредитному договорі (а.с. 23). Тобто, за цим договором стандартна процентна ставка у розмірі 3,00 % починає діяти з 21 дня отримання кредиту і по дату повернення або закінчення строку кредитування, у разі, якщо не пізніше наступного дня, що слідує за 13.01.2024 (20 день кредитування), позивачка сплатить відсотки у розмірі 0,011 %. Проте, у цьому випадку, відповідачці [PERSON] відсотки нараховувались з 24.12.2023 (дата видачі кредиту) за стандартною ставкою, яка складає 3,00 % від суми кредиту за кожний день його користування, оскільки вона 13.01.2024 не погасила платежі за програмою лояльності (п.п. 1.4.1. договору). Довідкою про ідентифікацію, яка видана ТОВ «Качай гроші» підтверджено, що відповідачка ідентифікована за допомогою одноразового ідентифікатора "27718", час його відправлення 24.12.2023 о 13 год. 22 хв на номер телефону [NUMBER] (а.с. 25). Інформаційною довідкою від 09.09.2024 № 204/09, виданою ТОВ «Платежі Онлайн», підтверджено, що через платіжний сервіс «Platon» проведено успішну транзакцію № 40341-69934-55204, дата 24.12.2023 о 13 год. 23 хв, сума 5000 грн, банк-емітент Monobank, маска картки клієнта [NUMBER] , код авторизації 250873 (а.с. 27, зворот). Крім того, додатковою інформацією ТОВ «Качай гроші» підтверджено факт перерахування по кредитному договору № 00-10691206 коштів через платіжний сервіс «Platon», а саме, що було 24.12.2023 о 13 год. 23 хв проведено транзакцію № 40341-69934-55204, сума 5000 грн, банк-емітент Monobank, маска картки клієнта [NUMBER] , код авторизації 250873, клієнт [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 29-30). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора 27718, час відправлення ідентифікатора позичальнику - 13 год. 23 хв. 24.12.2023. Відразу після вчинення відповідачем цих дій, позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема, передав відповідачці [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 5000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується повідомлення АТ «Універсал Банк», який є емітентом цієї карти. Указана вище карта видана на її ім`я (а.с. 115-116). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-10691206 від 24.12.2023, заборгованість [PERSON] станом на 25.12.2024 (включно) становить 26900 грн, зокрема: 5000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 21900 грн - за відсотками (а.с. 34). Згідно з детальним розрахунком заборгованості станом на 16.08.2024 за кредитним договором № 00-10691206 від 24.12.2023, сума загальної заборгованості становить 26900 грн, з яких: 5000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 21900 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 36). Окрім того, знайшов своє підтвердження факт, що 22.01.2024 між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Качай гроші» укладено Договір факторингу № 22-01/2024 (а.с. 37-41), за умовами якого ТОВ «Макс кредит» набуло право грошової вимоги у тому числі за договором кредиту № 00-10691206 від 24.12.2023. Як встановлено з реєстру прав вимог та акту прийому - передачі реєстру боржників (а.с. 46, зворот - 48), для ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] . Надалі судом встановлено, що згідно з Договором факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 (а.с. 49-53, зворот), право грошової вимоги за цим кредитом перейшло від ТОВ «Макс кредит» до ТОВ «ФК «Ейс» і, відповідно до витягу з реєстру боржників (а.с. 58 - 60) до договору факторингу, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 26900 грн 00 коп. (загальна заборгованість - сума відступленої грошової вимоги), де вказано, що за кредитним договором № 00-10691206 від 24.12.2023 боржником є [PERSON] , залишок заборгованості по тілу кредиту становить 5000 грн, залишок заборгованості за відсотками становить 21900 грн, а всього - 26900 грн. Також вказано, що кількість днів прострочення - 216 (а.с. 59). 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з такого. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті позивача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе. Разом з тим, судом встановлено, що сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями п.п. 1-1 та 4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування», за якими договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За п. 10 ч. 1 ст. 12 цього ж Закону визначено, що у кредитному договорі обов`язково визначається порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися. Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що позивач та відповідачка уклали кредитний договір та погодили його умови щодо розміру кредиту, мети та строку кредитування, сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати таких відсотків, однак позичальниця не виконала належним чином свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, в результаті чого виникла кредитна заборгованість. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що відповідачкою [PERSON] не надано суду жодних доказів про те, що вона інформувала кредитну установ щодо зарахування коштів, які, як вона зазначає у поясненнях, отримувала поза її волею. Окрім того, відповідачкою не надано жодних доказів про те, що вона зверталась до позивача, органів державної влади чи правоохоронних органів з приводу незаконного використання її персональних даних для укладення цього договору. Суд вважає, що вимога про стягнення тіла кредиту є обґрунтованою, оскільки указана вище суми відповідає умовам договору кердитної лінії. Щодо нарахування відсотків за користування позикою в межах строку кредитування суд зазначає про таке. Як вбачається з умов кредитного договору для нарахування відсотків за користування [PERSON] кредитом передбачено застосування зниженої процентної ставки, яка становить 0,011 % в день, при цьому, відповідно до даних позовної заяви та розрахунку заборгованості позивачем, відповідачка не виконала умови програми лояльності і, у зв`язку з чим, застосована стандартна процентна ставка в розмірі 3,00 % в день. При цьому, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Так, Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав законної сили 24.12.2023, внесено зміни до статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та доповнено її частинами 4 та 5, відповідно до яких денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях (ч. 4 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"), при цьому максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування"). При цьому, оскільки кредитний договір був укладений 24.12.2023, тобто після набрання законної сили Законом № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також необхідно врахувати, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроєкт застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від вже існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроєкт. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд доходить до висновку, кредитний договір № 00-10691206 укладений відповідно 24.12.2023, тобто після внесення цих змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 3,00 % є нікчемною через положення ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, для обрахування відсотків за користування відповідачкою кредитом слід застосувати максимальну денну процентну ставку в розмірі 2,5 % у перші 120 днів - з 24.12.2023 по 21.04.2024, та у розмірі 1,5 % з 22.04.2024 і до 27.05.2024, оскільки згідно з наданим розрахунком (а.с. 36) нарахування припинено саме в цей день. Розрахунок заборгованості за відсотками здійснюється на щоденній основі за фактичну кількість днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день надання кредиту (п.п. 3.1-3.2 Договору). На підставі викладеного вище суд дійшов до висновку, що розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 24.12.2023 по 27.05.2024 становить 17700,00 грн та складається з: 15000,00 грн - відсотки за період з 24.12.2024 по 21.04.2024 (5000,00 грн тіло кредиту х 2,5% х 120 днів), 2700,00 грн - відсотки за період з 22.04.2024 по 27.05.2024 (5000,00 грн тіло кредиту х 1,5 % х 36 дні). Таким чином, загальна сума зобов`язання відповідачки за кредитним договором складає 22700 грн 00 коп. (5000,00 грн тіло кредиту та 17700,00 грн проценти за користування кредитом в межах строку кредитування). Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги коштом держави. Відповідачка вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн є неспівмірними та недоведеними належним чином. Водночас будь - яких доводів щодо їх розміру відповідач не наводить. Позивачем на підтвердження таких витрат надано Договір про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024, укладений між Товариством в особі директора [PERSON] та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі керуючого - адвоката Тараненка А.І. (а.с. 61-62), протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 (а.с. 62, зворот), додаткова угода № 10 до Договору про надання правничої допомоги № 2211/Е від 22.11.2024 (а.с. 63-64), акті прийому-передачі наданих послуг (а.с. 65), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012, відповідно до якого Тараненко А.І. має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 66), довіреність від 04.12.2024 (а.с. 67). Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18). Таким чином, враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет позову, те, що розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, виходячи з конкретних обставин справи, віднесення її до категорії малозначних, а також обсяг наданих адвокатом послуг та долучених до матеріалів справи доказів, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 5000 грн. Це рішення судом прийнято з врахуванням того, що позовна заява у справі не є унікальною, а розроблена по типовій формі, яку позивач використовує для стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі щодо тих самих суб`єктів господарювання, про що свідчать дані Єдиного реєстру судових рішень. Суд вважає, що саме такий їх розмір буде відповідати критеріям співмірності, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Позовна заява ТОВ «ФК «Ейс»» подана через систему електронний суд, тому при зверненні з позовом до суду позивачем сплачений судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2422,40 грн із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (а.с. 1). У зв`язку з задоволенням позовних вимог на 84,39 % від заявлених вимог, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] слід стягнути пропорційно до задоволених вимог на користь позивача судовий збір у розмірі 2044 грн 26 коп.

Outcome: partial