Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через свого представника адвоката Пацулу В.О. звернулись до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Теребовлянська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І., у якому просять визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , з яких 1/10 частка в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та 1/5 частка, як за членом колишнього колгоспного двору; визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частки вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, з яких 1/10 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/5 частка, як за членом колишнього колгоспного двору; визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/5 частці вказаного житлового будинку, як за членами колишнього колгоспного двору. В обґрунтування заявлених вимог, вказують на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] мав статус колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , який помер [INFO] та станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] . Тобто, кожному із співвласників належало по 1/5 частці даного будинковолодіння. Позивачі вказують, що у погосподарській книзі записи про віднесення домогосподарства станом на 1991 рік до робітничого типу двору є помилковими. Так, спірне домоволодіння утворилося ще задовго до 15.04.1991, коли у ньому проживали батьки [PERSON] , які працювали у колгоспі, відтак при зміні голови двору, оскільки [PERSON] і [PERSON] , яка була пенсіонеркою, вибули до іншого господарства, у січні 1991 року було помилково змінено суспільну групу двору з «колгоспний двір» на «робітничий двір», адже один із членів господарства - [PERSON] продовжував працювати у колгоспі «50-річчя Жовтня», тобто був колгоспником. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на частку житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, яку у рівних частинах успадкували за законом його дружина [PERSON] та син [PERSON] . 27.09.2012 [PERSON] склала заповіт, за яким все належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не склалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивачі не можуть через те, що даний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є померлий [INFO] [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, позивачі звернулись до суду для визнання права власності на житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] за рішенням суду. Ухвалою суду від 16.04.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.05.2025, яке в подальшому було відкладено на 10.06.2025. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Пацула В.О. в судове засідання не з`явились, однак адвокат Пацула В.О. подав заяву, у якій просив справу розглядати за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник Теребовлянської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєва Людмила Іванівна в судове засідання не з`явилася, однак належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи. Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно копії Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14.03.1988, виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить до колгоспного двору, що складається з 7-ми членів, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Теребовлянської міської Ради народних депутатів № 40 від 16.02.1988 (а.с.42). Згідно копії довідки Теребовлянського бюро технічної інвентаризації за № 90 від 19.03.2025, житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , є колгоспним двором, що складається з 7 членів, головою якого був [PERSON] , на підставі Свідоцтва на право власності, виданого Теребовлянською районною радою на підставі рішення № 40 від 16.02.1988, зареєстровано Тернопільським ООБТІ 14.03.1988 за реєстровим №234 (а.с.56). Відповідно до копії довідки, виданої старостою Кровінківського старостинського округу Теребовлянської міської ради, №16/5-08/95 від 20.02.2025, копії погосподарської книги за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 житловий будинок в [ADDRESS] відносився до робітничого двору і складався з п`яти членів, які в ньому були зареєстровані та проживали, а саме: голова двору [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] та [PERSON] (а.с.44,47). При цьому, із копій погосподарських книг (особовий рахунок № [NUMBER] , особовий рахунок № [NUMBER] ) за 1986-1990 роки і 1991-1995 роки слідує, що у погосподарській книзі особовий рахунок № [NUMBER] господарства по [ADDRESS] станом на 1986-1990 роки містяться записи, що суспільна група господарства значиться як «колгосп», в якому головою двору був [PERSON] , членами двору були: його дружина [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внучка [PERSON] та син [PERSON] (помер [INFO] ). [PERSON] і [PERSON] вибули із господарства із особовим рахунком № [NUMBER] та прибули до господарства із особовим рахунком [NUMBER] у 1988 році, де і проживали станом на 1991-1995 роки (а.с. 45-46, 48-49). Відповідно до довідки, виданої старостою Кровинківського старостинського округу Теребовлянської міської ради від 17.02.2025 за № 16/5-08/91 на час видачі свідоцтва про право власності господарство, яке знаходиться по [ADDRESS] відносилося до колгоспного типу двору. Власником двору являється [PERSON] , який помер [INFO] . На час видачі свідоцтва на право власності даний колгоспний двір складається з 7-ми членів, які проживали і були зареєстровані в ньому, а саме: [PERSON] (помер [INFO] ), його дружина [PERSON] (померла [INFO] ), син [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внучка [PERSON] та син [PERSON] (помер [INFO] ) (а.с.43). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 18.03.2025, виданого Теребовлянським бюро технічної інвентаризації, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , вищевказаний житловий будинок має загальну площу 122,5 кв.м., з якої житлова - 73,4 кв.м. (а.с.50-55). Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою по [ADDRESS] , виданого оцінювачем [PERSON] станом на 03.04.2025 становить 258140 (двісті п`ятдесят вісім тисяч сто сорок) грн (а.с.57). Оскільки правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд при розгляді керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 454/1187/17-ц. Згідно з частиною другою статті 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацезданих. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств. Подібний за змістом правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-192цс14, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки № 5-24/26 та Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 у справі №497/293/2020. Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 у спірному домогосподарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] та [PERSON] . При цьому, до 1991 року головою двору був [PERSON] , який працював у колгоспі «50-річчя Жовтня», тип двору значився «колгоспний» (а.с. 45). Із записів погосподарської книги за 1991-1995 роки слідує, що змінився голова двору - [PERSON] , однак [PERSON] залишався членом двору, рід його занять у погосподарській книзі за період 1991-1995 роки не вказано (а.с. 47). Із копії виписки з книги трудового стажу і заробітку колгоспника [PERSON] №5 від 08.01.1993 слідує, що останній продовжував працювати у колгоспі по 1992 рік. Отже, враховуючи, що на час набрання чинності Законом України «Про власність» серед членів господарства був [PERSON] , який працював у колгоспі, суд дійшов висновку, що спірне домоволодіння на 15.04.1991 відносилося до суспільної групи «колгоспний двір». Таким чином, станом на 15.04.1991 співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стали: [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у рівних частках, тобто по 1/5 частці. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2001, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] помер [INFO] в селі Кровинка, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.28). На день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали його син [PERSON] , дружина [PERSON] , внучка [PERSON] та правнук [PERSON] , про що свідчить довідка №16/5-08/136 від 07.04.2025, видана старостою Кровинківського старостинського округу Теребовлянської міської ради (а.с.30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] . У справах Теребовлянської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа за №284 від 26.03.2002, заведена після смерті [PERSON] за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] на земельну частку- пай. Цього ж числа завідуючою Теребовлянською державною нотаріальною конторою Крупник М.І. [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) (а.с.29). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і після його реєстрації останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного ставну громадян про державну реєстрацію шлюбу №00049401729 від 12.02.2025 Теребовлянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.32). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] в селі Кровінка, Микулинецького району, Тернопільської області та його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). Отже, належну [PERSON] частку спірного будинковолодіння після його смерті успадкували за законом його дружина [PERSON] та його син [PERSON] по 1/10 частці відповідно. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і після його реєстрації останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб і після його реєстрації останній присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.27). [PERSON] 27.09.2012 склала заповіт, посвідчений секретарем Кровинківської сільської ради, яким заповіла належне їй на час смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] (а.с.36). Заповіт від 27.09.2012 на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2018, виданого Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] померла [INFO] в селі Кровинка, Теребовлянського району, Тернопільської області (а.с.33). На день смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що свідчить копія довідки №16/5-08/131 від 28.03.2025, виданої старостою Кровинківського старостинського округу Теребовлянської міської ради (а.с.35). В справах приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. знаходиться спадкова справа номер 228/2018 щодо майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкоємцем її майна за заповітом є її внучка [PERSON] (а.с. 37). [PERSON] 16.10.2018 подав нотаріусу заяву про відмову від належної йому обов`язкової частки у спадковому майні (а.с. 38). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі на належну їй 1/10 частку вищевказаного житлового будинку, яка була успадкована після смерті чоловіка [PERSON] . Спадкоємцем по заповіту майна [PERSON] являється [PERSON] , яка спадщину прийняла. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої Теребовлянською державною нотаріальною конторою за № 178/02-14 від 27.03.2025, вбачається, що [PERSON] через представника була подана заява на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , однак при розгляді документів, було встановлено, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано за колгоспним двором, який складаються з 7-ми членів колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а тому заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок (а.с.41). Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP 1963 року. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після їхньої смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (далі ЦК УРСР) в редакції 1963 року. Згідно статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За умовами статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно із статей 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тому до правовідносин щодо спадкування після її смерті застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України) 2003 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до частини першої статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що право позивачів має бути захищено у судовому порядку шляхом визнання права власності на майно. За умовами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів частини 1 статті 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Пунктом 1 частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи вищенаведене, а також те, що через відсутність належної державної реєстрації права власності та правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачі не можуть реалізувати своїх прав, їхні права підлягають судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання: за [PERSON] права власності на 3/10 частки житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , з яких 1/10 частка в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та 1/5 частка, як за членом колишнього колгоспного двору; за [PERSON] права власності на 3/10 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , з яких 1/10 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/5 частка, як за членом колишнього колгоспного двору; за [PERSON] , [PERSON] права власності по 1/5 частки житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , як за членами колишнього колгоспного двору.

Outcome: approved