Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

21.01.2025 з Врадіївського районного суду Миколаївської області до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю надійшла вказана вище цивільна справа № 474/1321/24. У позовній заяві орган опіки та піклування просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначав, що на обліку служби у справах дітей Врадіївської селищної ради перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на обліку як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. Батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі та фактично проживали окремо. З 12.03.2021 [PERSON] разом з братами і сестрою, через скрутне матеріальне становище сім`ї за заявою матері, поміщений до Комунального закладу «Березківський мистецький ліцей». З 14.03.2022 діти перебували вдома з бабусею - [PERSON] , а з 10.07.2022 влаштовані до Комунального закладу «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». На підставі рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2024 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Брати та сестра [PERSON] отримали статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовані до сімейних форм виховання. Батько дитини [PERSON] від народження дитини не займається вихованням сина. Не утримує його матеріально, не забезпечує одягом, взуттям, їжею тощо. Відповідач абсолютно не цікавиться життям дитини, здоров`ям, моральним і духовним розвитком та потребами, тобто фактично самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, не проявляє ніякого бажання чи ініціативи щодо спілкування з дитиною. Формальна наявність у дитини біологічного батька є завадою для отримання певного соціального статусу та матеріальної допомоги від держави як дитині, позбавленій піклування, та для влаштування до сімейних форм виховання. Дитина залишилася без батьківського піклування та не має жодних коштів для існування та подальшого навчання. Рішенням Врадіївської селищної ради від 10.12.2024 затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , 2017 року народження. Посилаючись на викладене, орган опіки та піклування просив позов задовольнити. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому засіданні. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи відповідач повідомлялась належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Направлена судом на адресу відповідача кореспонденція повернута до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про розгляд справи. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Комунального закладу «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги органу опіки та піклування просив задовольнити. Згідно з частинами 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 13.30 год 02.06.2025. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у м. Миколаїв народився [PERSON] , про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 75 від 27.02.2018, а Врадіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 01.07.2022 видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батьків внесені відповідно до статей 126, 133, 135 СК України (а. с. 6-7). Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26.03.2024 у справі № 474/260/23 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 27.04.2024. Наказом начальника служби у справах дітей Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області № 23 від 20.06.2022 [PERSON] поставлено на профілактичний облік служби та забезпечено введення до Єдиного електронного банку даних дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах (а. с. 8). Згідно з характеристикою та повідомленням КЗ «Первомайський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (вих. № 406 від 13.12.2024) малолітній [PERSON] перебуває у цьому комунальному закладі з 10.07.2022. З 01.09.2024 влаштований до 1-го класу КЗ «Березківський мистецький ліцей». Батько дитини [PERSON] дитину не відвідував, станом здоров`я та потребами не цікавився. (а. с. 9-10). Відповідно до повідомлень служби у справах дітей Адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради (вих.. № 584/05.05.01-16 від 07.10.2024), відділення № 2 Первомайського районного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області (вих. № 8852/69-24 від 18.10.2024) та відділення поліції № 3 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області (вих. № 10586/53-2024 від 10.09.2024) встановити місцезнаходження відповідача [PERSON] неможливо. Ймовірне місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] . Однак, зі слів матері [PERSON] - [PERSON] , відповідач змінив місце проживання. Де саме проживає - невідомо. Зловживав спиртними напоями та вів асоціальний спосіб життя, наміру спілкуватися з сином не мав (а. c. 11-15). Згідно з висновком органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради Первомайського району Миколаївської області від 13.12.2024, вказаний орган вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 4-5). Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Частиною 2 ст. 152 СК України передбачено, що дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Після з`ясування всіх обставин справи суд вважає, що поведінка батька дитини суперечить вимогам ст.ст. 150, 152 СК України, та порушує право дитини на належне батьківське виховання, фізичний, духовний та моральний розвиток. У статті 155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Частиною 4 ст. 155 СК України регламентовано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з положеннями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 зазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що батько дитини протягом тривалого часу фактично не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює належних умов для отримання дитиною освіти, систематично та протягом тривалого часу нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо; вбачається вина [PERSON] у невиконанні ним своїх обов`язків по відношенню до дитини. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини». На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] нехтує потребами своєї дитини, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, яка ухиляється від виконання обов`язків по їх вихованню протягом багатьох років, не проявляє батьківської турботи та інтересу до розвитку та внутрішнього світу дітей, що встановлено висновком органу опіки та піклування. На переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав насамперед слугує захисту прав та інтересів дітей. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved