Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

16.10.2024 ТОВ «Кредитні ініативи» звернулося до Комінтернівського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.02.2019 з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованості за кредитним договором у розмірі 1426321,25 грн. Рішення набрало законної сили 05.02.2019. рішення суду відповідачем не виконано, у зв`язку з чим позивачем нараховано інфляційні витрати та три відсотки річних станом на 23.02.2022 у розмірі 384162,47 грн, яка складається з 101903,62 грн три відсотки річних та 282258,84 грн інфляційні витрати. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов. 18.10.2024 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова вказану справу передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. Протоколом автоматизовано розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 справу передано в провадження судді Семіряд І.В. 13.11.2024 ухвалою Дзержинського районного суду відкрито спрощене провадження у справі та призначено до розгляду. 30.12.2024 представником позивача [PERSON] Лиска П.О. подано відзив на позовну заяву, який обгрунтовано тим, що відповідач не визнає позовні вимоги. Позивачем не надано документів, що мають вагоме значення для справи, а саме договір про відступлення (факторингу); первинні фінансово-бухгалтерські документи (касові та меморіальні) на перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів з підписом відповідача; інформація про банківський рахунок (номер банківської картки) з доказами належності цього рахунку саме відповідачу, на який йому було перераховано кредитні кошти, історія платіжних квитанцій про сплату грошових зобов`язань відповідачем, інформація про банківську установу, що обслуговує зазначений рахунок; довідка про поточну заборгованість відповідача, включаючи тіло кредиту, відсотки, неустойку, комісії; свідоцтво про реєстрацію як фінансової установи із зазначеним переліком фінансових послуг. документи, які вказані в додатках, не є достатніми задля доведення існування грошового зобов`язання відповідача. До того ж, вони не є засвідченими належним чином, адже кожен документ має бути засвідченим окремо. Це вказує на те, що вони не відповідають вимогам належності, допустимості доказів, вказує на те, що усі вимоги позивача не підлягають задоволенню через їх необґрунтованість належними доказами. Заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харків від 05.02.2019, додане до матеріалів справи, не ідентифіковане як таке, що стосується відповідача, адже у ролі відповідача по наведеній справі перебуває [PERSON], що виключає причетність відповідача по даній справі. Також воно не є засвідченими належним чином. надане рішення не містить засвідчення, печатки суду, що передбачено законодавством. Позивачем надано копію кредитного договору, оригінал якого, за словами позивача, подається до суду. Копія документу знову ж таки, не є засвідченою належним чином. Не вказується інформація про подальші взаємовідносини між сторонами, не надаються додатки до договору (зокрема, що вказуються в п.8.10 кредитного договору). Також не надається інформація про наявність чи відсутність додаткових угод між сторонами. Важливою обставиною по справі є те, що позивач замовчує обставини п.1.3. кредитного договору по справі, відповідно до якого сторони договору погодили умови забезпечення виконання кредитного зобов`язання позичальником. Таким забезпеченням стала іпотека, вартість якої повною мірою здатна покрити борг відповідача. Тому вважаємо, такий факт має поставити перед судом сумніви у діяльності позивача та його загальної правової позиції по справі. Проте договір іпотеки, докази її державної реєстрації надано не було. Відповідно до відомостей Харківської інвестиційної агенції нерухомості ХІАН, середня вартість квадратного метру житлової нерухомості на вторинному ринку (соціальне житло) в місті Харків станом на 2019 рік складала з 580 до 940 доларів. Тепер проведемо розрахунок мінімальної можливої вартості застави відповідача, відповідно до чого отримаємо: 640 (кв.м.) * 580 (доларів) = 371200 (доларів) Тобто вартість іпотеки складає станом на 2019 рік: 371200 (доларів) * 28 (гривень) = 10 393 600 (гривень), що повною мірою здатна покрити грошове зобов`язання відповідача. Тому виявляється, позивач замовчує такі відомості задля безпідставного, протиправного та злочинного набуття майна. позивач обмежився наданням суду одним розрахунком вимог без жодного додаткового обов`язкового документа, що б давали суду змогу всебічно розібратися в порушеному питанні та встановити істину по справі. Позивачем не надаються додатки до судової вимоги, а саме належним чином засвідчена копія довіреності представника ТОВ Кредитні ініціативи. Опис відправлення досудової вимоги відповідачу не містить конкретизованого поштового відділу. Також в описі нерозбірливим залишається, де саме вчинений підпис представника позивача, а де робітника відділу відправлення відповідної пошти. Тому вважаємо, що цей опис не був підписаним позивачем. Позовна заява оформлена з недоліками, без дотримання вимог ЦПК України. Позивач вказує на систематичне невиконання грошового зобов`язання відповідачем, через що був змушений звернутися до суду з вимогою про стягнення простроченого зобов`язання. Доказів про систематичність уникнення від сплати кредитних зобов`язань не наводиться. Відсутні також відомості про проведення відповідачем належних заходів досудового врегулювання спору, що є підставою для залишення. Відповідно до кредитного договору, на копію якого посилається позивач, терміном сплати грошового зобов`язання є 18 липня 2019 року, який вже давно минув. Таким чином позивач звертається до суду з метою стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат за строк з 05.02.2019 по 23.02.2022, тобто в час, коли такі відсотки вже не нараховуються. Проте, навіть якщо це було б можливим, то строк позовної давності щодо такого стягнення відповідно до положень ЦК України є таким, що вже минув, тому таке стягнення є неможливим. Позивач зазначає, що обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві, проте доказів видачі до суду не надано. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами. зобов`язання про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою, що унеможливлює застосування її у разі пропущення строків позовної давності щодо основної вимоги. Відповідач уклав кредитний договір № 2/641/3028/2024 від 19.07.2012. Відповідно положень ЦК України, позивач, який є новим кредитором (цесіонарієм) мав право стягнути з відповідача суму боргу з інфляційними та річними процентами протягом трьох років, чого в повній мірі не зробив. В першому абзаці на першому аркуші позову позивач зазначає про те, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 400 000 (один мільйон чотириста тисяч) грн Проте доказів видачі готівки через касу чи на картку позивач не надав (заяви про видачу готівки, меморіальний касовий ордер, платіжне доручення чи інший документ, що підтверджує видачу кредиту саме у такому розмірі). Позивачем не зазначається про виконання ним обов`язку по видачі кредиту у розмірі 1 400 000 (один мільйон чотириста тисяч) грн., а тому стверджувати про зворотній обов`язок відповідача повернути такі грошові кошти неможливо. Отже неможливим є і стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат стосовно такого боргу. В чотирнадцятому абзаці на третьому аркуші позову позивач зазначає, що відповідач має сплатити три відсотки річних від суми заборгованості, визначеної рішенням суду та інфляційних втрат позивача у розмірі 384 162, 47 грн., яка складається з: - 101 903, 62 грн. - суми 3 % річних нарахованих на суму простроченої заборгованості; - 282 258, 84 грн. - суми понесених інфляційних втрат ; Одразу зазначаю, що: - розрахунок заборгованості не є за законодавством доказом виникнення боргу та наявності жодних боргових зобов`язальних правовідносин, оскільки це не передбачено ані законодавством, ані судовою практикою. - копія документа, що посвідчує особу відповідача апріорі не визначено законодавством, що паспорт відповідача є підтвердженням виникнення заборгованості як такої. В доданому до позову розрахунку суми заборгованості (додаток № 9 до позову) наведені цифри, розрахунки яких містять суто інформацію про розрахунок суми, яку відповідач начебто має сплатити у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних втрат, проте відсутній саме розрахунок суми основної заборгованості як такий. Наведена позивачем таблиця з періодами не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не є доказом по справі. Вважаємо, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з таких підстав: По-перше, позивач не довів причетність відповідача до заборгованості, про яку він вказує через відсутність доказів. По-друге, відповідач як вже вказувалося, отримав відомості про відкриття виконавчого провадження, мав іпотеку, яка могла бути реалізована та отримані грошові кошти є достатніми для покриття всіх зобов`язань. Тому у зв`язку з тим, що позивач не надав належної, достатньої та допустимої доказової бази, що зобов`язаний зробити, суд не може розглянути дану справу, тим більше ухвалити позитивне рішення відносно вимог позивача, бо як суду, так і стороні захисту нічим оперувати при вирішенні посталого питання. У зв`язку з чим представник відповідач просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви ТОВ «Кредитні ініціативи». Визнати явку представника ТОВ «Кредитні ініціативи» обов`язковою у всі судові засідання з розгляду справи по суті. Судові витрати покласти на позивача, при цьому представником відповідача надано попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 03.01.2025 представником позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Стеценком М.В. подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що заявлений розмір витрат на відшкодування витрат на правничу допомогу який зазначено в відзиві в розмірі 15 000 грн. не відповідає критерію розумності та співмірності витрат зі складністю справи. проаналізувавши текст відзиву на позовну заяву, яка була підготовлена Адвокатом в інтересах Відповідача вбачається, що Адвокатом під час підготовки відзиву не було здійснено правового аналізу підстав позовних вимог з якими Позивач звернувся до Відповідача. З тексту відзиву вбачається що представник відповідача займає невірну позицію захисту в рамках даної справи про стягнення 3% річних на суму за рішенням суду. Описана правова позиція у Відзиві на позовну заяву та клопотання до нього було б доречна під час розгляду цивільної справи № 641/11290/14-ц за позовом ТОВ "Кредитні Ініціативи" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості саме за кредитним договором № 15- 1142/2012 від 19.07.2012. А отже стягнення правничої допомоги у даній справі яка має нескладну категорію справи не повинно перевищувати 1500 грн. В своєму відзиві на позовну заяву у справі 641/7261/24, представник відповідача не долучає жодного доказу укладання з відповідачем договору про надання правничої допомоги. Звертаємо увагу суду, що за відсутності примірника Договору про надання правничої допомоги неможливо встановити на яких умовах між адвокатом та клієнтом надається правнича допомога позивачу. вартість послуг які намагаються стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» (сума витрат на професійну правничу допомогу) у розмірі 15 000 грн. є очевидно завищеною, не відповідає ч.3,4 ст. 137 ЦПК України, не відповідає дійсному обсягу виконаних представником Відповідача робіт, наданих послуг та затраченого часу на виконання відповідних робіт. Позивач заперечує про задоволення даного Клопотання про витребування доказів, вважає що таким чином Відповідач намагається затягнути розгляд цивільної справи №641/7261/24, в обґрунтування надаємо наступні пояснення. У зв`язку з системним невиконанням [PERSON] умов кредитного Договору № 15-1142/2012 від «19» липня 2012 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» було вимушено звернутись до Суду для захисту свого порушеного права та стягнення простроченої заборгованості. Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від "05" лютого 2019 року у справі № 641/11290/14-ц набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник відповідача у своєму відзиві хибно зазначає, що долучений до позову витяг рішення є ЄДРСР, не ідентифікує та не вказує на відповідача Особа_2. Позивач не погоджується з таким висновком Відповідача та звертає увагу на наступне. У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднене рішення Комінтернівський районний суд міста Харкова від 05 лютого 2019 року (реєстраційний номер рішення 79826414) у справі № 641/11290/14-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Зі змісту цього рішення вбачається, що предметом позову є стягнення загальної суми заборгованості за кредитним Договором №15-11-42/2012 від 19.07.2012 в розмірі 1 426 321,25 грн. Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства. Щодо твердження відповідача про сплив строку позовної дановності. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Враховуючи вищенаведене, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості зобов`язання Відповідача сплатити заборгованість, зокрема і за кредитним Договорами, не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, який так і не настав до цього часу. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву у справі, протягом часу, встановленого законом - 15 днів з дня отримання позовної заяви з додатками. Доказів поважності причини пропуску строку представником відповідача надано не було. У зв`язку з чим представник позивача просив Задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. У разі відмови у задоволені в позові та задоволення заяви відповідача про компенсацію судових витрат зменшити її компенсацію до 1 500 грн. 08.01.2025 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, щодо витрат на професійну правничу допомогу між адвокатом Лискою Р.О. та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги. Судова практика, на яку спирається позивач, є нерелевантною відносно даної справи. Позивач стверджує, що договір є доказом понесених витрат щодо професійної правничої допомоги та його відсутність унеможливлює компенсацію таких витрат. Вважаємо такі твердження недоречними, адже відповідач дотримується ч. 8 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою декларовано, що всі докази понесених судових витрат можуть бути подані до суду протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду. Тому вимоги позивача про обов`язковість подання договору про надання професійної правничої допомоги не підлягають задоволенню сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає принципу розумності та співрозмірності. Позивач посилається на те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Зазначаємо, що таке твердження стосується грошового зобов`язання. Що стосується стягнення, передбаченого ст. 625 ЦПК України, то воно обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову про стягнення кредитної заборгованості. Позовна давність щодо такого стягнення вичерпалася. Виходячи з умов справи, позивач не надав достовірних доказів на підтвердження заборгованості боржника. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Важливо наголосити, що в кредитному договорі по справі застосовано захід забезпечення виконання грошового зобов`язання-іпотека, яка реалізована не була, адже дане майно перебуває у власності відповідача, тобто звернення до суду позивача є безпідставним. позивач вказує, що процесуальний закон пов`язує право відповідача надання відзиву на позов з датою отримання ухвали про відкриття провадження, а не з датою ознайомлення представника з матеріалами справи. Також позивач зазначає, що відповідач не вказав, коли дізнався про відкриття провадження, проте у заперечення чого вказуємо наступне. Так, відповідачем не було отримано ухвали про відкриття провадження з позовною заявою. Представник відповідача та відповідач дізналися про наявність судової справи 641/7261/24 з електронного суду 14.12.2024, як і вказувалося у відзиві. 7. Також зазначаю, що в мобільному застосунку «Дія» у відповідачки зазначена інша сума заборгованості, ніж вказана позивачем. У зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити в повному обсязі в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Визнати явку представника ТОВ «Кредитні ініціативи» обов`язковою у всі судові засідання з розгляду справи по суті. Судові витрати у розмірі 15 000 грн покласти на позивача. Виключити неналежні документи, подані позивачем, з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. 20.02.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова визнано обов`язковою явку представника позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» у судове засідання. 12.03.2025 представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано додаткові пояснення , у яких вказано, [PERSON] була впевнена у тому, що за рахунок продажу нерухомого майна будуть задоволені всі вимоги кредитора, оскільки його вартість значно перевищувала суму кредиту як на момент укладання кредитного договору, так і на момент відкриття виконавчого провадження. Проте, при вивченні матеріалів виконавчого провадження № 59845460 було з`ясовано, що нерухоме майно було оцінено в суму 575000 грн. (898,44 грн. за 1 кв.м.), що дорівнювало суму 22921,15 доларів США (35,91 доларів США за 1 кв.м.), що є значно нижчою за середньоринкову вартість такого майна. Так само так майно було виставлено на реалізацію через Державне підприємство «СЕТАМ» та було реалізовано за суму 460000 грн. Відповідно до відомостей Харківської інвестиційної агенції нерухомості ХІАН, середня вартість квадратного метру житлової нерухомості на вторинному ринку (соціальне житло) в місті Харків станом на 2019 рік складала з 580 до 940 доларів. Тепер проведемо розрахунок мінімальної можливої вартості застави відповідача, відповідно до чого отримаємо: 640 (кв.м.) * 580 (доларів) = 371200 (доларів) Тобто вартість іпотеки складає станом на 2019 рік: 371200 (доларів) * 28 (гривень) = 10 393 600 (гривень), що повною мірою здатна покрити грошове зобов`язання відповідача. Навіть при ціні продажу на теперішній час в 400 доларів США, вартість майна складає 256000 доларів США, що становить, приблизно, 10 624 000 грн. На даний час [PERSON] займається питанням поданням позову до [PERSON] (колишнього приватного виконавця виконавчого округу Харківської області), ДП «СЕТАМ», ТОВ «АТП 16356», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергій Володимирович, ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу ДП «СЕТАМ», акту приватного виконавця про реалізацію майна боржника та скасування рішення державного реєстратора. Також планується подання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (кваліфікація додатково буде узгоджена з [PERSON] ). Саме такий спосіб забезпечить ефективний захист прав та інтересів [PERSON] при виниклому спорі. Також [PERSON] займається питанням перегляду заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова з тих підстав, що [PERSON] була не обізнана про те рішення (саме рішення суду) та не могла подати до суду клопотання про застосування строків позовної давності, а також у зв`язку з некоректністю розрахунків. З урахуванням наведеного, прошу суд долучити додані додатково документи (докази), що підтверджують зазначену вище позицію та дозволять суду використати отримані відомості з доказів для встановлення істини по справі та вирішення спору виниклого спору. Представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» - Стеценко М.В., який брав участь у судовому засідані у режимі відеоконференції», підтримав позов, просив задовольнити, з підстав, викладених у ньому та у відповіді на відзив. Зазначив, що на теперішній час борг відповідача перед позивачем наявний, наданий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат викладений з урахуванням сплачено заборгованості за рахунок реалізованого майна. Відповідача [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON] ) у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, упоноважила адвоката Лиска П.О. представляти її інтереси. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві, запереченнях проти відповіді на відзи та додаткових поясненнях. Також предсставником відпоідача зазначено, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме позиві мають право звернення до суду, оскільки не надано договору відступлення права вимоги або договору факторингу. Розрахунок заборгованості не підлягає врахуванню, оскільки не є належним доказом виникнення заборгованості. Оцінку майна явно занижено. Відповідач вважала, що після реалізації майна борг сплачено. Окрім того, наголосив на тому, що позовну даність пропущено. Суд, вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. ЗУ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IX\~від 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Дзержинський районний суд м. Харкова змінено на Шевченківський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Судом встановлено, що 05.02.2019 заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова №641/11290/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №15-1142/2012 від 19.07.2012 у розмірі 1426321,25 грн. Рішення набрало законної сили 08.03.2019. 06.03.2021 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 26. 19.09.2024 ТОВ «Кредитні ініціативи», як новий кредитор, направило досудовому вимогу [PERSON] , у якій зазначило, що рішення суду №641/11290/14-ц, наявний борг у сумі 1426321,25 грн. З огляду на приписи ст. 625 ЦК України, з урахування простроченого грошового зобов`язання, станом на 23.02.2022 розмір нарахованих 3% річних та інфляційних витрат становить 384162,47 грн. Повідомлено про намір звернутися до суду з позовом про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Банком надано розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат за період з 23.02.2019 по 01.02.2022. Так банком нараховано три відсотки річних 101903,62 грн та інфляційні витрати 282258,84 грн. Заперечуючи проти позовних вимог представник позивача надав докази, які на його думку спростовують позовні вимоги. Так, копією виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова підтверджується, 14.03.2019 видано виконавчий лист на виконання рішення №641/11290/14-ц. Згідно з інформацією про виконавче провадження на підставі виконавчого листа №641/11290/14-ц 19.08.2019 відкрито виконавче провадження №59845460, стягувач ТОВ «Кредитні ініціативи», боржник [PERSON] . Вказане виконавче провадження об`єднано з іншим виконавчим провадженням. В мехаж виконавчого провадження приватним виконавцем проведено опис майна боржника, звернуто стягнення на майно боржника, призначено суб`єкта оціночної діяльності, проведено оцінку майна, передано майно на реалізацію та реалізовано майно, знято арешт з майна. Відповідно до звіту про оцінку нежитловим приміщень першого поверзу, що розташовані за адресою [ADDRESS] визначено вартість майна 575\~000 грн, в еквіваленті по курсу долара НБУ на дату оцінки становить 22921,15 доларів США. Рішення Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015 вул. Височиненко перейменовано у вул. Михайлика. Згідно з протоколом №447339 проведеня електронних торгів 22.11.2019 проведено торги за нежитлових приміщень по вул. Михайлика, 3 у м. Харкові, стартова ціна 460\~000 грн, яка повинна бути сплачена переможцем до 06.12.2019. 06.12.2019 приватним виконавцем Бабенком Д.А. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, у якому зазначено, що перемоцем елетронних торгів є ТОВ «АТП 16356», ціна продажу 460\~000 грн. Реалізація арештованого майна боржника відбулася із дотриманням вимог Закону. У автоматизованій системі виконавчих проваджень за номером виконавчого провадження 59845460 наявна інформація, що станом на теперішній час приватним виконавцем здійснюється виконання рішення суду у справі №641/11290/14-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». За ідентифікатором для доступу до інформації про виконавче провадження 90В4ЕВ6В51В4 (наявний у наданій представником відповідача інформації про виконавче провадження) наявна інформація про те, що станом на 05.02.2025 приватним виконавцем, в межах виконання рішення №641/11290/14-ц здійснюються виконавчі дії, а саме 05.02.2025 Накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1163861,62 гривня (UAH). Отже, є неспроможними доводи представника відповідача, що рішення суду №641/11290/14-ц виконане у повному обсязі, заборгованість відсутня [PERSON] перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Окрім того, посилання представника відповідача, що в межах виконання рішення суду №641/11290/14-ц було реалізовано предмет іпотеки , грошові кошти перераховані ТОВ «Кредиті ініціативи», а тому рішення суду виконане також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як встановлено з наданих доказів, нежитлові приміщення були реалізовані за 460\~000 грн, в той час як рішеням суду з [PERSON] стягнуто 1426321,25 грн. З розрахунку заборгованості, який виконано позивачем, вбачається, що позивачем враховано часткове виконання рішення суду. Відповідно до ч.ч. 1,2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно приписів\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Частина 2,5 \~статті 11 ЦК України\~передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти а також рішення суду. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами\~закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми\~закону\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовому висновку Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14. Верховний Суд України у постанові № 10/557-26/155 вказав, що передбачене\~законом\~право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними сплаті кредитору. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу і відсотки річних входять до складу грошового зобов`язання. Чинне законодавство виходять з того, що втрати внаслідок інфляційних процесів за своєю правовою природою не тотожні неустойці (штрафу, пені), їх потрібно розцінювати як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобов`язання за певний період, і вони є невід`ємною складовою основного боргу. При цьому індекс інфляції враховується при простроченні виконання грошового зобов`язання у всіх випадках і кредитор має право на збереження реальної величини не отриманих своєчасно грошей. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно приписів ч. 2\~ст. 625 ЦК, сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції, розрахунок проводиться на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Посилання представника відповідача, що розрахунок заборгованості не є підтвердженням боргу [PERSON] , а належним підтвердженням міг бути первинний бухгалтерський документ є неспроможними. Оскільки сума заборгованості [PERSON] встановлена рішеням суду, яке набрало законної сили. Заперечуючи проти позову представник позивача вказує, що позивач не надав підтвердження переходу права вимоги до нього, не надав підтвердження надходження коштів відповідачу, згідно укладеного кредитного договору. Проте, вказані заперечення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані обставини встановлені при розгляді справи №641/11290/14-ц. Не погоджуючись з розрахунком трьох вісотків річних та інфляційних витрат представник відповідача тільки зазначає про його незгоду, свого контроразрахунку не надає. Сама по собі незгода сторони відповідача з оцінкою нежитлових приміщень, з діями приватного виконавця під час виконання судового рішення, також не може бути підставою для відмови у стягненні трьох відсотків річних та інфляційних витрат, оскільки звіт про оцінку майна є чинним, не оскаржувався та не скасовувався, а представник відповідача заявив про намір його оскаржити. Окрім того, право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу.Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. У відзиві представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності. Суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Як встановлено у судовому засіданні рішення суду, яким з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованості не виконано, отже кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення. Окрім того, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. А також, ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.» Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved