Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач ТОВ «Бізнес позика» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 493735-КС-001 від 21.03.2024 року у сумі 82523,60 грн. та судового збору у сумі 2422,30 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що 21.03.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 21.03.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту. Відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, а ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор , на номер телефону [NUMBER] , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. \~ \~ \~ \~Таким чином, 21.03.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано кредиту у розмірі у розмірі 19000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.11.2024 р. у відповідача утворилася заборгованість у сумі 82523,60 грн. , яка нею не погашається. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження , з повідомленням сторін. 21 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву , у якому остання заперечувала проти позовних вимог. У відзиві зазначила, що її чоловік [PERSON] є військовослужбовцем з 24.10.2017 р. по теперішній час та є учасником бойових дій. Відповідач зазначає, що вона є дружиною військовослужбовця та на неї поширюється дія п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». [PERSON] вказує, що починаючи з 10.12.2024 р. вона намагалася самостійно врегулювати спір, шляхом подання запитів до ТОВ «Бізнес Позика» з повідомленням про те, що вона є дружиною військовослужбовця і звільнена від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом, проте 14.01.2025 р. та 14.03.2025 р. позивач повідомляв, що документи подані не в повному обсязі. Відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки не згодна з обставинами , на які посилається позивач та на яких ґрунтуються позовні вимоги, у зв`язку з тим, що ТОВ «Бізнес Позика» не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки нормою п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, відповідачка заперечує проти стягнення комісії за надання кредиту в сумі 2850 грн. та зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом є нікчемними. Відповідач вказує, що кредитним договором не визначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем та позивач не надав доказів наявності та переліку таких послуг, а тому в частині стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити (а.с.84-87). 02 квітня 2025 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник зазначає, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору з позивачем , отримання кредитних коштів за кредитним договором та наявності заборгованості. Щодо посилання сторони відповідача на ч. 15 ст. 14 Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» представник позивача звертає увагу, що до вище вказаного Закону неодноразово вносилися зміни. «ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів (після набрання чинності змін до цієї норми), а не про списання всіх процентів, які були нараховані до набрання чинності змін до цієї норми. 21.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору строк дії договору до 05.09.2024 р. Відповідно до\~вищевикладеного,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~ заборгованості\~за тілом\~кредиту у\~повному обсязі,\~а також\~заборгованість за\~ процентами,\~які були\~нараховані від\~дати укладення\~Кредитного договору\~ 21.03.2024\~до дати\~набрання змін\~до ч.\~15\~ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»\~щодо \~не нарахування\~процентів дружинам\~військовослужбовців,\~що відбулося\~18.05.2024\~р.\~ТОВ «Бізнес\~Позика» не\~нараховувала та\~не просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на користь\~Позивача жодну\~пеню чи\~штрафи.\~ТОВ «Бізнес\~Позика» просить\~стягнути з\~відповідача лише\~заборгованість по\~тілу та\~процентам,\~які були\~нараховані відповідно\~до умов\~Кредитного договору\~та норм\~Цивільного кодексу\~України.\~Всі істотні\~умови Кредитного\~договору,\~зокрема,\~ тип\~кредиту,\~процентна ставка,\~комісія за\~надання кредиту\~(у\~випадку її\~ встановлення),\~строк дії\~кредиту,\~графік платежів\~за кредитним\~договором \~тощо \~встановлені не\~у Правилах\~надання кредитів\~чи Паспорті\~споживчого \~кредиту (за\~споживчими кредитами),\~а у\~Кредитному договорі,\~який уклав\~відповідач шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~Законом України\~«Про електронну\~ комерцію». Процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом. Протягом строку кредитування, визначеного у цьому Договорі, плата за користування Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування та дня повернення кредиту. Кредитним говором встановлюється орієнтований графік платежів за кредитним договором. Тобто, якщо Позичальник сплачує заборгованість за Кредитним договором згідно встановленого графіку платежів без порушень, йому дійсно потрібно було б сплатити за Кредитним договором суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у Кредитному договорі. При цьому, порушення Позичальником графіку платежів закономірно призвело до збільшення загальної вартості кредиту, тому що процентна ставка нараховується за кожен день користування Кредитом на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за фактичне число календарних днів користування Кредитом, із урахуванням дня перерахування кредитних коштів та дня повернення Кредиту. Представник позивача зауважує, що Національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів за користування кредитом, які Позичальник зобов`язаний сплатити відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Пунктом 6.3. Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за прострочення у формі штрафу, але відповідно до позовних вимог, викладених Позивачем у позовній заяві про стягнення заборгованості за кредитним договором до Відповідача, та відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Бізнес Позика» не нараховувала та не просить Суд стягнути з Відповідача на користь позивача жодну пеню чи штрафи. ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу, процентам, та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов Кредитного договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, заборгованість Відповідача за Кредитним договором після закінчення строку дії Кредитного договору не змінювалася (тобто проценти за Кредитним договором після закінчення строку дії Кредитного договору не нараховувалися). Оскільки розрахунок заборгованості, який був доданий Позивачем до позовної заяви формується автоматично, програма автоматично «протягнула» дати після закінчення строку дії Кредитного договору до дати створення цього розрахунку заборгованості. Дата створення розрахунку заборгованості зазначена на його початку у першій таблиці. Щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до умов Кредитного договору представник позивача вказує, що відповідно до п. 2.5. Кредитного договору комісія за надання Кредиту становить 2 850,00 грн. Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Встановлений цим пунктом Кредитного договору графік платежів, який передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту. Щодо правомірності встановлення комісії за надання кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» представник позивача зазначає, що встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодився, зокрема, сплатити комісію за надання кредиту. У Кредитних договорах ТОВ «Бізнес Позика» встановлюється комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування (а.с.123-146). Представник позивача до суду не з`явився, у додаткових поясненнях на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.147). Від представника відповідача [PERSON] Лепій О.В. надіслала клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача, при винесенні рішення просила врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 160). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.03.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»( а.с.17-21). ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 21.03.2024 року направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту. Відповідач прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, а ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор , на номер телефону [NUMBER] , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено.( а.с.12-16,25-29). Відповідно до п. 2.7-2.111. Пропозиції строк дії договору до 05.09.2024 р. Орієнтована загальна вартість наданого кредиту 49330 грн. Загальні витрати за кредитом 30440 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 9211,09 грн. Денна процентна ставка 0,95 процентів. Таким чином, 21.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено Договір № 493735-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано кредиту у розмірі у розмірі 19000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.(а.с.43). Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 19000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] , котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 14.11.2024 р. у неї утворилася заборгованість у сумі 82523,60 грн., яка складається із: - 19000 грн.-сума прострочених платежів по тілу кредиту, - 60673,60 грн.-сума прострочених платежів по процентах, - 2850 грн.-сума прострочених платежів за комісією. Вказане підтверджується довідкою про стан заборгованості ( а.с. 47). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.\~1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаного договору, на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідчем не заперечується факт отримання кредитних коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 19\~000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 60\~673,60 грн. суд виходить з наступного. Відповідачем до відзиву додано: копію свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 05 квітня 2022 уклали шлюб (а.с. 101). З копії військового квитка Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 24.10.2017 р. проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] НГУ (а.с.102-107). З копії довідки Т.в.о. командира військової частини [PERSON] від 27.01.2025 р. вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України за контрактом з 24.10.2017 р. по теперішній час (а.с.109) З копії посвідчення серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що останній має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с. 112). Згідно з п. п. 3 п. 4 Р. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 № 1275-VII (далі - Закон № 1275) у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів\~їх сімей» статтю 14 доповнено пунктом 15 такого змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Пунктом 3 Розділу 2 «Прикінцеві положення» Закону № 1275 передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Тобто законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024 р., п. 15 ч. 14 Закону № 2011 викладено у наступній редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Вирішуючи питання про те, чи поширюється вказана норма на правовідносини, що виникли до 18.05.2024 р., суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 1 резолютивною частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). Крім того, у п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Враховуючи зазначене, з огляду на те, що положення п. 15 ст. 14 Закону № 2011 в редакції Закону № 3633 покращує становище фізичної особи позичальника, а конструкція вказаної норми вказує на її ретроактивну дію, суд дійшов висновку, що вказана норма може бути застосована до спірних правовідносин. Оскільки договір\~№493735-КС-001 було укладено 21.03.2024 р., а чоловік відповідача [PERSON] з 24 жовтня 2017 р. прийнятий на військову службу за контрактом та з довідки наданої Т.в.о. командира ВЧ [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 16.12.2022 р. брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (а.с.110-111) ,\~то з моменту укладення договору і до закінчення строку його дії 21.03.2024 р. проценти за користування кредитом за спірним договором не підлягають нарахуванню. Також, необхідно зазначити, що вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02. 2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Відповідачем надано докази, що на думку суду підтверджують факт, що чоловік відповідача [PERSON] перебуває на військовій службі. Тому на [PERSON] , як дружину військовослужбовця Збройних Сил України поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому відповідно до умов кредитного договору їй не повинні нараховуватися проценти за цим договором. За таких обставин, не підлягають стягненню з відповідача відсотки: у розмірі 60\~673,60 грн. за Договором № 493735-КС-001 від 21.03.2024 року. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Водночас, заборгованість за комісією в розмірі 2850 грн. за кредитним договором № 493735-КС-001 підлягає стягненню, оскільки за умовами договору встановлено таку комісію, як єдиноразову оплату за надання кредиту (п.2.5 договору № 493735-КС-001), вона не є оплатою (процентами) за користування кредитом, від сплати яких відповідача звільнено чинним законодавством. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. З огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд відповідно зменшує визначений банком обсяг заборгованості за кредитним договором та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №493735-КС-001 від 31.03.2024 за тілом заборгованості та за комісією. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором за Договором №493735-КС-001 про надання кредиту у сумі 21850 грн., що складається з 19000 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 2850 грн. суми прострочених платежів за комісією, задовольнивши позовні вимоги частково. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика » суд задовольняє на 26,47%. Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 641,21 грн. (2422,40 х 26,47% = 641,21 грн.)

Outcome: partial