Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У січні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі представника адвоката Заярної Марини Анатоліївни до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на: - житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2322185700:05:001:0192, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,1700 га, кадастровий номер 2322185700:05:001:0191, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ще при житті, батько позивача склав заповіт, в якому зробив заповідальне розпорядження: все належне йому на час смерті майно заповів позивачці. Позивач, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись із відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори, в зв`язку із чим була відкрита спадкова справа №157 за 2016 рік. Проте, коли позивач звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то з`ясувалося, що спадковий житловий будинок не був при житті батька зареєстрований на нього, а оригінал державного акту на право власності на землю відсутній, тому нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами, земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер 2322185700:05:001:0192, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку, площею 0,1700 га, кадастровий номер 2322185700:05:001:0191, для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10.02.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування спадкової справи, яка заведена після померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 10.02.2025 клопотання представника позивача про витребування\~доказів задоволено, витребувано від Запорізької районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 27.02.2025 до суду від Запорізької районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи відносно [PERSON] , який помер [INFO] . 15.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою суду від 15.04.2025 клопотання представника позивача про залучення третьої особи задоволено, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Заярної Марини Анатоліївни до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, в якості третьої особи [PERSON] , [INFO] .. Ухвалою суду від 13.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] , її представник адвокат Заярна М.А. та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому не заперечують проти задоволення позовних вимог та просять задовольнити позов у повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , який є батьком позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до матеріалів спадкової справи №157/2016 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняла позивач [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 19.05.2016 за №443. У матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 21.02.1995 року, посвідчений виконавчим комітетом Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області за реєстровим №41, відповідно до якого [PERSON] , заповів належний йому жилий будинок у [ADDRESS] , а також все його майно, своїм донькам [PERSON] , [PERSON] (у рівних частках). Згідно із заявами від 19.05.2016 за №444 та №445 [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Мар`ївською сільською радою Запорізького району Запорізької області за реєстровим №41, а також від обов`язкової частки спадщини згідно із ст. 1241 ЦК України. Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 16.01.2025 вихідний №\~88/02-31, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] , а саме на жилий будинок [ADDRESS] , та на земельну ділянку, яка знаходиться за тією ж адресою, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно із випискою з погосподарської книги, наданою виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області за №0618/01213 від 05.11.2024, головою домогосподарства житлового будинку в [ADDRESS] , був [PERSON] , [INFO] , яким помер [INFO] . Мав у користуванні земельні ділянки наступного цільового призначення: 1) для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих будівель, споруд (присадибна ділянка) 0,25 га; 2) для ведення особисто селянського господарства 0,17 га; 3) для ведення селянського (фермерського) господарства 0,0000 га; 4) земельна частка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 0,0000 га. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП №000\~007 2897 [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , на підставі рішення Мар`ївської сільської Ради від 12 жовтня 1995 року №62 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,42 га, розташовану на території [ADDRESS] , Мар`ївської сільської ради, для ведення особистого підсобного господарства. Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4600953782024 від 05.12.2024, земельна ділянка із кадастровим номером 2322185700:05:001:0192, розташована за адресою: [ADDRESS] , має цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа 0,2500 га, зареєстроване право власності за [PERSON] на підставі рішення Мар`ївської сільської Ради від 12.10.1995 №62, державний акт ЗП №000 007 2897 від 26.04.1996. Згідно із Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3201376312024 від 28.11.2024, земельна ділянка із кадастровим номером 2322185700:05:001:0191, розташована за адресою: [ADDRESS] , має цільове призначення 01.03 для ведення особисто селянського господарства, площа 0,2500 га, зареєстроване право власності за [PERSON] на підставі рішення Мар`ївської сільської Ради від 12.10.1995 №62, державний акт ЗП №000 007 2897 від 26.04.1996. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до норм ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено положеннями ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Враховуючи вищевикладене\~та матеріали\~спадкової справи\~№157/2016,\~суд дійшов\~висновку,\~що [PERSON] \~є спадкоємцем\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] ,\~яка в\~установленому законом\~порядку прийняла\~спадщину за\~заповітом, посвідченим Мар`ївською сільською радою Запорізького району Запорізької області за реєстровим №41. Згідно із технічним паспортом за алресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 77,6 кв. м, житловою площею 28,9 кв. м, службова прибудова літ. «а», службова прибудова літ. «а1», літня кухня літ «Б», сарай літ. «б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», погріб з шийкою літ. «пг», вбиральня літ. «Д», душ літ «Е», навіс літ. «Ж», паркан №1. Згідно із листом ТОВ «ЗМБТІ» №9064 від 13.12.2024 в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючі документи не містяться. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. При вирішені спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно з ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, згідно з приписами ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів працівників, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Погосподарські книги с особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до даних Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізькоі обасті головою домогосподарства житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на день смерті, 2018 рік був [PERSON] .. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На виконання постанови Paди Міністрів УРСР від 11.03.1985 №105 y 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності тa реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (пyблічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з частиною третьою ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відcyтності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 05.08.1992 вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняттяі в експлуатацію об`єктів будівництва об`єктів (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до технічного паспорту, сформованого 24.11.2024 року ФОП [PERSON] будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS] , збудовані в період з 1914 по 1991 роки. Відповідно до ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відcyтній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved