Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №126949 від 03.06.2020р. у сумі 5200 грн, яка складається з простроченого боргу за сумою кредиту 1000 грн, простроченого боргу за процентами 4200 грн, а також судові витрати. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 03.06.2020р. між ТОВ «Займер» і [PERSON] у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» було укладено вказаний кредитний договір у електронній формі, підписаний позичальником за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Згідно даного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума кредиту - 1000 грн, дата надання кредиту - 03.06.2020р., строк кредиту - 30 днів, стандартна процентна ставка - 2,0% у день або 730,0% річних. Кредитодавець за посередництва ТОВ «Платежі онлайн» 03.06.2020р. перерахував кошти в сумі 1000 грн на картковий рахунок клієнта за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , цим самим виконавши свої фінансові зобов`язання. Однак відповідач свої кредитні зобов`язання за даним договором належним чином та своєчасно не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.01.2025р. має заборгованість у розмірі 5200 грн, з яких: прострочений борг за сумою кредиту 1000 грн, прострочений борг за процентами 4200 грн. 28.10.2021р. між ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, згідно якого первісний кредитор відступив позивачу, як новому кредитору, право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі й до [PERSON] . Оскільки позичальник направлену досудову вимогу проігнорував і вищевказану заборгованість не погасив, то позивач просить стягнути її з відповідача в судовому порядку. Позивачу ухвалу\~про відкриття\~спрощеного позовного\~провадження в\~справі без\~повідомлення (виклику)\~сторін від\~11\~квітня 2025\~року було\~направлено в\~електронній формі\~через систему\~«Електронний суд»,\~що підтверджується\~довідкою про\~доставку електронного\~документу до\~його електронного\~кабінету (ч.6-8\~ст.128\~ЦПК України),\~але той\~інших заяв\~по суті\~справи не\~подав; водночас 12.05.2025р. через систему «Електронний суд» надіслав заяву з додатками, в якій просить стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. При цьому, суд зважує на те, що позивач у п.4 прохальної частини позову просив розглядати справу саме за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а приписи ст.274 ЦПК України не містять обмежень для вирішення даної категорії справ у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в справі без повідомлення (виклику) сторін від 11 квітня 2025 року було надіслано за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), однак той відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань не подав. Також в установлений строк від сторін не надходило заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відтак, у силу положень ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами й у такому випадку судове засідання не проводиться та згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до такого висновку За змістом положень ст.526, 530, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; зобов`язання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. У ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2020 року між ТОВ «Займер» і [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №126949 (далі - кредитний договір). За умовами даного кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 1000,00 грн (п.1.1), строком на 30 днів, тобто до 02.07.2020р.; строк дії договору 30 днів (п.1.2); за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730,0% річних від суми кредиту в розрахунку 2,0% на добу, тип процентної ставки - фіксована (п.1.3); кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити вказаної клієнтом банківської картки - № [NUMBER] (п.1.4, розділ 7); невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www.cly.com.ua/ (п.1.6); сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (п.2.1); обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом; нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом, нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (п.2.3). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Займер» підтвердило, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №126949 від 03.06.2020р., ідентифікований товариством; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства. Оскільки вказаний кредитний договір створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, вчинений в електронній формі за допомогою електронного підпису уповноваженого представника позикодавця та одноразовим ідентифікатором позичальника, особу якого було верифіковано, з огляду на його неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана. При цьому, суд констатує, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без вчинення послідовності дій щодо акцептування пропозиції укласти електронний договір, подальше укладення між позивачем і відповідачем електронного кредитного договору на сайті є неможливим. Тобто, на виконання вимог ч.1 ст.638\~ЦК України сторони у вказаному кредитному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначене відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування», не суперечить приписам ст.6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України та узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Займер» зазначені свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується інформаційною довідкою технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі Онлайн» від 25.02.2025р. про успішну транзакцію на сайті торговця cly.com.ua через платіжний сервіс «Platon» 03.06.2020р. коштів у сумі 1000,00 (видача кредиту) на банківську картку [NUMBER] , що була повідомлена [PERSON] у кредитному договорі. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №126949 від 03.06.2020р. станом на 13.01.2025р. складає 5200,00 грн, з яких: прострочений борг за сумою кредиту 1000,00 грн, прострочений борг за комісією 0,00 грн, прострочений борг за процентами 4200,00 грн, строковий борг за сумою кредиту 0,00 грн, строковий борг за комісією 0,00 грн, строковий борг за процентами 0,00 грн, строковий борг за штрафами і пенями 0,00 грн. За договором факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (Фактор) і ТОВ «Займер» (Клієнт), останнє відступило позивачу, як новому кредитору, право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників (додаток №1), зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №126949 від 03.06.2020р. у загальній сумі 5200,00 грн, з яких: 1000,00 грн борг за тілом кредиту, 4200,00 грн борг за відсотками. Права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами цього договору (п.6.2.3). Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника передбачено в п.3.1.4 кредитного договору та п.6.2.4 договору факторингу. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 13.01.2025р. [PERSON] направило вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачем проігнорована. Водночас [PERSON] усупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання нею своїх фінансових зобов`язань та спростування позовних вимог кредитора, зокрема й щодо укладення кредитного договору та отримання кредиту, а відсутність у неї коштів не може бути підставою для звільнення її від погашення кредитної заборгованості. Разом з тим, даючи оцінку доводам позивача щодо обгрунтованості пред`явленого до стягнення розміру заборгованості за кредитним договором №126949 від 03.06.2020р. та їх окремих складових, суд зважує на таке. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» у позовній заяві пред`явило до стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 5200,00 грн, визначивши її складовими елементами: 1000,00 грн боргу по простроченому тілу кредиту та 4200,00 грн боргу по простроченим відсоткам, при цьому без розмежування їх правової природи (у межах строку кредитування та після закінчення строку дії договору). Водночас Велика Палата Верховного Суду у п.78 постанови від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16 зазначила, що поняття «користування кредитом» є лише окремим випадком «користування чужими коштами», тоді як термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення це прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 ЦК України (регулятивні відносини). Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані ч.2 ст.625 ЦК України (охоронні відносини). Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору (п.80 постанови ВП ВС). Для вирішення спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (п.122 постанови ВП ВС). За умовами п.1.2 кредитного договору сторони погодили строк користування кредитом у 30 днів, тобто до 02.07.2020р., і згідно Графіку розрахунків (додаток №1) сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 600,00 грн (1000 х 2,0% х 30). При цьому, умови кредитного договору, на яких ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділі договору, який регулює правомірну поведінку сторін («Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договором). Окрім цього, тлумачення розділу 2 кредитного договору, Графіку розрахунків та виписки з особового рахунку позичальника, вказує на те, що проценти за період поза межами строку кредитування як ТОВ «Займер», так і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», нараховують саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Посилання ж у кредитному договорі на те, що проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом (п.2.3), у силу принципу contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem) повинні тлумачиться проти того, хто їх написав (у даному випадку проти кредитора), у зв`язку з чим не змінюють правової природи цих процентів як за «користування кредитом». Вищенаведене унеможливлює визнання ТОВ «Займер» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» кредиторами [PERSON] у частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування. Отже, обґрунтованим є нарахування процентів за користування кредитом за договором №126949 від 03.06.2020р. за період з 03.06.2020р. по 02.07.2020р. у розмірі 600,00 грн. Водночас питання дійсності щодо цієї частини грошової вимоги за кредитним договором, право якої відступалося за договором факторингу від ТОВ «Займер» до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», є предметом відповідальності клієнта перед фактором (ст.1081 ЦК України, розділ 12 договору факторингу). Таким чином, враховуючи вищевказані обставини справи, даний позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню на суму 1600,00 грн, з яких: 1000,00 грн борг за тілом кредиту, 600,00 грн борг за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать й витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу адвоката Пархомчука С.В. у сумі 10500,00 грн, які підтверджені належними й допустимими доказами (договір про надання правової допомоги від 29.12.2023р., де визначено вартість гонорару в погодинній формі з розрахунку 2000 грн за одну годину фактично витраченого адвокатом часу; додаткова угода №1 від 27.12.2024р. до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; довіреність від 30.12.2024р.; акт про отримання правової допомоги від 28.04.2025р. із детальним описом виконаних адвокатом послуг та затраченого часу; рахунок на оплату від 28.04.2025р. та платіжна інструкція №37974 від 28.04.2025р. про сплату адвокату гонорару в сумі 10500 грн). При цьому, суд враховує, що до понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу адвоката відносяться як оплачені, так і ті, що будуть оплачені ним у майбутньому, що відповідає умовам договору та усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.07.2022р. у справі №686/28627/18, від 15.06.2021р. у справі №159/5837/19,\~від 03.10.2019р.\~у справі\~№922445/19та Європейського суду з прав людини (п.115 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України від 07.11.2013р»). Суд зважує на ту обставину, що відповідачем не було подано заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених стороною позивача до стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Водночас, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р.); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р). Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, \~де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням вищенаведеного, слід виснувати, що не є обов`язковими для суду договірні зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. З огляду на викладене суд вважає, що супровід даної справи не потребував від адвоката вивчення великого обсягу фактичних даних, регулювання даної категорії справ здійснюється невеликим обсягом нормативно-правових актів, справа є малозначнною (за ціною позову, за складністю) та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, бере до уваги типовість та поширеність такої категорії справ (про стягнення заборгованості за кредитним договором), зокрема й ініційованих ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в судах різних регіонів України (за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень), у зв`язку з чим підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. Тому, суд дійшов висновку, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн є явно завищеною і непропорційною до предмета спору та ціни позову. У зв`язку з цим, з огляду на критерії співмірності, розумності, обгрунтованості та пропорційності, витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, слід зменшити з 10500,00 грн до 3000,00 грн. Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 745,35 грн (1600,00 : 5200,00 х 2422,40) сплаченого ним при подачі заяви судового збору та 923,08 грн (1600,00 : 5200,00 х 3000,00) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 1668,43 грн судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial