Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 на загальну суму 18 960 грн 00 коп., в тому числі: 4\~000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13\~800,00 грн. заборгованості за відсотками та 1\~160,00 грн. заборгованість за комісійними винагородами, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.08.2021 з власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення рівня відповідальності в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» відповідач [PERSON] подала Заявку на отримання кредиту №3995929, підписавши її одноразовим ідентифікатором та уклала Договір про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 і відповідно до платіжного доручення отримала 4000,00 грн. на картковий рахунок. Проте відповідач не виконала належним чином своїх зобов`язань, в зв`язку з чим утворилась заборгованість на загальну суму 18\~960,00 грн. 11.11.2021 на підставі Договору про відступлення прав вимоги №12Т ТОВ «МІЛОАН» відступило право вимоги за Кредитним Договором №3995929 від 04.08.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» і відповідно останнє набуло право вимоги до відповідача. Відповідно до Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором (позивачем) є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 18 960 грн, в тому числі: 4\~000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 13\~800,00 грн заборгованості за відсотками та 1\~160,00 грн заборгованість за комісійними винагородами. Ухвалою від\~28.01.2025\~відкрито провадження\~у справі\~та призначено\~її до\~судового розгляду\~на 27.02.2025\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.02.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (вх.№2008 від 03.02.2025). Відповідач [PERSON] 27.02.2025 надіслала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я, про що надала відповідні документи (вх.еп №582 від 27.02.2025). Розгляд справи 27.02.2025 було відкладено на 14.04.2025 за клопотанням відповідача. Відповідач направила суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог заперечує, посилаючись на їх неправомірність. При цьому зазначає, що Договір про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 не містить електронних підписів ні її, ні кредитодавця. Також реєстрація на сайті Позивача, наявність Особистого кабінету Позичальника та заповнення анкети-заяви ще не підтверджує факт укладення цього договору. Крім того, відповідач заперечує, що отримувала від ТОВ «Мілоан» SMS-повідомлення з одноразовим ідентифікатором та що відправляла Кредитодавцю будь-які повідомлення. Отже, позивачем не підтверджено факт укладення договору про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 у порядку, встановленому Законом України «Про електронну комерцію» та п.6.1 Договору. Також відповідач заперечує проти нарахування комісії за надання кредиту, вважаючи таке незаконним. Заперечуючи проти отримання коштів від ТОВ «Мілоан» відповідач посилається на відсутність первинних бухгалтерських документів, оскільки платіжне доручення, що долучено до позовної заяви, не відповідає затвердженій формі Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті та не містить будь-яких позначок про проведення даної операції банком платника. Крім того, відповідач заперечує і проти заявленого позивачем витрат на правничу допомогу (вх.№21.03.2025). 25.03.2025 позивач через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, у якому вказує, що відповідач підписала Договір про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 одноразовим ідентифікатором, який міститься в преамбулі даного Договору і який їй був надісланий на номер мобільного телефону, що вказаний у зазначеному договорі і співпадає з номером, який вказала відповідач у відзиві на позов. Також відповідач пройшла етапи порядку укладення Договору, що свідчить про його укладення. Перерахування відповідачу коштів здійснювалось безготівково на картку останньої, що доводить належне виконання зобов`язань стороною позивача. Крім того, позивач обґрунтовує правомірність нарахування комісії за надання кредиту нормами Закону України «Про споживче кредитування». Щодо розміру нарахування відсотків, то позивач надав детальний розрахунок з посиланням на пункти Договору №3995929 від 04.08.2021 (вх.№5656 від 25.03.2025). Ухвалою від 14.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» інформацію про емітовану картку на ім`я [PERSON] № [NUMBER] , виписку про рух коштів із карткового рахунку до вказаної платіжної картки за період із 04.08.2021 по 07.08.2021 з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляються повідомлення про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою, в зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 05.05.2025. 30.04.2025 АТ «ПУМБ» на виконання вимог вказаної ухвали надіслало витребувані судом документи (вх.№8496 від 30.04.2025). Судове засідання 05.05.2025 відкладено на 04.06.2025 в зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи. Сторони у судове засідання 04.06.2025 не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 04 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний Договір про споживчий кредит №3995929 (індивідуальна частина), на підставі якого відповідачеві надані грошові кошти в сумі 4 000,00 грн, строком на 15 днів, з кінцевим терміном повернення\~19 серпня 2021 року (пп. 1.2, 1.3, 1.4 Договору), а.с.26-30. Згідно з п.1.5 вказаного Договору, сукупна вартість кредиту, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2960,00 гривень в грошовому виразі та 71,345,146.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 6960,00 грн. Відповідно до п.1.5.1 зазначеного Договору, комісія за надання кредиту 1 160 грн, яка нараховується за ставкою 29.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2 вказаного Договору, проценти за користування кредитом 1800,00 гривень, які нараховуються за ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом. Відповідно до п.1.6 зазначеного Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п.1.7 вказаного Договору, тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в п.2.2.3 цього договору. Так, відповідно до п.2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Плата за кредитом: п.2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. П.2.2.2.\~Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. П.2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. П.2.3 Пролонгація строку кредитування: 2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином: п.2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. П.2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Відповідно до п.3.2.6 зазначеного Договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України\~позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за договором. Згідно з п.5.1 Договору позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа, розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого коредиту, який є невідємною частиною цього Договору, з інформацією, передбаченою п.ч. 2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства, зокрема в розділі «Документи» про відомості вказані в ч. ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з пунктами 6.1, 6.3 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або на відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього договору позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Як вбачається з Графіку платежів, який є додатком №1 до Договору про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021, датою платежу є 19.08.2021. До сплати: кредит 4 000 грн, комісія за надання кредиту 1\~160,00 грн., проценти 1 800 грн, разом 6 960,00 грн (а.с.30 зворот). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що договір про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 був підписаний позичальником (відповідачем) о 17:40 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору: Z38897, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця та міститься у преамбулі вказаного договору (а.с.91). Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, перерахувавши 04.08.2021 року відповідачу на її картковий рахунок грошові кошти в сумі 4 000,00 грн, доказом чого є платіжне доручення №52897645 від 04.08.2021 (а.с.33) та виписка по рахунку АТ «ПУМБ», де 04.08.2021 о 17:42:31 на картковий рахунок відповідача надійшло 4\~000 грн (а.с.105-106). Однак, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором як у строк, визначений у п.1.4 Договору, тобто 19.08.2021, так і у строк, визначений п.2.3.1.2 Договору, тобто протягом 60 днів після закінчення строку, передбаченого п.1.4 Договору, щодо повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії не виконав, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №3995929, відповідно до якої відповідач за вказаним договором має заборгованість у загальній сумі 18 960 гривень 00 копійок, з яких: 4\~000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 13\~800,00 грн заборгованість за відсотками, 1 160,00 грн заборгованість по комісії (а.с.13). Суд звертає увагу, що розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 1 800 грн., був визначений при укладенні договору виходячи зі ставки 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, як це встановлено п.1.5.2 договору, та з урахуванням виконання відповідачем положень п.1.4 договору, відповідно до яких остання мала повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом 19.08.2021. Натомість, укладаючи Договір про споживчий кредит №3995929 від 04.08.2021 сторони, серед іншого, також погодили відкладальні обставини, відповідно до\~ст. 212 ЦК України, які застосовуються внаслідок невиконання позичальником положень п.1.4 цього договору, тобто не повернення кредиту, не сплату комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19.08.2021, та продовження користування ним кредитними коштами. Як вбачається з вищевказаної відомості про щоденні нарахування та погашення, позичальнику (відповідачу) ТОВ «Мілоан» у період з 05.08.2012 по 19.08.2019 включно щоденно нараховував проценти за користування кредитними коштами, згідно з п.1.5.2 Договору. Починаючи з 20.08.2021 по 18.10.2021 відсотки за користування кредитними коштами нараховувались відповідно до пунктів 1.6, 2.3.1.2 Договору. З вищенаведеного аналізу умов Договору вбачається, що пролонгація кредитного договору можлива у разі продовження позичальником користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не більше, ніж на 60 днів. При цьому відсотки нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору. Оскільки відповідач в обумовлені Договором терміни кредит не повернула, відсотки не сплатила, не здійснивши жодного платежу, то дія Договору була продовжена до 18.10.2021 включно. За цей період позивачем правомірно нараховані відсотки за користування кредитом відповідно до погодженого у Договорі їх розміру. 11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі\~ Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі Новий кредитор) укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т, відповідно до умов якого Кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до Боржників за Кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (а.с.15-19). Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за вищевказаним Кредитним договором (а.с.12). Після відступлення позивачеві права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Станом на день розгляду справи сторонами не надано доказів часткового чи повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ч. 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону Україну «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1\~ст. 514 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт невиконання відповідачем прийнятих на себе відповідно до положень умов указаного Договору, зобов`язань перед ТОВ «Мілоан» та позивачем, як правонаступником кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 17\~800,00 грн., що складає заборгованість за тілом кредиту у сумі 4000,00 грн. та за відсотками у сумі 13\~800,00 грн. Щодо нарахування комісії, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Так, зі змісту кредитного договору №3995929 від 04.08.2021 вбачається, що відповідачу встановлена комісія пов`язана з наданням кредиту 29% від суми кредиту одноразово та дорівнює 1\~160,00 гривень, без уточнення найменування конкретної послуги. Враховуючи зазначене, та той факт, що позивачем не доведено правомірність нарахування комісії,\~суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача суми нарахованої комісії за цим кредитним договором, у розмірі 1 160 грн. 00 коп., слід відмовити. Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу, у розмірі 6 000 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги\~статті 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано: акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.12.2024 (а.с.9); детальний опис робіт (наданих послуг), а.с.14; договір №42649746 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року (а.с.23-25); додаткову угоду №3995929 від 30.12.2024 до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року (а.с.32). Умови Договору №42649746 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року містять положення, згідно з якими оплата за довго ром здійснюється не пізніше 3 банківських днів з моменту отримання клієнтом рахунку (п.4.2), за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується сторонами (п.4.4), в акті сторони можуть визначити інший порядок оплати (п.4.7). В акті №3995929 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.12.2024 вказано, що оплата допомоги здійснюється клієнтом у повному обсязі про підписанні відповідного акту. Однак, як установлено судом, позивачем до позовної заяви не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати коштів на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, який би свідчив про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу при підписанні акту. Заяви про застосування положень абз. 2 ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~представником позивача не заявлено. Таким чином, суд приходить висновку про відмову в стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~274,19 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial