Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 10.01.2021 [PERSON] надав [PERSON] у строкову позику грошові кошти в розмірі 20000,00 гривень. Факт передачі та отримання відповідачем у строкову позику грошових коштів підтверджується складеною власноруч відповідачем розпискою, в якій зазначено, що відповідач підтвердив факт отримання від [PERSON] у борг грошових коштів в сумі 20 000,00 гривень, а також взяв на себе зобов"язання повернути вказану суму в повному обсязі, сплачуючи кошти по 1000гривень щомісячно. Крім того, 18.10.2021 [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 6000гривень , про що [PERSON] склав розписку та зобов"язався повенути кошти в строк до 01.11.2021. . На зазначену дату борг відповідач не повернув. На теперішній час [PERSON] ухиляється від повернення боргу, чим порушує взяті на себе зобов"язання. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу 26000гривень, витрати на правову допомогу, а також судовий збір . В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, в письмовій заяві його представник [PERSON] просила розглядати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи двіччі повідомлявся в установленому законом порядку. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що згідно розписки від 10.01.2021, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 20 000гривень, які зобов"язався повернути шляхом щомісячної виплати по 1000гривень. Крім того, згідно розписки від 18.10.2021 , [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 6000гривень, які зобов"язався повернути до 01.11.2021. Вказане підтверджується оригіналом боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи. Домовившись про позику, позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі - 20000 гривень та 6 000 гривень, в загальній сумі 26 000 гривень . Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов"язання в строк, зазначений в розписці,не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Договори позики у формі розписки від 10.01.2021 та 18.10.2021 були укладені сторонами в письмовій формі, тобто відповідно до вимог діючого законодавства, підписані відповідачем, не визнаний недійсним і є чинним на момент розгляду справи. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. В даному конкретному випадку договори позики від 10.01.2021 та 18.10.2021 - боргові документи, укладені між позивачем та відповідачем на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивача, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Дані договори містять умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивач довів суду про існування боргу у відповідача і не виконання боржником умов договору позики. Відповідач не спростував докази, заявлені позивачем. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 2\~ статті 141 ЦПК України судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у виді судового збору на суму 1211.20 грн., сплачений ним при подачі позову та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що документально підтверджені, а тому, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved