Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивачки [PERSON] адвокат Тітова О.О. просить розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 24.07.2019 у виконавчому комітеті Любинцівської сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 3. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. На даний час вони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. В кожного з них окреме життя. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, за таких обставин примирення між ними неможливе, як і подальше спільне життя та збереження шлюбу, а тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08 жовтня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 19/ На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 11 жовтня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру отримано відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача /а.с. 20/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.10.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 31.10.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 21/. Ухвалою від 31.10.2024 справу розглядом відкладено на 22.11.2024 у зв`язку з неявкою відповідача /а.с. 28/. 07.11.2024, 18.11.2024 та 22.11.2024 відповідачем подано заяви, в яких відображено його відношення до позову та клопотання про відкладення розгляду справи /а.с. 31-34/. Ухвалою від 22.11.2024 справу розглядом відкладено на 23.12.2024 за клопотанням відповідача /а.с. 35/. Ухвалою від 23.12.2024 справу розглядом відкладено на 24.04.2025 за клопотанням відповідача /а.с. 39/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.01.2025 розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу зупинено. Призначено подружжю строк для примирення строком три місяці /а.с. 47/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.04.2025 провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу поновлено за клопотанням позивачки /а.с. 50/. Ухвалою від 20.05.2025 справу розглядом відкладено на 05.06.2025 /а.с. 54/. Розгляд справи по суті відбувся 05.06.2025 без участі сторін. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, на виклик суду не з`явився, проти розірвання шлюбу заперечив. Суд вважає за необхідне зазначити, якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи таких сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу в судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі № 361/8331/18. З огляду на такі обставини, враховуючи безпосередню участь у судовому засіданні [PERSON] 24.01.2025, вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, відсутність такого примирення та категоричну позицію позивачки на розірвання шлюбу, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, дослідивши його доводи зі змісту поданих заяв по суті спору. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.07.2019 у виконавчому комітеті Любинцівської сільської ради Стрийського району Львівської області, актовий запис № 3 /а.с. 27/. Також судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] що підтверджується долученими копіями свідоцтв про їх народження /а.с. 14-17/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем та наявності у сторін малолітніх дітей, що унеможливлює розірвання шлюбу безпосередньо в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому, слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Статтею 51 Конституції України та ч. 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Одночасно згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України. Так, заява про розірвання шлюбу надійшла до суду 08.10.2024 та призначена до розгляду в судовому засіданні 31.10.2024. 24.01.2025 сторонам надано строк для примирення за клопотанням відповідача у зв`язку з його наміром зберегти шлюбні відносини, однак примирення між сторонами не відбулося. Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Дослідивши матеріали справи та враховуючи доводи сторін, судом встановлено, що розлад у сім`ї є стійким і тривалим, сторони спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Поновлювати шлюбні відносини позивачка категорично відмовляється та наполягає на розірванні шлюбу. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд дійшов висновку, що розлад у сім`ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам позивачки та малолітніх дітей, оскільки їх повноцінний розвиток і виховання у сім`ї, де відсутнє взаєморозуміння, є неможливим, а тому позов підлягає до задоволення. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. А тому судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою у зв`язку з відсутністю вимог зворотного. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.06.2025, є та дата, на яку було призначено розгляд справи, 05.06.2025, а датою складення повного тексту судового рішення 17.06.2025.

Outcome: approved