Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

16.03.2021 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому з врахуванням збільшення розміру позовних вимоги просить в порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086, площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право особистої приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право особистої приватної власності на гаражний бокс № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право особистої приватної власності на транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] ; - стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної власності в розмірі 2277037,25 грн; - стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 30550,00 Євро. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано вищезазначене спірне майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в порядку встановленому законодавством. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою від 26.03.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.08.2021 р. на адресу суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя, у якому останній просить: - визнати за ним право особистої приватної власності на гаражний бокс № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати об`єктами спільної сумісної власності: - 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086, площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] ; - в порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати за ним право особистої приватної власності на транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086, площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію вартості частки у праві спільної власності в розмірі 470874,00 грн. Ухвалою від 09.08.2021 р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою від 11.08.2022 р. задоволено клопотання представника [PERSON] , призначено судову оціночно-земельну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 26.06.2023 р. на підставі доповідної начальника відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу розподілено у провадження судді Савицького О.А. Ухвалою від 27.06.2023 р. справу прийнято до розгляду суддею Савицьким О.А., поновлено у ній провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 27.09.2023 р. задоволено клопотання [PERSON] , призначено судову оціночно-земельну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. Ухвалою від 26.02.2024 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи надійшов висновок експерта разом з матеріалами справи. Ухвалою від 11.11.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. [PERSON] (позивачка за первісним та відповідачка за зустрічним позовом) та її представник в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в первісному позові та інших поданих ними заявах по суті справи, при цьому проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечили. Представник [PERSON] (відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом) в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в зустрічному позові та інших поданих ним заявах по суті справи, при цьому проти позовних вимог за первісним позовом заперечив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 29.08.2003 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Позивачка за первісним позовом змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , укладений сторонами шлюб розірвано. Позивачка повернула своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Частиною 1 статті 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Під час розірвання шлюбу та на час розгляду справи судом між сторонами не було вирішено питання щодо поділу майна, яке перебуває у їх спільній сумісній та спільній частковій власності набутому ними як подружжям. Судом встановлено, що сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2003 р. по 15.04.2015 р. було набуто та зареєстровано право власності на наступні об`єкти нерухомого майна, а саме: Майно зареєстроване на ім`я [PERSON] : - гаражний бокс № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651177580000); підстава набуття права власності - свідоцтво про право власності від 09.10.2008 р.; - нежитлове приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000); підстава набуття права власності - договір інвестування будівництва нежилого приміщення в блоці соціально-побутового обслуговування населення за будівельною адресою: [ADDRESS], м.Київ, від 14.04.2023 р. № 4/3н, та довідки про виконання умов договору від 18.01.2005 р. № 10-05; - транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] , право власності на який зареєстровано 22.06.2011 р.; - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; дата придбання 28.11.2013 р., дата продажу 12.01.2018 р.; підстава набуття права власності - нотаріальний акт купівлі-продажу нерухомого майна № 434, том ІІІ, реєстр № 6903, справа № 382 від 28.11.2013 р., реєстраційний № 15188 служби реєстрації. Майно зареєстроване на ім`я [PERSON] : - 1/2 частка домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 р.; - інша 1/2частка вказаного домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору дарування від 19.03.2012 р.; - 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0078, площею 0,1326 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 р.; - 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0079, площею 0,1327 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 р. З наданих суду доказів встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086 була утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 3222486001:01:007:0078 та 3222486001:01:007:0079, що сторонами не заперечувалось. При цьому, 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086 загальною площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.03.2012 р. та виданого на цій підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 470253 від 11.02.2009 р. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; … . А відповідно до ч.7 цієї ж статті СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, з врахуванням викладеного, 1/2 частка домоволодіння загальною, площею 77,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута [PERSON] на підставі договору дарування від 19.03.2012 р., та 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0079, площею 0,1327 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута нею на підставі договору дарування земельної ділянки від 29.03.2012 р. та виданого на цій підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 470253 від 11.02.2009 р., є її особистою приватною власністю, та не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Крім того, з наданих сторонами доказів судом встановлено, що гаражний бокс № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651177580000), підстава набуття права власності на який у [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право власності від 09.10.2008 р., тобто підчас його шлюбу з [PERSON] , не є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому не підлягає поділу як спільне майно подружжя, виходячи з наступного. Як вбачається доказів, наданих суду [PERSON] , зазначений гаражний бокс був побудований за грошові кошти [PERSON] на виконання умов договору № 25 від 14.10.1997 р., укладеному між СП «Партнер» та [PERSON] . Відповідно до п.2.1 договору, [PERSON] мав сплатити на момент підписання договору аванс у розмірі 4500,00 грн, а відповідно до п.п.3.1, 3.2 СП «Партнер» мав збудувати напівпідземний автогараж за адресою, визначеною в п.п.1.1, 1.2 договору, після чого [PERSON] мав провести остаточний розрахунок у розмірі фактичної вартості будівництва цього гаражного гаража. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 2013 вбачається, що 14.10.1997 р. [PERSON] сплатив СП «Партнер» 13500,00 грн за будівництво гаражу згідно з договором № 25 від 14.10.1997 р. Вказана сума була остаточною та підтверджується актом здачі-прийняття робіт (послуг) від 30.07.2008 р., підписаному ПП «Партнер» та [PERSON] . Отже, суд вважає доведеним факт придбання [PERSON] до укладення з [PERSON] шлюбу гаражного боксу № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651177580000). Судом не приймаються до уваги посилання сторони [PERSON] на те, що [PERSON] набув право власності на гаражний бокс № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651177580000) вже під час перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , на підставі договору переуступки майнового права, укладеному між [PERSON] та [PERSON] . До вказаного висновку суд дійшов у зв`язку з ненаданням на підтвердження вказаних обставин належних та допустимих доказів, у тому числі вказаного договору переуступки права на гаражний бокс. Крім того, саме існування [PERSON] нічим не підтверджене. Поряд з тим, договір та платіжні документи на ім`я [PERSON] , що в подальшому стали підставою оформлення на його ім`я права власності на вказаний гаражний бокс ніким не оспорювались та є чинними. Інформація викладена у відповіді на адвокатський запит від 05.11.2024 р. від ПАТ СП «Партнер» також судом до уваги не приймається, оскільки викладене не підтверджене жодним доказом. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо поділу як спільного майна подружжя зареєстрованого на ім`я [PERSON] гаражного боксу № [NUMBER] у напівпідземному гаражі, площею 39,7 кв.м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1651177580000); підстава набуття права власності - свідоцтво про право власності від 09.10.2008 р., видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, як таких що недоведені належними та допустимими доказами. Стосовно нежитлового приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000), судом встановлено, що підставою набуття права власності [PERSON] на це майно, відповідно до інформаційної довідки, є договір інвестування будівництва нежилого приміщення в блоці соціально-побутового обслуговування населення за будівельною адресою: [ADDRESS], м.Київ, від 14.04.2023 р. № 4/3н. Відповідно до довідки про виконання умов договору від 18.01.2005 р. за Вих. № 10-05, виданої Державним інвестиційно-будівельним госпрозрахунковим підприємством «Інвестбуд-3000», останній виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, сплативши внески у розмірі 247937,92 грн. Дата державної реєстрації права власності 04.10.2016 р. Відповідно до наданих доказів, що підтверджують здійснення платежів на виконання умов договору, 06.08.2003 р. було здійснено три платежі по 40000,00 грн кожний, всього на суму 120000,00 грн, отже вказані платежі були здійснені до укладення шлюбу між сторонами. Решта платежів була внесена 07.05.2004 р, ще трьома платежами на загальну суму 140700,00 грн. Суд не приймає до уваги посилання представника [PERSON] на те, що всі вказані платежі було здійснено його матір`ю [PERSON] , оскільки з вказаних квитанцій неможливо достовірно встановити хто саме особисто проводив вказані оплати та на якій підставі. Також суд вважає, що не знайшли підтвердження під час розгляду справи твердження сторони [PERSON] , що вони з [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2002 року до 29.08.2003 р. Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27.02.2019р. у справі № 522/25049/16-ц, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 р. у справі № 466/3769/16 визначено, що свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Суд вважає, що з врахуванням зазначених правових висновків Верховного Суду, стороною [PERSON] , не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу у період з липня 2002 року по 29.08.2003 р., у тому числі й на час внесення коштів від імені [PERSON] для часткової оплати за придбання нежитлового приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000), 06.08.2003 р. у сумі 120000,00 грн, оскільки суду не було надано докази, які б підтвердили факт ведення сторонами спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Зазначене навіть не підтвердили своїми показаннями допитані судом свідки. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що 120000,00 грн за придбання нежитлового приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000), з 247937,32 грн були сплачені від імені [PERSON] до укладення ним шлюбу з [PERSON] , а решта грошових коштів було внесено вже після укладення шлюбу. Враховуючи, що 120000,00 грн становлять 48,4 % від 247937,92 грн (120000,00 грн * 100 % / 247937,92 грн), саме вказаний відсоток у нежитловому приміщенні, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000), є особистою приватною власністю [PERSON] , а решта 51,6 % (100 % - 48,4 %) в цьому приміщенні належать сторонам як спільне майно подружжя, що підлягає поділу між ними. Отже, суд вважає, що з переліченого сторонами у первісному та зустрічному позовах майна, підлягає поділу, як спільне майно подружжя, наступне майно: зареєстроване на ім`я [PERSON] : - 51,6 % у нежитловому приміщенні, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000). Вартість відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг від 23.05.2024 р., зробленої на замовлення [PERSON] становить 2228205,13 грн (4318227,00 грн * 51,6 % / 100 %); - транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] . Вартість відповідно до звіту про оцінку майна від 29.08.2024 р., зробленого на замовлення [PERSON] , становить 114000,00 грн; - квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; дата придбання 28.11.2013 р., дата продажу 12.01.2018 р. Згідно з нотаріальним актом купівлі-продажу нерухомого майна № 7, том І, реєстр № 77, справа № 7 від 2018 року, реєстраційний № 385 служби реєстрації (номер реєстраційного запису у майновому реєстрі 30493) [PERSON] продав вказану квартиру за 50000,00 болгарських левів, що станом на 09.06.2025 р. за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1208670 грн (1 болгарський лев = 24,1734 гривень). зареєстроване на ім`я [PERSON] : - 1/2 частка домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набута на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 р. Вартість відповідно до висновку експерта від 18.05.2020 р., зробленого на замовлення [PERSON] з врахуванням відсутності житлового будинку, фактичної оцінки погребу становить 6201,00 грн. (12402,00 грн / 2); - 1/2 частка земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086, площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вартість згідно з висновком експерта від 20.02.2024 р. № СЕ-19/111-23/58412-ОЗ, зробленого на виконання ухвали суду становить 616590,50 грн (1233181,00 грн / 2). Верховний Суд щодо вирішення питання про поділ майна подружжя у постанові від 20.12.2018 р. у справі № 286/2349/16 зазначив, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. Суд не приймає до уваги посилання сторони [PERSON] щодо необхідності при поділі спільного її з [PERSON] майна враховувати вартість транспортного засобу марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] , визначену у доданому нею до первісного позову звіту від 22.06.2020 р., виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту вказаного звіту, він проведений без огляду самого транспортного засобу, з використанням порівнянь з аналогічними транспортними засобами, без врахування його фактичного стану. Крім того, з моменту оцінки пройшло майже п`ять років, що має вплив на його вартість, з врахуванням того, що він перебуває постійно у користуванні [PERSON] . Разом з тим, стороною [PERSON] надано звіт про оцінку вказаного транспортного засобу від 29.08.2024 р., яку провів експерт-оцінювач ТОВ «Центр оцінки та консалтингу нью вей». Вказана оцінка проведена на підставі реального огляду транспортного засобу експертом-оцінювачем з врахуванням його фактичного стану на час проведення цього огляду. З врахуванням викладеного, судом використовується зазначений звіт як доказ фактичної ринкової вартості транспортного засобу, що підлягає поділу як спільне майно сторін. Крім того, судом не береться до уваги вартість квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій наполягає сторона [PERSON] , що визначена відповідно до наданого нею звіту від 12.01.2022 р. у розмірі 61100,00 Євро, оскільки, як зазначено у самому звіті, він ґрунтується на припущеннях, без повного огляду досліджуваного об`єкту, а також не може використовуватись перед третіми особами, оскільки він несе виключно інформативну функцію для замовника при майбутній операції з купівлі-продажу. У зв`язку із зазначеним, при вирішенні питання поділу спільного майна сторін набутого ними під час шлюбу суд використовує вартість зазначеної квартири, що вказана в договорі відчуження цієї квартири [PERSON] , оскільки інших доказів на підтвердження цієї вартості суду надано не було. Водночас, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, про який заявила сторона [PERSON] в питанні поділу транспортного засобу марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] , виходячи з наступного. Верховний Суд у справі № 345/2962/14, зазначив, що вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають враховувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. З врахуванням викладеного, оскільки [PERSON] не доведено, що з моменту порушення права [PERSON] , якщо таке порушення мало місце, сплинуло понад три роки, суд вважає, що стороною [PERSON] строк позовної давності при подачі нею позову не пропущено. Отже, з врахуванням викладених у первісному та зустрічному позові вимог, а також встановленого судом фактичного користування сторонами майном, яке підлягає поділу як майно набуте ними під час шлюбу, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] : - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 03.10.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2803, вартістю 6201,00 грн; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3222486001:01:007:0086, площею 0,2654 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 03.10.2008 р., посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Охендовською К.В. та зареєстрованого в реєстрі за №№ 2806, 2809, вартістю 616590,50 грн; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на нежитлове приміщення, загальною площею 90,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1050331880000), право власності на яке зареєстровано за ним на підставі договору інвестування будівництва нежилого приміщення в блоці соціально-побутового обслуговування населення за будівельною адресою: [ADDRESS], м.Київ, від 14.04.2023 р. № 4/3н, та довідки про виконання умов договору від 18.01.2005 р. № 10-05, 51,6 % у якому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, вартістю 2228205,13 грн; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортний засіб марки «Hyundai», модель «Grandeur», 2008 року випуску, VIN (номер кузова) [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за ним на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вартістю 114000,00 грн. Як вбачається з викладеного, судом в порядку поділу спільного майна між сторонами передано у власність [PERSON] майно на суму 622791,50 грн (6201,00 грн + 616590,50 грн). При цьому, у власність [PERSON] судом передано майно на суму 2342248,32 грн (2228248,32 грн + 114000,00 грн). Отже, враховуючи, що частки подружжя у спільному майні набутому під час шлюбу є рівними, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації для рівності часток в поділеному їх спільному майні 859728,41 грн (2342248,32 грн - 622791,50 грн / 2). Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 30.01.2019 р. у справі № 158/2229/16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Так, враховуючи, що [PERSON] одноосібно розпорядився спільним майном подружжя продавши квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ціною 50000,00 болгарських левів, що станом на 09.06.2025 р. за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1208670,00 грн (1 болгарський лев = 24,1734 гривень), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у якості компенсації за відчужене спільне майно подружжя половину від отриманої суми, а саме еквівалент 25000,00 болгарських левів, у розмірі 604335,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 11804,00 грн, а всього з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1475867,41 грн (1464063,41 грн + 11804,00 грн). Також, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 11350,00 грн.

Outcome: partial