Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори в місті Одеса Чорної С. Г., про визначення часток у праві спільної власності та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 06.07.2000 за реєстровим № 11-12973, їй, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на праві спільної часткової власності належить 324/1000 частин квартири [ADDRESS] . [INFO] померла її матір [PERSON] . [INFO] помер її батько [PERSON] . Указує, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] та за заповітом після смерті батька [PERSON] . Після смерті батьків вона звернулася до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори в місті Одеса Чорної С. Г. із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 324/3000 часток квартири [ADDRESS] після смерті кожного зі спадкодавців. З відомостей з КП «БТІ» ОМР, отриманих на її запит, нотаріусом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за такими особами: 324/1000 за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а 677/1000 часток за іншими співвласниками. Постановами № 231/02-31 від 23.06.2022 та № 18/02-31 від 20.01.2023 державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] відповідно. Указує, що підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину стало те, що розміри часток співвласників квартири [ADDRESS] в сумі не складають одиницю. Нотаріус зазначила, що характеристика квартири суттєво змінилася та на даний час не відповідає правовстановлюючим документам. У квартирі [ADDRESS] відбувся виділ частки квартири в натурі, унаслідок чого створено окремий об`єкт нерухомого майна квартира [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] та зареєстрована на її ім`я. Станом на даний час єдиним співвласником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 26.06.2002. За заявою позивача інженерами КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради проведено розрахунок часток співвласників вказаної квартири, згідно з яким на момент смерті спадкодавців у квартирі мешкали і займали кімнати таких розмірів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 324/1000; [PERSON] 189/1000; квартира [ADDRESS] виділена та зареєстрована як самостійний об`єкт нерухомості. За таких умов розрахунок часток співвласників квартири [ADDRESS] складає: частка [PERSON] та померлих [PERSON] й [PERSON] складає 610/1000 часток квартири; частка [PERSON] складає 390/1000 часток. За результатом перерахунку частки співвласників квартири [ADDRESS] без урахування частки, яка виділена в натурі у вигляді квартири [ADDRESS] , в сумі становлять одиницю. За висновком будівельно-технічної експертизи, проведеної на замовлення позивача, частки померлих [PERSON] й [PERSON] , а також [PERSON] у праві спільної сумісної власності на 610/1000 часток квартири становлять: [PERSON] - 610/3000, [PERSON] 610/3000 та [PERSON] 610/3000. Посилаючись на те, що вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права після смерті батьків, просить суд визнати, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на 610/1000 частин квартири [ADDRESS] становлять: померлої [PERSON] 610/3000 частин, померлого [PERSON] 610/3000 частин, [PERSON] 610/3000 частин; визнати за [PERSON] право власності на 610/3000 часток квартири [ADDRESS] , які утворилися в результаті розрахунку часток співвласників квартири; визнати за [PERSON] право власності на 610/3000 часток квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 610/3000 часток квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для припинення права власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 324/1000 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] та державної реєстрації за [PERSON] права власності на 610/1000 часток квартири [ADDRESS] . Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. Адвокат Голосов Ю. В., який діє від імені позивача [PERSON] , подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори Чорна С. Г. подала заяву про розгляд справи без її участі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 11.06.2025. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.07.2000 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради та зареєстрованого в реєстрі за № 11-12973 згідно з розпорядженням від 06 липня 2000 року № 147340, 324/1000 частин квартири спільного заселення [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08.09.2021. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 21.03.2022. Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Чорної С. Г. від 23 червня 2022 року № 231/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 324/3000 частки квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] . Роз`яснено право на звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування. Зі змісту цієї постанови слідує, що підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стало те, що, як встановлено нотаріусом, 324/3000 частки квартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за кожним, 677/1000 часток за іншими співвласниками, що не складає одиницю. Зазначено, що характеристика квартири суттєво змінилася та на даний час не відповідає правовстановлюючому документу померлої. Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Чорної С. Г. від 20.01.2023 № 18/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 324/3000 частки квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] . Підстави для відмови є аналогічними тим, що викладені у постанові нотаріуса від 23 червня 2022 року № 231/02-31. Як слідує з позовної заяви позивач зокрема просить визначити, що її частка у праві спільної сумісної власності на 610/1000 частин квартири [ADDRESS] становить 610/3000 частин та просить визнати за нею право власності на 610/3000 часток указаної квартири за результатами розрахунку часток співвласників. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з положеннями статті 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно з частинами першою - третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). Відповідно до п. 1 Інструкції щодо поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) вона визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Відповідно до пунктів 3.1. - 3.4 Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. При розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127. Як слідує з розрахунку часток співвласників квартири [ADDRESS] , проведеного за заявою позивача [PERSON] інженерами КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 25129/3609/08-01 від 12.06.2023, у квартирі мешкають два власника і займають кімнати таких розмірів: [PERSON] , [PERSON] (померла), [PERSON] (помер) 324/1000 коридору 1 площею 4,6 кв. м., житлова кімната 4 площею 15,5 кв. м., житлова кімната 4а площею 8, 5 кв. м., коридор 4 б площею 4,1 кв. м., коридор 6 площею 3,6 кв. м., 324/1000 кухні 8 площею 13,3 кв. м., 324/1000 туалету\~ 5 площею 0,5 кв. м. [PERSON] : 189/1000 коридору 1 площею 4,5 кв. м., житлова кімната -5 площею 17,5 кв. м., коридор 7 площею 1,8 кв. м., 189/1000 кухні 8 площею 13,3 кв. м., 189/1000 туалету 5 площею 0,5 кв. м. 488/1000 частини зазначеної комунальної квартири [ADDRESS] виділена та зареєстрована як самостійний об`єкт нерухомості кв. [ADDRESS] . Комунальна квартира [ADDRESS] , загальною площею 69,3 кв. м., складається з трьох житлових кімнат площею 41,5 кв. м. За цих умов розрахунок часток співвласників квартири [ADDRESS] складає: частка [PERSON] та померлих [PERSON] й [PERSON] складає 610/1000 частин квартири; частка [PERSON] складає 390/1000 часток. За результатом перерахунку частки співвласників квартири [ADDRESS] без урахування частки яка виділена в натурі у вигляді квартири [ADDRESS] , в сумі становлять одиницю. Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 199/1492/20 (провадження № 61-18880св20), Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Як слідує\~з позовної\~заяви [PERSON] ,\~звертаючись до\~суду з\~вимогами про\~визначення,\~що її\~частка у\~праві спільної\~сумісної власності\~на 610/1000\~частин квартири\~ [ADDRESS] становить\~610/3000\~частин та\~про визнання\~за нею\~права власності\~на 610/3000\~часток указаної\~квартири за\~результатами розрахунку\~часток співвласників,\~пред`явила\~такі вимоги\~до Одеської\~міської ради,\~яка не\~є належним\~відповідачем за\~цими вимогами,\~тоді як\~ [PERSON] ,\~як співвласник\~квартири,\~до участі\~у справі\~як відповідач\~позивачем не\~залучалася. Клопотання про залучення належного відповідача позивач не заявляла. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, у цій частині у задоволенні позову слід відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21). Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Як слідує з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , нею 21.01.2004 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1-309, відповідно до якого усе своє рухоме та нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла: частину квартири [PERSON] , частину квартири [PERSON] , та частину квартири\~ [PERSON] . 07.11.2019 [PERSON] , який помер [INFO] , складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса та зареєстровано в реєстрі за № 8-430, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати та на що він по закону матиме право, заповідає [PERSON] . За таких обставин, вимоги позивача про\~визнання за\~нею в\~порядку спадкування\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] \~права власності\~на 610/3000\~часток квартири\~ [ADDRESS] та\~про визнання\~за нею\~в порядку\~спадкування за\~заповітом після\~смерті [PERSON] права власності на 610/3000 часток квартири [ADDRESS] , ураховуючи в тому числі частки, які підлягають спадкуванню, визначені в заповіті [PERSON] , та відсутність відомостей щодо їх спадкування, зокрема [PERSON] , є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. З урахуванням наведеного, правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed