Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

21 березня 2025 року позивачка звернувшись до суду із вказаним позовом, зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час повнолітній. Після розірвання шлюбу вони з чоловіком примирилися та почади знову спільно проживати без реєстрації шлюбу і в цей період у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Надалі відносини між ними знову погіршилися і вони припини спілкування, в цей час відповідач перебував на роботі за кордоном. Вказує, що після припинення спільних відносин відповідач перестав утримувати дітей, у зв`язку із чим вона змушена була звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. Заочним рішенням від 20 квітня 2023 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. З розрахунку наданого державною виконавчою службою розмір сплачуваних відповідачем аліментів на трьох дітей складає 3\~762 грн, що в середньому становить 1\~881 грн на одну дитину. Позивачка вважає таку суму аліментів мізерною, та недостатньою для утримання дітей. Вказане мотивує складною фінансовою ситуацією в державі, інфляцією, загальним ростом цін на продукти харчування та одяг, які необхідні дітям. Крім того позивачка наводить витрати, на лікування дітей у стоматологічній клініці, які взагалі не покриваються сплачуваними відповідачем аліментами. Позивачка вказує, що не взмозі самостійно забезпечити дітей всім необхідним, зважаючи на її майновий стан та погіршення стану здоров`я, оскільки їй діагностовано захворювання розсіяний склероз, ь захворювання невиліковне, підлягає підтримуванню за допомогою відповідного вдалого та вчасного лікування, медичними препаратами, та періодичним лікуванням в стаціонарі закладів охорони здоров`я. Забезпечення нормального рівня росту та розвитку дітей, їх виховання, навчання, фізичного, розумового, духовного розвитку потребує грошових коштів, та участі батька в утриманні дітей. Просить змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дітей та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій суму у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 13 травня 2025 року представник відповідача адвокат Лейб`юк Б.Б. подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково, зазначив, що відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, а щодо додаткових витрат на дітей, то відповідачка не зверталася до нього про необхідність надання коштів, зокрема на стоматологічне лікування, будь-яких доказів того, що відповідачу було відомо про лікування дітей, матеріали справи не містять. Щодо заявленого позивачкою розміру аліментів, вважає, що таким чином вона бажає перекласти обов`язок утримування дітей повністю на батька. Вважає,що матеріальне становище сторін є однаковим, та повинно бути враховано при вирішенні судом спору. Доходи відповідача не дають йому можливості сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі 5\~000 грн щомісячно на кожну дитину, обґрунтованості такої суми позивачка не навела. Тому в задоволенні позову щодо зміни способу стягнення аліментів просить відмовити. Позивачка та її представник адвокат Марціновська позовні вимоги з вказаних підстав підтримали, долучили документи, що підтверджують додаткові витрати позивачки на утримання дітей, зокрема на лікування., а також докази наявності у власності відповідача земельної ділянки. \~ \~ \~ \~Представник зазначила, що дохід позивачки складається із соціальної виплати, розмір якої становить 2\~361 грн, а витрати на дітей в середньому складають 8\~000 грн щомісячно. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Лейб`юк Б.Б. в судовому засіданні щодо позову частково заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та доповнив, що відповідач офіційно не працевлаштований, отримує дохід від підробітку і на даний час зайнятий оформленням документів для легального перебування в Республіці Польща. Вивчивши та дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін суд вважає, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. Як встановлено\~судом та вбачається з матеріалів справи, від спільного проживання сторін у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 квітня 2023 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання вказаних дітей у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно (а.с.20-21). Суд погоджується із позивачкою, що зазначений розмір аліментів на даний час порівняно з часом прийняття вказаного рішення є недостатнім для матеріального забезпечення дітей зі сторони батька. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ч.1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини У відповідності до\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому, закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано\~постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що малолітні синдіти сторін проживають окремо від батька, відповідача по справі і перебувають на утриманні матері, яка бажає змінити спосіб стягуваних аліментів на утримання дітей з частки від доходів на тверду грошову суму. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Виходячи із зазначеного та беручи до уваги, що відповідач, який відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов`язаний надавати утримання своїм малолітнім дітям до досягнення ними повноліття, є здоровим та працездатним чоловіком, на утриманні інших осіб не має, протилежного судом не встановлено, враховуючи потреби дітей щодо витрат на лікування, харчування, забезпечення одягом, організацію дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя, а також те, що встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дітей з часу постановлення попереднього рішення суду зріс, відповідач перебуває за кордоном де отримує дохід, має у власності нерухоме майно, тому вказане є підставою для зміни способу стягнення аліментів. З огляду на це суд вважає, що за даних обставин можливим змінити спосіб стягнення аліментів вказаний позивачкою, однак у меншому розмірі, що буде об`єктивним та справедливим у даній справі. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192, 196, 199, 200 СК України,

Outcome: partial