Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

17 березня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , в якій зареєстровані та проживають відповідачі. Вказує, що відповідачі у встановленому порядку не оплачують надані їм житлово-комунальні послуги. З цих підстав, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20 травня 2025 року, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з березня 2022 року по грудень 2024 року в сумі 91\~631,61 грн. Відповідач [PERSON] , [INFO] , у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач не подані суду докази фактичного надання житлово-комунальних послуг. Також вказує, що до позову не долучені докази наявність повноважень у особи яка підписувала позовну заяву, а також підписувала розрахунки позовних вимог. Також зробив заяву про застосування строків позовної давності. Інші відповідачі письмового відзиву на позов не подали. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач надавав житлово-комунальні послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] . Згідно наданого позивачем розрахунку, за квартирою рахується заборгованість за вищенаведені послуги за період з березня 2022 року по грудень 2024 року у розмірі 91\~631,61 грн. З перевірених судом відомостей Реєстру територіальної громади та Єдиного демографічного реєстру слідує, що відповідачі зареєстровані за цією адресою. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідачі у встановленому порядку зареєстровані у спірній квартирі, вони є дієздатними та повнолітніми особами, а отже зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, які надані позивачем. В такому випадку позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , [INFO] , про відсутність в матеріалах справи доказів фактичного надання житлово-комунальних послуг, оскільки факт надання таких послуг підтверджується розрахунками, які надані позивачем. До того ж чинним законодавством спростування презумпції надання житлово-комунальних послуг покладається саме на споживача, а саме шляхом складання акту-претензії у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг (ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Це означає, що стверджуючи про ненадання житлово-комунальних послуг позивачем, відповідач повинен надати суду відповідні акти-претензії, які б підтверджували ці обставини. Оскільки цього зроблено не було, відповідний довід сторони відповідача судом відхиляється. Також недоречним вважає суд посилання відповідача на відсутність повноважень у осіб, які підписувала позов та готували розрахунок позовних вимог, оскільки позов підписаний директором позивача, повноваження якого підтверджується відкритими відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а розрахунок позовних вимог підписаний юрисконсультом позивача, повноваження якого підтверджуються довіреністю. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначна, у позивача був відсутній процесуальний обов`язок здійснювати своє представництво лише через адвоката чи законного представника (самопредставництво), що узгоджується з приписами ч.2 ст.60 ЦПК України. Щодо тверджень відповідача про відсутність укладеного договору з позивачем та відсутності доказів публікації умов відповідного публічного договору, то суд зазначає, що правова позиція стосовно можливості стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не зважаючи на відсутність відповідного договору є сталою та відображена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року №6-59цс13 та в подальшій практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2019 року №464/5927/15, від 09 червня 2021 року №522/8173/14-ц та інших. Тому, сама по собі відсутність між сторонами письмового договору, як у формі окремого документу, так і у формі заявки про приєднання до умов публічного договору, не свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Стосовно зробленої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, то суд зазначає, що розглядувана заборгованість нарахована відповідачем за період з березня 2022 року по грудень 2024 року, тобто, з дотриманням строків, передбачених ст.257 ЦК України, з врахуванням правил п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, з відповідачів слід стягнути судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved