Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

07.04.2025 [PERSON] в собі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в якому просить визнати за позивачкою право на приватизацію квартири за адресою [ADDRESS] , зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району провести дії по приватизації вищезазначеної квартири на користь позивачки за відсутності ордера на житлове приміщення, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В обґрунтування позову представником позивачки зазначено, що остання з 26.08.1992 проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Квартира є двокімнатною, загальною площею 50,77 кв.м. Квартира не приватизована. Відповідальним квартиронаймачем є позивач. 19.03.2025 позивач для реалізації свого права на приватизацію як єдина особа, що має право користування квартирою, звернулася до органу приватизації житла районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про приватизацію зазначеної квартири, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 25.03.2025 року листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № Ж/03-02-В позивачці було відмовлено у приватизації житла у зв`язку з тим, що до заяви про приватизацію житла не було додано ордер про надання жилої площі. Департамент управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради листом від 07.10.2024 № Ж-1819 повідомив позивачці, що в книзі реєстрації державних ордерів за 1987 рік відсутній запис про оформлення ордера на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 №33 припинена діяльність Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі» шляхом ліквідації. До Департаменту з управління ЖКГ ЗМР передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994. Отже, ордер на житлове приміщення не зберігся ні в позивачки, ні в Департаменті з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міськради, у зв`язку із чим позивачка була вимушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою судді від 16.04.2025 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви. Недоліки позовної заяви усунені представником позивачки 19.04.2025. Ухвалою судді від 22.04.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 09 год 00 хв 13.05.2025, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 02.05.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву (отримано судом поштою 05.05.2025). У відзиві представник відповідача зазначила, що відповідно до п.п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих будинків у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Положення № 396), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, та надає чітко визначений перелік документів, зокрема, копію ордеру про надання жилої площі. За результатами розгляду наданих позивачкою документів на приватизацію квартири [ADDRESS] було встановлено відсутність ордеру про надання вказаної житлової площі, у зв`язку із чим було відмовлено у приватизації цього житла через ненадання повного пакету документів. З огляду на викладене, представник відповідача просила прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з врахуванням відзиву. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Ухвалою суду від 13.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08 год 45 хв 09.06.2025. В судове засідання позивачка та представники сторін не з`явилися. Представники сторін 09.06.2025 подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності. З огляду на викладене, суд вирішив справу розглядати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши наявні в матеріалах спари документи, суд встановив наступні фактичні обставини. Місце проживання позивачки з 26.08.1992 зареєстроване у квартирі [ADDRESS] . 19.03.2025 позивачка звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про приватизацію вищезазначеної квартири. Листом від 25.03.2025 № Ж/03-02-В районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району повідомила позивачці про відмову у приватизації вищезазначеної квартири у зв`язку з тим, що до заяви про приватизацію житла позивачкою не було додано ордер про надання жилої площі. Департамент управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради листом від 07.10.2024 № Ж-1819 повідомив позивачці, що в книзі реєстрації державних ордерів за 1987 рік відсутній запис про оформлення ордера на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до рішення Запорізької міської ради від 24.06.2009 №33 припинена діяльність Державного комунального підприємства «Бюро обміну житлової площі» шляхом ліквідації. До Департаменту з управління ЖКГ ЗМР передано на зберігання справи ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі» лише з 01.01.1994. З відзиву на позов вбачається, що зазначені вище обставини визнаються відповідачем. Таким чином, у даній справі спір виник у зв`язку із відмовою відповідача, як органу приватизації, у прийомі від позивачки документів на приватизацію квартири без копії ордеру на вселення у житло, та відповідно, щодо відмови у приватизації спірної квартири. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із ч. 11 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч. 10 ст. 8 закону «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 закону «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з п. 17 Положення № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі §1 ст. 8 конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, п. 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.02.2019 у справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Отже, ордер є лише підставою для вселення у житло. Враховуючи те, що позивач має намір використати своє право на приватизацію житла, але з об`єктивних причин не має ордеру про надання жилої площі, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача прийняти від позивача документи на приватизацію спірної квартири та прийняти рішення у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», за відсутності ордеру про надання житлової площі. З огляду на те, що спір виник внаслідок втрати позивачкою ордеру про надання жилої площі, понесені позивачкою судові витрати суд покладає на неї у відповідності до приписів ч. 9 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved