Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 10.10.2021 року, близько 10 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Peugeot 308, номерний знак [NUMBER] , в м. Миколаєві, порушивши вимоги Правил дорожнього руху, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої спричинив механічні пошкодження транспортному засобу Renault Sandero, номерний знак [NUMBER] , власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», завдавши при цьому матеріальних збитків на суму 364451,92 грн. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.02.2022 року по справі № 490/694/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Вказує, що 23.11.2020 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» було укладено додаткову угоду до генерального договору добровільного страхування наземного транспорту від 01.10.2019 року, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу Renault Sandero, номерний знак [NUMBER] . При цьому цивільно-правова відповідальність [PERSON] , на момент вчинення ДТП, була застрахована в акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». Посилаючись на те, що позивачем було здійснено страхову виплату у розмірі 196865,94 грн., з яких 180000,00 грн., в порядку суброгації, було відшкодовано АТ «СГ «ТАС», позивач просив суд про стягнення з відповідача різниці страхової виплати та страхового відшкодування у сумі 16856,94 грн., а також суми судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в тому числі згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомляв, будь-яких заяв чи клопотань не подавав, правом подання відзиву не скористався. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Постановою Центрального\~районного суду\~міста Миколаєва\~від 21.02.2022\~року №\~490/694/22,\~ [PERSON] ,\~визнано винним\~в тому,\~що 10.10.2021 року, близько 10 год. 15 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом Peugeot 308, номерний знак [NUMBER] , рухався вул. Шнеєрсона у напрямку до пр. Центрального в м. Миколаєві був не уважним, не врахував дорожньої обстановки, рухався по другорядній дорозі, позначеній дорожнім знаком 1.1 на перехресті з вул. Потьомкінська, не надав дорогу т.з. Renault Sandero д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , порушив вимоги п. 2.3б, 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді додатковому доказуванню не підлягає. Відповідно до поліса № АТ/1196857 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, як водія транспортного засобу Peugeot 308, номерний знак [NUMBER] , була застрахована в акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» із страховою сумою за шкоду, заподіяну майну 130000,00 грн. Відповідно до договору FA-00164483 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків щодо транспортного засобу Peugeot 308, номерний знак [NUMBER] , сума страхового відшкодування складає 50000,00 грн. 01.10.2019 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» було укладено генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку. 23.11.2020 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» було укладено додаткову угоду щодо страхування відповідного переліку транспортних засобів № 250/20-Т/Т/2321 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку, відповідно до умов якої сторони погодили страхування транспортних засобів, зокрема, Renault Sandero, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до рахунку-фактури № МС000003900 від 25.10.2021 року, наданого товариством з обмеженою відповідальністю «М Моторс» товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу Renault Sandero, номерний знак [NUMBER] , складає 364451,92 грн. 16.11.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» звернулося до приватного акціонерного товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою щодо виплати страхового відшкодування. 16.11.2021 року головою правління ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» затверджено страховий акт № 006.02330221-1, яким погоджено здійснення страхової виплати ТОВ «ОТП Лізинг» у сумі 196865,94 грн., які було сплачено 17.11.2021 року, відповідно до платіжного доручення № 66754606. 18.11.2021 року приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» направлено акціонерному товариству «Страхова група «ТАС» претензію на суму 196865,94 грн. Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та в редакції чинній на даний момент), до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та в редакції чинній на даний момент), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, пред`явлений до відповідача позов підлягає повному задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача різниці сплаченого відшкодування в розмірі 196865,94 грн. та 180000,00 грн., сплачених АТ «СГ «ТАС» на користь позивача, сум, в межах лімітів цивільно-правової відповідальності, що дорівнює 16865,94 грн. Оскільки рішення ухвалене на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним також покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved