Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 07 вересня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0974042002/2, умовами якого передбачено розмір кредиту, строки користування кредитом, строк дії договору, відсоткові ставки за користування кредитом, загальна вартість кредиту та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. 18 вересня 2020 року відповідачем у межах цього договору відповідачем підписано заявку-анкету № 3262543 на отримання 1 траншу. За умовами договору відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 7 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,75% в день, строком кредитування 30 днів, строком дії договору 3 роки. Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами. Кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір № 16-12/21, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитними договорами, зокрема укладеним з відповідачем. 10 січня 2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», у свою чергу, уклало договір № 10-01/2023, згідно з умовами якого відступило позивачу право вимоги, зокрема до відповідача за договором №0974042002/2. Станом на день пред`явлення позову заборгованість за договором становить 264\~494,76 грн. (заборгованість за тілом кредиту 6\~999,99 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 198\~694,86 грн.; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги 58\~799,91 грн.). Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 110\~144,99 грн. ( заборгованість за тілом кредиту 6\~999,99 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 103\~145,00 грн.), витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнає. Зазначає, що визначений позивачем розмір процентів у розмірі 103\~145,00 грн. за збільшеною вдвічі процентною ставкою є непропорційно великою сумою компенсації (понад 50% вартості кредиту) не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності. Надані позивачем розрахунки заборгованості не містять порядку нарахування процентів, зміст розрахунків обмежений загальними періодами та сумами, тому вважає, що суд позбавлений можливості здійснити перевірку такого розрахунку. Зауважує, що строк кредитування, погоджений сторонами, становить 30 днів. Матеріали справи не містять доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту, тому нарахування відсотків поза межами зазначеного строку є безпідставним, суперечить умовам кредитування. Посилається на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості, але не підтверджують її наявність, походження та розмір. Крім того, нарахування процентів у розмірі 3,5% в день після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року є неправомірним. Визнає позовні вимоги у розмірі 10\~675,00 грн.: 7\~000,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 3\~675,00 заборгованість за процентами на дату закінчення строку кредитування. Власного розрахунку відповідачем не надано з посиланням на те, що розрахунки, надані позивачем, не містять порядку нарахування процентів, а тому йому незрозуміла кількість днів та розмір процентів, які застосовані при нарахуванні. Крім того, вважає розмір витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути, неспівмірним і просить зменшити його до 5\~000,00 грн. Стислий виклад позиції позивача у відповіді на відзив. Директор ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. стверджує, що часткове погашення відповідачем заборгованості за договором свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Зазначає, що у розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко зазначено, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до умов договору та правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн. в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору та в межах строку його дії. Перед укладенням договору відповідач отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договору відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з його укладенням, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Посилання відповідача на ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» вважає безпідставним, оскільки строк дії договору закінчився до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу вважає необґрунтованим, оскільки такий розмір узгоджений сторонами договору про надання правовою допомоги, а неврахування умов цього договору не відповідає принципу свободи договору. Процесуальні дії у справі. 28 березня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 31\~березня 2025 року з метою визначення підсудності суддя скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. 02\~квітня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 07 квітня 2025 року відповідач скористався правом надання відзиву на позов. 17 квітня 2025 року представник позивача скористалась правом надання відповіді на відзив. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Інших заяв/клопотань від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом. 07 вересня 2020 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено електронний договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0974042002/2, невід`ємною частиною якого є правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» (далі правила). 18 вересня 2020 року [PERSON] в межах вищезазначеного договору заповнив заявку-анкету на отримання кредиту № 3262543. У заявці міститься примітка, що підписанням анкети-заявки позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами. На підставі анкети-заявки позикодавець надіслав відповідачу пропозицію укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0974042002/2 від 07 вересня 2020 року (оферта) та надання кредиту. Умовами оферти передбачено: розмір кредиту 7\~000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом (застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації), максимальна відсоткова ставка 3,5% за один день користування кредитом (застосовується за умови неналежного виконання умов договору). Ця оферта, акцепт оферти, правила та заявка становлять єдиний документ договір. Приймаючи оферту та підписуючи акцепт, позичальник одночасно підписує заявку-анкету на отримання кредиту. 18 вересня 2020 року [PERSON] підписав акцепт оферти. Відповідно до п. 2.5 правил договір фінансового кредиту укладається на строк 36 місяців з дня укладення договору фінансового кредиту. Згідно з п. 3.10 правил підписання електронного договору (що включає в себе електронну заявку) є також підтвердженням ознайомлення позичальника з правилами їхніх умов у повному обсязі. Договір фінансового кредиту набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань (п. 5.15 правил). Відповідно до п. 6.1 правил проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3 правил. Пунктом 7.3.6 правил передбачено, що у випадку неналежного виконання позичальником умов договору, якщо відсоткова ставка дорівнює 1,75% за один день користування кредитом на період строку користування кредитом в розмірі відсоткової ставки, встановленої договором, на період прострочення позичальником строків сплати поточного кредиту та процентів за користування кредитом застосовується максимальна відсоткова ставка. Позикодавець умови договору виконав, надавши відповідачу у користування грошові кошти, проте [PERSON] умови договору з повернення коштів та сплати процентів не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 16-12/21, відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників, зокрема за договором № 0974042002/2 від 07 вересня 2020 року (номер запису в реєстрі боржників 1429). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 110 144,99 грн (заборгованість за тілом кредиту 6\~999,99 грн.; заборгованість за нарахованими процентами 103\~145,00 грн.). Розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком, з яким суд погоджується. Встановлено, що з 18 вересня 2020 року по 06 листопада 2020 року включно кредитором здійснено нарахування процентів у розмірі 1,75% в день, з 07 листопада 2020 року по 16 грудня 2021 року включно 3,5% в день. 10 січня 2023\~року між\~ТОВ «ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ» та\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» \~укладено договір\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№ 10-01/2023,\~за умовами\~якого ТОВ\~«ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»\~відступило ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором № 0974042002/2 від 07 вересня 2020 року (номер запису в реєстрі боржників 42644) та № 75122495 від 24 серпня 2021 (номер запису в реєстрі боржників 331). Розмір заборгованості на момент відступлення права вимоги становить 205 694,85 грн. (заборгованість за тілом кредиту 6\~999,99 грн; заборгованість за нарахованими процентами 198\~694,86 грн.). На підтвердження розміру заборгованості, зокрема процентів, надано розрахунок, здійснений ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ». Згідно з розрахунком ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» здійснило нарахування відсотків за користування кредитом строком 389 днів у сумі 95\~549,86 грн. З таким розрахунком суд не може погодитися, оскільки сума процентів за 389 днів становить 95\~304,86 грн. (69,9999 х 3,5 х 389). Після набуття позивачем права вимоги до відповідача ним також здійснено нарахування процентів за договором за 239 днів у сумі 58 799,91 грн., на підтвердження чого надано розрахунок. Проте з таким розрахунком суд також не погоджується, оскільки сума процентів за 239 днів становить 58\~554,92 грн. (69,9999 х 3,5 х 239). Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором № 0974042002/2 від 07 вересня 2020 року становить 264\~004,77 грн. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1\~цієї статті Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст.536\~ЦК України,\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.1046\~ЦК України за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1\~ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до статті 598\~ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі статтею 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення первісним кредитором договору з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань; набуття позивачем права вимоги за цим договором. Підписавши договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами, факт укладення договору з ТОВ «ІНФІНАНС» та отримання від нього грошових коштів відповідачем не оспорюється. Договір містить інформацію про суму основного зобов`язання, розмір процентів за користування кредитними коштами, строки їх повернення та нарахування, наслідки неналежного виконання зобов`язання. Відповідач при укладенні договору ознайомився з усіма його умовами та погодився з ними. Після набуття позивачем права вимоги за договором № 0974042002/2\~від 07\~вересня 2020\~року відповідач\~несе відповідальність\~за неналежне виконання зобов`язання за цим договором перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, виникла заборгованість. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість не погашена, відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Власний розрахунок заборгованості не надав. Доводи відповідача про те, що з розрахунків заборгованості, наданих позивачем, не зрозуміло, за який період здійснено нарахування процентів та за якою процентною ставкою, не заслуговують на увагу, оскільки з доданих до позову матеріалів видно періоди, за які нараховані проценти, та розмір процентної ставки, а судом здійснено перевірку розміру таких нарахувань. Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на відсутність в матеріалах справи первинних документів. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підпунктом 1.2 пункту 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, що первинні документи це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції (платіжні доручення, касові та меморіальні ордери, рахунок-фактура, накладні, чеки, квитанції тощо). Згідно з п.п.14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2008 року, первинний документ документ, який містить відомості про операцію. Відповідно до п.46 Положення відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. Згідно з п.62 цього ж Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до п.63 Положення виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить відповідні реквізити. Згідно з п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, первинні бухгалтерські документи, формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів на спростування наявності заборгованості та її розміру, зокрема виписки з клієнтського рахунку, яка може слугувати первинним документом та містити відомості про рух коштів на рахунку відповідача. Згідно з приписами абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюст.1050 ЦК України. Як встановлено судом, нарахування кредиторами процентів здійснено в межах строку дії договору (три роки), узгодженого сторонами, відповідач не надав власного розрахунку заборгованості за кредитом, зокрема за процентами за користування кредитними коштами. Доводи відповідача щодо невідповідності розміру нарахованих процентів засадам справедливості, добросовісності і розумності нарахованих процентів суд не бере до уваги, оскільки підписуючи договір, відповідач погодився з розміром процентів за користування кредитними коштами та строком нарахування таких процентів, які передбачені умовами цього договору. Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»\~від 22\~листопада 2023\~року та Закон України «Про споживче кредитування» щодо розміру максимальної денної процентної ставки, оскільки проценти за договором нараховані по 06 вересня 2023 року, вищезазначені норми набрали чинності 24 грудня 2023 року, а тому не поширюються на правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про кредитні умови, нарахування процентів, тобто одержав повну, необхідну, доступну, достовірну інформацію про наданий кредит. Крім того, він не заперечує факт підписання кредитного договору та розмір заборгованості за тілом кредиту. Укладаючи кредитний договір, відповідач як споживач фінансових послуг був належним чином проінформований про всі детальні умови кредитного договору та його сукупну вартість із зазначенням всіх обов`язкових умов, ознайомився із запропонованими фінансовою установою умовами та своїм підписом надав згоду зі всіма умовами кредитного договору. Питання про визнання кредитного договору недійним відповідачем не порушувалося. Відповідач не надав належних доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором та свій розрахунок. Отже обставини, на які відповідач посилається як на підстави своїх заперечень проти позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.\~ Натомість судом встановлено порушення відповідачем обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів за його користування. При цьому суд враховує, що суми заборгованості за процентами, нарахування яких здійснено ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ІНФІНАНС» після набуття ними права вимоги до відповідача, є неточними. Проте позивач просить стягнути з відповідача розмір заборгованості, нарахований первісним кредитором, з яким суд погоджується. На підставі викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки права позивача порушені неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25\~000,00 грн., суд виходить з такого. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на таке. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики, необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братися до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 листопада 2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо

Outcome: approved