Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що «з 21.04.1991 перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають двох дітей, які є повнолітніми. Фактичні шлюбні стосунки між ними припинені з квітня 2025 року, з цього часу вони припинили ведення спільного домашнього господарства і мають окремі бюджети, втратили почуття любові та поваги один до одного. До квітня 2025 року [PERSON] разом із [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] , відповідач визгав її з будинку, змінив замки, навіть не віддав особисті речі і вона була вимушена йти проживати в будинок [ADDRESS] , який належить на праві власності її сестрі. Примирення між ними вважає неможливим, формальне збереження шлюбу без фактичних шлюбних стосунків недоцільне для них. Тому просить розірвати даний шлюб». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 19.05.2025 відкрив провадження у даній справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 09.06.2025 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, у якій зазначив, що «хоч однією із причин для розірвання шлюбу у позові [PERSON] вказана неправдива інформація, що «відповідач вигнав позивачку з будинку, змінив замки, навіть не віддав особисті речі», але проти розірвання шлюбу він не заперечує, оскільки зараз сімейні стосунки вони не підтримують і шлюб існує лише формально. Примирення між сторонами неможливе і підстав для подальшого збереження сім`ї немає. Подальше формальне існування шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. Неповнолітніх дітей, інших утриманців, а також будь-яких інших спільних зобов`язань подружжя не має». У судове засідання 11.06.2025 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Федчук Т.М. попередньо подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять стягнути з відповідача на користь позивача понесений останньою судовий збір у розмірі 968,96 грн. Відповідач [PERSON] у попередньо поданій до суду заяві просив прийняти рішення про розірвання шлюбу на підставі його особистої згоди (тобто визнання позову), без його особистої участі в судовому засіданні. У частині третій\~статті 211 ЦПК України\~визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 11.06.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 21 квітня 1991 року зареєстрували шлюб у Бохоницькій сільській Раді народних депутатів Вінницького району, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.04.1991. Згідно з позовною заявою, від шлюбу сторони по справі мають двох дітей, які є повнолітніми, що також підтверджено відповідачем у поданій ним заяві. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що фактичні шлюбні стосунки між нею та [PERSON] припинені з квітня 2025 року, з цього часу вони не ведуть спільного домашнього господарства і мають окремі бюджети, втратили почуття любові та поваги один до одного, примирення між ними неможливе. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві підтверджує припинення шлюбних відносин з [PERSON] , проти розірвання шлюбу не заперечує, вважає, що примирення між ним та [PERSON] неможливе. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст.\~51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У частині четвертій статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому, шлюб необхідно розірвати, у зв`язку з чим позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в частині третій статті 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, відповідно до ст. 142 ЦПК України, 50% судового збору за подачу позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь позивача, іншу частину судового збору повернути позивачу із державного бюджету.

Outcome: approved