Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

У січні 2025 року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо вказаних дітей. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що сім`я Відповідачки з 09.11.2022 перебувала під соціальним супроводом Центру соціальних служб, під час якого Відповідач виконувала план соціального супроводу, дотримувалася рекомендацій спеціалістів. Проте, згодом, у зв`язку із невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2023 малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було відібрано у матері без позбавлення батьківських прав, а також з Відповідачки стягнуті аліменти на утримання дітей. Діти були зараховані до благодійної організації «Асперн» Дарницького району м. Києва, пізніше [PERSON] було влаштовано до навчально-реабілітаційного центру № 21 Оболонського району м. Києва. Протягом перебування дітей у БО «Асперн» Відповідачка відвідувала їх кілька разів, а після переведення [PERSON] до навчально-реабілітаційного центру № 21 Оболонського району м. Києва жодного разу його не відвідала. Батько дітей, [PERSON] , помер. Відповідачка не працює, притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не вживає ніяких заходів щодо виправлення ситуації, уникає обов`язків щодо піклування про здоров`я та побутове життя дітей, не прагне бачитись з дітьми, що свідчить про її байдужість та відсутність будь-якого батьківського почуття та обов`язку. Відповідач залишається матір`ю для дітей формально, що завдає відповідних труднощів у повсякденному житті дітей. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12.02.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06.05.2025, занесеною у протокол підготовчого засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що у зв`язку із вживанням Відповідачкою алкогольних напоїв та невиконанням нею батьківських обов`язків, її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2023 були відібрані без позбавлення Відповідачки батьківських прав. Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації намагалась спрямувати Відповідачку до Центру соціальних служб для проходження нею відповідних програм з метою підвищення батьківського потенціалу, проте Відповідач на рекомендації Служби не зважала. Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації був налаштований на повернення Відповідачці дітей, проте Відповідачка, зі своєї сторони, не вживала жодних заходів, спрямованих на возз`єднання з дітьми. Також, представник позивача зауважила, що [PERSON] , зокрема, має певні психічні розлади, у зв`язку із чим був влаштований у навчально-реабілітаційний центр № 21 Оболонського району м. Києва, йому необхідно встановлювати інвалідність, проте Відповідач не визнає цієї проблематики. Відповідачка неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за домашнє насильство щодо до своєї матері, з якою проживала в одній квартирі. Соціальна служба могла допомогти у розташуванні Відповідачки з дітьми у соціальному житлі, проте Відповідачка відмовилась від допомоги, що у результаті призвело до відібрання від неї дітей. Наразі діти перебувають у дитячому центрі «Щасливе дитинство». Більше року Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації намагалась допомогти Відповідачці виправити ситуацію, що склалась, проте поведінка Відповідача за цей час не змінилась, у зв`язку із чим Служба була вимушена звернутися до суду із цим позовом. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала. Зазначила, що дуже любить своїх дітей та бажає їх повернути. Вказала, що дійсно, раніше мала проблеми з алкоголем. Підставою для цього стала загибель її колишнього чоловіка, батька дітей - [PERSON] , який загинув [INFO] у м. Бахмут під час проходження служби у ЗСУ. Зауважила, що з [PERSON] вони були розлучені з 2015 року, проте останній час перед його загибеллю у них налагодилось спілкування, були добрі відносини, тому його смерть сильно виплинула на її емоційний стан. Пригнічений емоційний стан вплинув відповідно і на її відносини з матір`ю, з якою вони проживали в одній квартирі. Через конфлікти з матір`ю її дійсно у судовому порядку притягали до адміністративної та кримінальної відповідальності, а також виносили обмежувальний припис, зокрема, була заборона доступу до квартири, де вона проживала. Це був найскладніший для неї період, оскільки через відсутність коштів, вона не могла винайняти собі інше житло, вона проживала у хостелах, а інколи їй доводилось ночувати у під`їздах будинків. Це також було причиною того, що вона матеріально не допомогала своїм дітям після їх відібрання та не вчиняла дій щодо їх повернення, оскільки не мала на той час постійного місця проживання. Проте, не дивлячись на складність своєї життєвої ситуації, вона завжди намагалась підтримувати спілкування та емоційний зв`язок з дітьми. Зокрема, телефонувала дітям, відвідувала їх по можливості, що і продовжує робити по цей час. До [PERSON] , якийсь час, дійсно, не приїздила, оскільки його влаштували у центр, що віддалено розташований - у Пущій-Водиці. Наразі, ситуація у її житті кардинально змінилась. Вона влаштувалась на роботу - касиром у ТОВ «Новус Україна», має середню заробітну плату 16 000 - 18 000 грн. До цього працювала прибиральницею у магазинах «Фора», «АТБ». Не вживає алкоголь. Дія обмежувального припису закінчилася і вона 04.04.2025 повернулась проживати у квартиру, де зареєстроване її місце проживання і де вона раніше проживала. Намагається налагодити стосунки з матір`ю та не спричиняти конфліктних ситуацій з нею. Зазначила, що хоче забрати своїх дітей з дитячого центру, бажає займатися їх вихованням та хоче бачити як вони зростають. Просила у позові відмовити. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, а також думку дітей, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується, відповідно, свідоцтвами про народження дітей, виданими 17.05.2011 відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Батько дітей - [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 15.12.2023 Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного тану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.11.2023 у справі № 753/8209/23 дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відібрано від Відповідачки без позбавлення її батьківських прав та стягнуто з Відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника дитини, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 18.05.2023, та до досягнення дітьми повноліття. Наказами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 15.01.2024 № 7 та № 8 [PERSON] та [PERSON] взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування. Розпорядженнями Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 22.01.2024 № 50 та № 52 [PERSON] та [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З характеристик [PERSON] , [INFO] , виданих 08.01.2024 та 07.11.2024 Школою І-ІІІ ступенів № 289 Дарницького району м. Києва вбачається, що [PERSON] навчається у вказаній школі з 5 класу та зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця, загальний та розумовий розвиток дитини відповідає віковій нормі. Станом на день видачі характеристик цілодобово перебуває у Центрі соціально-психологічної реабілітації БФ «Асперн» Дарницького району м. Києва. Мати, [PERSON] підтримує зв`язок з донькою в телефонному режимі, до школи не приходить, проте періодично телефонує класному керівнику, щоб дізнатись про успіхи дитини. З листа Благодійної організації «Фонд «Асперн» від 31.10.2023 судом встановлено, що [PERSON] була зарахована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі м. Києва Благодійної організації «Фонд Асперн» на цілодобове перебування з 05.07.2023. За час перебування дитини у Центрі мати дитини, [PERSON] відвідує [PERSON] щоденно, зустрічі тривають по 20-40 хвилин. [PERSON] чекає на зустріч з мамою, зустрічає її радісно, запитує маму коли вона забере її додому. [PERSON] постійно підтримує з матір`ю телефонний зв`язок. З листів Благодійної організації «Фонд «Асперн» від 21.10.2024 та 20.11.2024 судом встановлено, що за час перебування [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі м. Києва Благодійної організації «Фонд Асперн» з 05.07.2023 по 20.11.2024 мати відвідала доньку 53 рази, зустрічі були неперіодичні та короткочасні. Мати майже не цікавиться станом здоров`я, навчанням та розвитком дітей. На індивідуальні зустрічі з психологом Центру [PERSON] з`явилась лише два рази, у подальшому зазначила, що у неї відсутня потреба у консультаціях психолога. Згідно із довідкою навчально-реабілітаційного центру № 21 Оболонського району м. Києва від 22.10.2024 № 500 [PERSON] не відвідувала свого сина [PERSON] , не цікавилась станом його здоров`я. Також, судом було встановлено, що Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо сестри [PERSON] , постанова Дарницького районного суду м. Києва від 26.03.2024 у справі № 753/3527/24), за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо матері [PERSON] , постанова Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2024 у справі № 753/773/24), ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства психологічного характеру щодо матері [PERSON] , постанова Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2024 у справі № 753/9620/24). Крім того, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2024 у справі № 753/13952/24 [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 у справі № 753/12306/24 [PERSON] була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено їй покарання у виді пробаційного нагляду строком на три роки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.11.2024 у справі № 753/12306/24 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України [PERSON] призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, поглинувши призначеним покаранням за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2024 та визначено остаточне покарання у трьох років пробаційного нагляду. Відповідно до довідки ТОВ «Новус Україна» від 28.05.2025 № 906 [PERSON] працює у товаристві з 28.03.2025 на посаді касир торговельного залу у магазині 1070, що розташований у м. Києві по вул. Здолбунівській, 7-Г. Суд, вирішуючи цей спір, враховує, що відповідно до положень частини третьої статті 51 Конституції України що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а також і санкція за протиправну винну поведінку батьків. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із статтею 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зробив висновок, що "тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Суд у справі, що розглядається, встановив, що з початку 2023 року Відповідачка, перебуваючи у складних життєвих обставинах, зловживаючи алкогольними напоями, дійсно не приділяла достатньо уваги дітям, не здійснювала належного догляду за ними, внаслідок чого діти були відібрані у неї за рішенням суду та влаштовані у Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі м. Києва Благодійної організації «Фонд Асперн». Проте, суд враховує ту обставину, що з моменту відібрання дітей Відповідачка постійно підтримувала з ними зв`язок у телефонному режимі, періодично відвідувала дітей за місцем їх перебування. При цьому, прагнення Відповідачки брати участь у житті дітей та щирий інтерес до їхнього благополуччя, продемонстровані під час судового розгляду, на думку Суду, свідчать про те, що її батьківські почуття не загаслі. Вона виявляє любов до своїх дітей, бажає аби діти проживали разом з нею та прагне брати участь у їх вихованні. Такі висновки суд також робить на підставі тих встановлених обставин, що після відібрання дітей, не дивлячись на тривалий строк перебування дітей у соціальних закладах, відповідачка все ж таки змогла змінити свій спосіб життя, а саме влаштувалась на роботу, отримує постійний дохід, припинила зловживати алкоголем, що свідчить про переосмислення нею своєї попередньої поведінки та розуміння наслідків своїх дій. Суд не встановив, що станом на час розгляду цієї справи [PERSON] не відповідає вимогам, необхідним для виховання дитини, або що вона коли-небудь заподіяла шкоду своїм дітям, або що спілкування із нею могло порушити відповідні права дітей. Також, суд зважає на те, що докази вчинення [PERSON] нових адміністративних правопорушень або порушень обов`язків, покладених на неї, як на засуджену до пробаційного нагляду, матеріали справи не містять. У матеріалах справи відсутні будь-які обставини, які б вказували на неможливість позитивних змін у поведінці Відповідача та налагодженні її стосунків з дітьми в майбутньому. Навпаки, Відповідачка продемонструвала суду свої серйозні наміри змінювати й надалі на краще свій спосіб життя та прагнення налагоджувати стосунки з дітьми. При цьому, під час спілкування з дітьми суд не побачив і не почув у їхніх словах бажання позбавити батьківських прав їх матері. Навпаки, обидвоє дітей висловили впевнене бажання повернутися до матері. У цій справі суд, перш за все, зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, що включає в себе врахування їхньої думки щодо батьківських прав. Зокрема, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що за заявою родичів, а саме її баби та тітки, їх з братом [PERSON] відібрали від мами через те, що остання вживала алкоголь. Дійсно, загибель батька, з яким у мами в останній час було дуже тісне спілкування, сильно вплинула на неї. Не дивлячись на те, що мама у той час періодично вживала алкоголь та сама потребувала підтримки, вона, за словами дівчинки, продовжувала виконувати свої батьківські обов`язки. Зокрема, як зазначила [PERSON] , навіть перебуваючи у сп`янінні мама завжди готувала їм з братом їсти. Вважає, що Служба у справах дітей могла відібрати їх з братом від мами через здатність брата все перебільшувати та говорити неправду. Зазначала, що у кімнаті квартири, де вони проживали з мамою та братом, створені добрі умови для її проживання. Зокрема, зауважила, що мама купила нові меблі (ліжко, стіл, стільці, шафу тощо). Також, вказала, що протягом усього часу після її влаштування у Центр БО «Асперн», а потім у дитячий центр «Щасливе дитинство», вона мала постійне спілкування з мамою, зокрема, телефонувала їй тричі на день, що є для неї дуже важливим та необхідним. А мама майже щодня приїздила до неї навіть тоді, коли ще не мала дозволу на відвідування дітей. Вже тривалий час вона не бачила і не чула маму в алкогольному сп`янінні. Вважає, що мама серйозно та відповідально буде ставитись до нової роботи. Зазначила, що не дивлячись на те, що у центрі «Щасливе дитинство» створені добрі умови для її проживання і розвитку, вона дуже хоче повернутися до мами і чекає на цю подію. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , також зазначив, що вживання мамою алкоголю стало підставою для його відібрання у неї. Зауважив, що мама ніколи його не ображала, не застосовувала до нього фізичної сили тощо. В останній час, коли мама його відвідувала або телефонувала йому, не бачив і не чув, щоб вона була в алкогольному сп`янінні. Вважає, що мама вже пережила важкі часи і тепер зможе у повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки. Зазначив, що дуже сумує за мамою і хоче повернутися до неї. Суд в аспекті врахування думки дитини при вирішення спору, що стосується її прав, бере до уваги практику також ЄСПЛ. Наразі існує широкий консенсус, зокрема в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні бути першорядними (див. рішення у справах "Нойлінгер та Шурук" [ВП], заява № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, та "X проти Латвії" [ВП], заява № 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013). Загалом ці інтереси диктують необхідність збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною, і це може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, рішення у справі "К.Б. та інші проти Хорватії", заява № 36216/13, § 143, 14 березня 2017 року). Розрив таких зв`язків означає відірвання дитини від її коріння, що може бути зроблено лише за виняткових обставин (див. рішення у справі "Гергюлю проти Німеччини", заява № 74969/01, § 48, 26 лютого 2004 року); потрібно зробити все можливе для збереження особистих стосунків і, якщо та коли це доречно, для "відновлення" сім`ї (див. рішення у справі "Кацпер Новаковський проти Польщі", заява № 32407/13, § 75, 10 січня 2017 року). Окрім захисту від свавільного втручання, стаття 8 Конвенції покладає на державу позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективного забезпечення поваги до сімейного життя. Коли сімейний зв`язок встановлено, держава, в принципі, повинна діяти таким чином, щоб створити умови для розвитку цих відносин (див., наприклад, рішення у справі "С.Г. проти Італії", заява № 52557/14, § 38, 13 жовтня 2015 року). Таким чином, стаття 8 Конвенції покладає на кожну державу зобов`язання прагнути до возз`єднання біологічного батька або матері з його або її дитиною (див. рішення у справі "К. і Т. проти Фінляндії" [ВП], заява № 25702/94, § 178, ЄСПЛ 2001?VII, та "Гергюлю", наведене вище, § 45). Це включає право батьків вживати заходів з метою возз`єднання з дитиною та зобов`язання національних органів вживати таких заходів (див. рішення у справах "Р.М.С. проти Іспанії", заява № 28775/12, § 71, 18 червня 2013 року, та "Оморефе проти Іспанії", заява № 69339/16, § 38, 23 червня 2020 року). Слід пам`ятати, що позитивне зобов`язання держави полягає не в досягненні результату, а в застосуванні відповідних засобів. Ключовим питанням є те, чи вживали ці органи влади всіх необхідних заходів для сприяння контакту, які можна обґрунтовано вимагати за особливих обставин кожної справи (див., серед багатьох інших рішень, рішення у справі "Суур проти Естонії", заява № 41736/18, § 77, 20 жовтня 2020 року). Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Відповідно до статті 166 Сімейного кодексу України, цей захід допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності їхньої вини. Суд вбачає, що Відповідачка намагається виправити помилки свого минулого життя, має розуміння потреб своїх дітей, умов їх проживання, навчання та розвитку. Допущені нею помилки у вихованні дітей можуть бути виправлені через зміну поведінки, що Відповідач переконливо демонструвала суду під час судового засідання. На думку суду, відповідно до конкретних обставин справи, для дітей збереження юридичного зв`язку з матір`ю є важливим для їх гармонійного розвитку. Суд враховує, що розірвання зв`язку з рідною матір`ю може мати довгострокові негативні наслідки для емоційного та психологічного розвитку дітей. Так, з психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , наданої психологом Благодійної організації «Фонд «Асперн» під час перебування [PERSON] у Центрі фонду, вбачається, що найбільший вплив на емоційний стан дівчинки має її сім`я. Значення сім`ї у світі дитини надмірно велике, дівчинка відчуває нестачу емоційного тепла та підтримки від мами. Збереження можливості проживати однією сім`єю разом з матір`ю, на думку суду, дає дітям шанс на повноцінне формування здорових міжособистісних відносин. Тому,

Outcome: dismissed