Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» (далі також ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі також \~відповідач), в якому просить стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 у розмірі 63\~891,71 гривень, з яких: 10\~020,29 гривень заборгованість по тілу кредиту прострочена на день подання позовної заяви; 17\~512,93 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту; 105,05 гривень проценти за кредитом прострочені на день подання позовної заяви; 6\~240,01 гривень прострочені проценти за кредитом; 1 043 гривень комісія за обслуговування кредиту прострочена на день подання позовної заяви; 24\~934,18 гривень прострочена комісія за обслуговування кредиту; 4\~035,85 гривень штрафи, пені, а також сплачений судовий збір 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.02.2019 між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 29\~896,91 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії, строком до 25.02.2022. 31.03.2021 між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» був укладений договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 10.01.2022 ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» направило на адресу відповідача лист про відступлення права вимоги та надано строк на погашення заборгованості, однак вимоги позивача щодо повернення заборгованості не були виконані відповідачем. Оскільки відповідач не виконує належним чином зобов`язання за договором, порушує його умови, позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 в розмірі 63\~891,71 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 14.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін. 14.04.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку із надходженням повідомлення про замінування приміщення Франківського районного суду міста Львова. Ухвалою суду від 13.05.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено сторін. Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість позивач у зазначеному позовові не заперечує щодо можливого розгляду справи без його участі та без участі відповідача та можливого ухвалення у справі заочного рішення про задоволення позовних вимог. Відповідач в судові засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду даної справи, зокрема шляхом надіслання на зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , копії ухвали про відкриття провадження та судової повістки, які повернулися на адресу суду 02.04.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення із штриховим ідентифікатором №0610239522940, надіслання судової повістки, які повернулася на адресу суду, які повернулися на адресу суду 20.05.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 0610250829666 та надіслання копії ухвали про відкладення розгляду справи та судової повістки, які повернулися на адресу суду, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 0610252745605. Також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзиву на позов не подав. Частиною 11 ст.128 ЦПК України, визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, від якого не надійшло повідомлення про причини своєї неявки та відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалою від 12.06.2025 вирішив проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 25.02.2019 між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019, за яким банк на умовах цього договору надав позичальнику кредит в сумі 29\~896,91 грн. терміном користування до 25.02.2022 (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язується повернути отримані кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі. Цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби. Строк користування кредитом обчислюється від моменту перерахування кредитних коштів відповідно до пункту 2.1. цього договору (п.п. 1.2., 1.3 Кредитного договору) Відповідно до п. 1.5. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує: проценти за користування кредитом\~щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки 12,00% річних; комісію за надання кредиту\~одноразово, не пізніше дня отримання надання кредиту, в розмірі 0,0 % (нуль процентів) від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору; комісію за обслуговування кредиту\~щомісячно в розмірі 3,49 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. До позовної\~заяви долучено\~Графік погашення\~кредиту,\~нарахованих процентів\~та інших\~платежів та\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~та реальної\~річної процентної\~ставки за\~Кредитним договором\~(Додаток\~№ 1\~до кредитного\~договору №\~0.022.143.0219.ФО_К\~від 25.02.2019)\~та графік\~погашення кредиту,\~нарахованих процентів\~та інших\~платежів та\~обчислення загальної\~вартості кредиту\~та реальної\~річної процентної ставки за Кредитним договором (додаток № 2 до кредитного договору № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019), які підписані сторонами. Згідно з випискою по особовому рахунку за період з 25.02.2019 по 31.03.2021, первісний кредитор АТ «ЮНЕКС БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 29\~896,91 гривень, встановленому кредитним договором. Відповідно до копії протоколу електронного аукціону №UA-PS-2021-03-19-000106-1, організатором аукціону є Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК», переможцем електронного аукціону є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». 31.03.2021 між Акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» укладений договір факторингу №31/03-2021, відповідно до якого АТ «ЮНЕКС БАНК» передало ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», а ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» прийняло належні АТ «ЮНЕКС БАНК»\~права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в реєстрі боржників. Відповідно до п. 2.1 цього договору, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» в порядку та на умовах цього Договору, зобов`язується за плату передати (сплатити) банку суму фінансування, а банк зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» права вимоги за укладеними кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Права грошової вимоги вважаються відступленими ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» в день підписання Акту прийому-передачі прав вимоги за умови отримання банком суми фінансування. Після переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», останній стає кредитором по відношенню до боржників та набуває відповідні права вимоги у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимог. Додатком № 2 до договору факторингу № 31/03-2021 від 31.03.2021 є акт прийому- передачі прав вимоги, який підписаний між сторонами договору факторингу 31 березня 2021 року та скріплений печатками. Акт прийому-передачі прав вимоги, який є додатком до договору факторингу, підтверджує завершення операції з відступлення права вимоги. Пунктом 3.1. договору факторингу встановлено, що сторони засвідчують, що грошові кошти, які становлять суму фінансування, перераховані Фактором в безготівковій формі на рахунок Клієнта в повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором шляхом їх безготівкового зарахування в сумі 4 850 000 грн. 000 коп. на рахунок Клієнта № [NUMBER] , відкритий в АТ «ЮНЕКС БАНК» м. Київ. Згідно з копією платіжного доручення № 63 від 31.03.2021, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» перерахувало АТ «Юнекс Банк» 4 850 000,00 грн. за договором факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021. Надане платіжне доручення № 63 від 31.03.2021, підтверджує здійснення ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» оплати на користь АТ «ЮНЕКС БАНК» у сумі 4 850 000 грн., є офіційним фінансовим документом, який належним чином підтверджує факт виконання умов Договору факторингу. Зазначений платіж відповідає сумі фінансування, визначеній у п. 3.1 Договору факторингу та відображає виконання обов`язків Фактора перед Клієнтом. Таким чином, Акт прийому-передачі та платіжне доручення, є взаємопов`язаними і повністю підтверджують виконання договірних зобов`язань обома сторонами. Пунктом 2.2 цього Договору встановлено, що з дати відступлення прав вимоги банк перестає бути стороною за укладеними кредитними договорами у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимог, а ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» стає виключним та єдиним кредитором за укладеними кредитними договорами, у розмірі зазначеному в Реєстрі прав вимог та набуває відповідних прав за ними. Відповідно до пункту 2.4 цього Договору, відступлення права грошової вимоги у загальному розмірі визначеному в Реєстрі прав вимог і всіх інших прав, належних банку за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від банку до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» відбувається у дату відступлення прав вимоги. До ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» переходять усі права кредитора у зобов`язаннях, які виникли на підставі Кредитних договорів у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимог, в обсязі і на умовах, що існують на момент відступлення. Згідно з реєстру прав вимоги, додаток №1 до Договору Факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» отримало право вимоги до відповідача за кредитним № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 в загальному розмірі 63 891,71 гривень, з яких: 10\~020,29 гривень основний борг (не прострочений); 17\~512,93 гривень основний борг (прострочений); 105,05 гривень проценти строкові; 6\~240,01 гривень проценти прострочені; 1\~043,40 гривень комісія строкова; 24\~934,18 гривень комісія прострочена; 4\~035,85 гривень штрафи, пені, та кількість днів прострочених 721 дні. Передача прав вимоги до договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» підтверджується актом прийому передачі від 31.03.2021 року б/н. 10.01.2022 позивачем було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку за адресою місця реєстрації та проживання, яка зазначена в кредитному договорі - [ADDRESS] , повідомлення від 10.01.2022 №01-22/4155Ф про відступлення права вимоги. Проте, поштове відправлення № 05 050 539 994 11, яким було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги для відповідача було повернуто відправнику - ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС». Відтак, ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» виконало свої зобов`язання щодо повідомлення боржника про відступлення права вимоги відповідно до умов Договору факторингу № 31/03-2021 від 31 березня 2021 року, оскільки, повідомлення про відступлення права вимоги кредитним №0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019було направлено на адресу реєстрації та проживання Відповідачки, зазначену в кредитному договорі. Повернення поштового відправлення не свідчить про порушення зобов`язань Фактора, оскільки надсилання було здійснене за вказаною та підтвердженою адресою. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови їх надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору власноручно. У статті 204\~ЦПК\~України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 статті 599 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частиною першою\~статті 530 ЦК України). Статтею 612 ЦК України\~передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.\~1050\~ЦК\~України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки і інших факторів на дату укладення договору. У свою чергу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (стаття 1078 ЦК України). За частиною 1 статті 1077, частиною 3 статті 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, внаслідок укладення вищевказаного договору факторингу та додатків до цього договору, до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, заперечень проти позову відповідач не надав, надані позивачем розрахунки заборгованості за договорами, відповідачем жодним чином спростовано не було. Крім цього, доказів на підтвердження чи спростування обставини щодо не укладення договорів матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладення зазначених договорів, останні у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що «Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.» Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2021 року по справі № 278/2177/15-ц (отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором». Загальна сума заборгованості відповідача на момент подання позовної заяви за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 становить 63\~891,71 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Належних доказів того, що відповідач здійснив повне погашення тіла кредиту та процентів за вищевказаним кредитним договором, матеріали справи не містять. Надаючи оцінку сумі заборгованості по тілу кредиту та процентам, наведеній позивачем у розрахунку, суд не знаходить обґрунтованих підстав для сумнівів у правильності її нарахування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір заборгованості за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019, який розраховано саме на день відступлення права вимоги, з яких: 10\~020,29 гривень заборгованість по тілу кредиту прострочена на день відступлення права вимоги; 17\~512,93 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту; 105,05 гривень. проценти за кредитом прострочені на день відступлення права вимоги; 6\~240,01 гривень прострочені проценти за кредитом, а відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення зазначеної заборгованості є обґрунтованими. Водночас, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача комісії, з огляду на таке. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» з набуттям чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»,\~після укладення\~договору про\~споживчий кредит\~кредитодавець на\~вимогу споживача,\~але не\~частіше одного\~разу на\~місяць,\~у порядку\~та на\~умовах,\~передбачених договором\~про споживчий\~кредит,\~безоплатно повідомляє\~йому інформацію\~про поточний\~розмір його\~заборгованості,\~розмір суми\~кредиту,\~повернутої кредитодавцю,\~надає виписку\~з рахунку/рахунків\~(за\~їх наявності)\~щодо погашення\~заборгованості,\~зокрема інформацію\~про платежі\~за цим\~договором,\~які сплачені,\~які\~належить сплатити,\~дати сплати\~або періоди\~у часі\~та умови\~сплати таких\~сум (за\~можливості зазначення\~таких умов\~у виписці),\~а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемний правочин (частина друга\~статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанову\~Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшла висновку про те, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є в силу статті 228\~ЦК України нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного\~цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі №\~204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 1.5.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно у розмірі 3,49% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. При цьому, з графіку платежів, який відображений у додатку № 1 до договору кредиту вбачається, що окрім сум погашення кредиту та процентів за користування кредитом міститься сума комісії за обслуговування кредиту в розмірі 37 562,40гривень (розділ 7.2 графіка). Пунктом 3.4.1. кредитного договору визначено, що позичальник має право одержувати від банку інформацію про заборгованість за кредитом, комісії за обслуговування, процентами та іншими платежами за цим договором. Тобто із вказаних умов договору вбачається, що банком встановлено комісію за обслуговування кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також,\~в кредитному\~договорі не\~зазначено в\~чому саме полягає комісія за обслуговування кредиту та за які саме банківські послуги призначена, а також принципу її нарахування кредитний договір не містить. Разом з тим, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Необхідність внесення платежів за додаткові та супутні послуги банку, у тому числі комісії за обслуговування кредиту, передбачена в розділі 7 «Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К\~від 25.02.2019 (колонка 7 графіку). Загальний розмір комісії за обслуговування кредиту з 01.03.2019 по 22.02.2024 становить 37 562,40 гривень. Встановивши у Кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі становить 37 562,40 гривень, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів) вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Таким чином, встановивши, що банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто положення пункту 1.5.3 Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2023 року в справі № 216/7637/21, від 09 лютого 2024 року в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада2023 року в справі № 204/224/21. Разом з тим позивачем не було доведено належними і допустимими доказами, що він щомісячно надавав відповідачу послуги по управлінню кредитом (валютно-обмінні операції, юридичне оформлення тощо) і щомісячний розмір таких послуг у вигляді комісії дійсно становив 3,49% від суми кредиту. Між тим, послуги повинні надаватись реально, а не декларуватись. Відповідно до п. п. 3.1, 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168\~(далі-Правила), у кредитному договорі або додатку до нього банки повинні надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення. Банки також зобов`язанні в кредитному договорі зазначити вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтувати вартість супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Разом з тим, відповідно до п.3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банка за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Держава має сприяти забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри у суспільстві. Споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визнання особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі №15-рп\\2011). Споживач може і не знати, що при оформленні кредитного договору він оформив з банком непотрібну йому послугу. Тому держава повинна забезпечувати захист громадян, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносин. Ураховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав по кредитному договору №0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 до стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту простроченої на день подання позовної заяви у розмірі 1 043 гривень та простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 24\~934,18 гривень, тому в цій частині позову слід відмовити. Між тим, вимогу позивача про стягнення з відповідача 4\~035,85 гривень штрафів, пені суд вважає не доведеною. За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З дослідженого судом пункту 4.1. кредитного договору №3.135.0119.ФО_К від 22.01.2019 року вбачається, що сторони передбачили, що за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій, позичальник сплачує Банку додатково до встановленої кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежу. Зі змісту позовних вимог встановлено, що позивач посилається на нарахування відповідачу штрафних санкцій на суму 4\~035,85 гривень за кожен день прострочення платежу до 21 березня 2021 року включно згідно п.2.12. Кредитного договору та п. 5.1. розділу 5 Правил (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮНЕКС БАНК», які затверджено Рішенням Правління АТ «ЮНЕКС БАНК», від 26.02.2019 протокол № 16 (зі змінами та доповненнями). Проте, п. 2.12. у даному кредитному договорі відсутній, а надані до позову Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ «ЮНЕКС БАНК» не були підписані відповідачем. Водночас, позивачем не надано суду будь-яких детальних розрахунків чи іншого обґрунтування наведеного розміру штрафних санкцій, зокрема штрафів, пені. У зв`язку з цим, суд позбавлений можливості встановити правомірність вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, пені, зокрема, підстави нарахування відповідачу зазначених штрафних санкцій, період їх нарахування та обґрунтованість їх розміру. З огляду наведене не підлягає задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафів і пені у розмірі 4\~035,85 гривень, оскільки, у порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не обґрунтовані підстави нарахування штрафів і пені, та не надано обґрунтований розрахунок його сум. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Зважаючи на\~вищенаведене,\~суд приходить\~до переконання,\~що відповідач\~належним чином не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019, а право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 0.022.143.0219.ФО_К від 25.02.2019 у загальному розмірі 33 878,28 гривень, з яких: 10\~020,29 гривень заборгованість по тілу кредиту прострочена на день відступлення права вимоги; 17\~512,93 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту; 105,05 гривень. проценти кредитом прострочені на день відступлення права вимоги; 6\~240,01 гривень прострочені проценти кредитом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19). Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»,\~суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні\~(щодо\~справедливої сатисфакції)\~від 19\~жовтня 2000\~року у\~справі «Іатрідіс\~проти Греції»\~(Iatridis\~v.\~Greece,\~заява №\~31107/96)\~ЄСПЛ вирішував\~питання обов`язковості\~для цього\~суду угоди,\~укладеної заявником\~зі своїм\~адвокатом стосовно\~плати за\~надані послуги,\~що спів\~ставна з\~«гонораром успіху».\~ЄСПЛ указав,\~що йдеться\~про договір,\~відповідно до\~якого клієнт\~погоджується сплатити\~адвокату як\~гонорар відповідний\~відсоток\~суми,\~якщо така\~буде присуджена\~клієнту судом.\~Такі угоди,\~якщо вони\~є юридично\~дійсними,\~можуть підтверджувати,\~що у\~заявника дійсно\~виник обов`язок\~заплатити відповідну\~суму гонорару\~своєму адвокатові.\~Однак,\~угоди такого\~роду,\~зважаючи на\~зобов`язання,\~що виникли\~лише між\~адвокатом і\~клієнтом,\~не можуть\~зобов`язувати\~суд,\~який має\~оцінювати\~судові та\~інші витрати\~не лише\~через те,\~що вони\~дійсно понесені,\~але ураховуючи\~також те, чи були вони розумними (§ 55). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №\~\~905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial