Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівської селищної\~ради Бучанського\~району Київської\~області (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона народилася та до 2011 року постійно проживала у с. Ситняки Бучанського (Макарівського) району Київської області, на праві власності їй належало домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Згідно останньої технічної інвентаризації від 17.06.2009 року до складу домоволодіння входив житловий будинок (А), одноповерховий загальною площею 44,7 м2, житловою площею 31,7 м2 (коридор, кухня, вітальня та дві житлові кімнати), а також надвірні господарські будівлі та споруди - (Б) сарай), (В) погріб, № 1-2 огорожа, № 3 колодязь, № 4 вигрібна яма. Вказаний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1700 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та на даний час перебуває у комунальній власності Макарівської територіальної громади, оскільки позивачкою не приватизована до даного часу. Право власності на вказаний житловий будинок за позивачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було зареєстроване і на даний час у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок. Однак у відповідності із національним законодавством, яке діяло на момент будівництва житлового будинку (1958 рік) та пізніше, було визначено, що право власності на житловий будинок виникало після закінчення його будівництвом та введення в експлуатацію. При цьому було визначено, що житлові будинки у селах які побудовані до вересня 1992 року вважаються об`єктами, що закінчені будівництвом (введені в експлуатацію) за матеріалами технічної інвентаризації об`єкту будівництва. Про що виготовлявся технічний паспорт на об`єкт. Тому позивач вважає, що вказаний житловий будинок являвся повноцінним об`єктом нерухомості та предметом цивільно-правових відносин, належав і був її власністю. Однак саме право власності відповідним чином не було зареєстроване. Оскільки основний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами і будівлями побудований у 1958 році, добудови сараю та погреба проведені у 1986 році, тому право власності підтверджується випискою з погосподарської книги та технічним паспортом. Після 22 лютого 2022 року, коли відбулося повномасштабне вторгнення ворожих військ в Україну та коли був частково окупований Макарівський район, село Ситняки неодноразово піддавалася ракетним та артилерійським атакам ворога. 06 березня 2022 року в результаті такого чергового ракетного обстрілу та авіаційних ударів ворога інфраструктура села Ситняки зазнала значних пошкоджень, зокрема у тому числі житловий будинок [PERSON] по [ADDRESS] був повністю знищений. 14 квітня 2022 року за вказаним фактом органами національної поліції було внесено інформацію про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022112200000292 та проводиться кримінальне провадження по факту злочину за ч. 1 ст. 348 КК України. Звітом Київського національного університету будівництва і архітектури (42-22-0165-ТО) про технічне обстеження будівельних конструкцій індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] встановлено, що орієнтовний ступінь пошкодження об`єкту в цілому складає 100 %, при цьому він перебуває у повністю аварійному стані та не придатний для проживання та ведення домашнього господарства; згідно «Методики» встановлено ІІІ категорію пошкоджень об`єкта. За роз`ясненнями реєстратора речових прав не можливо на даний час провести реєстрацію права власності [PERSON] на належний їй житловий будинок, виникає необхідність усунути невизначеності відносин її права власності на будинок, оскільки наявність такого суб`єктивного права позивача піддається сумніву і не визнається іншими особами та учасниками правовідносин. Іншого способу захистити та визнати своє право власності на житловий будинок позивач у даному випадку не має. Відповідно єдиним належним способом захисту порушеного права власності є звернення до суду з позовом про визнання за позивачем права власності на зазначений житловий будинок в порядку ст. 392 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач просила суд: визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на належне їй нерухоме майно - житловий будинок з відповідною кількістю надвірних будівель та господарських (присадибних) споруд у [ADDRESS] - житловий будинок (А) загальною площею 44,7 м2, житловою площею 31,7 м2; (а) ганок; (Б) сарай; (В) погріб; № 1-2 огорожа; № 3 колодязь; № 4 вигрібна яма. Сплачений судовий збір просила не стягувати з відповідача, оскільки позов по даній справі не пов`язаний з протиправними рішеннями, дією чи бездіяльністю відповідача. Ухвалою суду від 08.04.2025 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.06.2025 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 05.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті в цей же день. У судове засідання позивач не з`явився, від його представника адвоката Живаги О.В. надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, про підтримання позовних вимог, які просив задовольнити. Відповідач згідно поданого клопотання, справу просив розглянути за відсутності представника за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з наведеним суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Як вказала позивач та що не заперечив відповідач, [PERSON] народилася та до 2011 року постійно проживала у с. Ситняки Бучанського (Макарівського) району Київської області, та їй на праві власності належало домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] . Згідно останньої технічної інвентаризації від 17.06.2009 року до складу домоволодіння входив житловий будинок (А), одноповерховий загальною площею 44,7 м2, житловою площею 31,7 м2 (коридор, кухня, вітальня та житлова кімната), а також надвірні господарські будівлі та споруди (а) ганок, (Б) сарай, (В) погріб, № 1-2 огорожа, № 3 колодязь, № 4 вигрібна яма (а.с. 10-12). Вказаний житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1700 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд та на даний час перебуває у комунальній власності Макарівської територіальної громади, оскільки позивачкою не приватизована до даного часу. Право власності на вказаний житловий будинок за позивачкою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не було зареєстроване і на даний час у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказаний будинок (а.с. 31). Однак у відповідності із національним законодавством, яке діяло на момент будівництва житлового будинку (1958 рік) та пізніше, було визначено, що право власності на житловий будинок виникало після закінчення його будівництвом та введення в експлуатацію. При цьому було визначено, що житлові будинки у селах які побудовані до вересня 1992 року вважаються об`єктами, що закінчені будівництвом (введені в експлуатацію) за матеріалами технічної інвентаризації об`єкту будівництва. Про що виготовлявся технічний паспорт на об`єкт. Вказаний житловий будинок являвся повноцінним об`єктом нерухомості та предметом цивільно-правових відносин, належав і був власністю позивачки, [PERSON] . Однак саме право власності відповідним чином не було зареєстроване. Згідно правових висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ викладених у листі № 24-753/0/4/13 від 16.05.2013 року, за змістом п. 69 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться у сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету Ради депутатів трудящих, які видаються у тому числі і на підставі записів у господарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносились також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Оскільки основний житловий будинок з надвірними господарськими спорудами і будівлями побудований у 1958 році, добудови сараю та погреба проведені у 1986 році, тому право власності підтверджується випискою з погосподарської книги та технічним паспортом (а.с. 9, 10-12). Вказані обставини та факти підтверджуються паспортом позивачки, випискою з погосподарської книги № 2 с. Ситняки за 2021 - 2025 роки, технічним паспортом на житловий будинок від 17.06.2009 року; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містяться у матеріалах справи. Після 22 лютого 2022 року, коли відбулося повномасштабне вторгнення ворожих військ в Україну та коли був частково окупований Макарівський район, село Ситняки неодноразово піддавалася ракетним та артилерійським атакам ворога. 06 березня 2022 року в результаті такого чергового ракетного обстрілу та авіаційних ударів ворога інфраструктура села Ситняки зазнала значних пошкоджень, зокрема у тому числі житловий будинок [PERSON] по [ADDRESS] був повністю знищений. 14 квітня 2022 року за вказаним фактом органами національної поліції було внесено інформацію про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022112200000292 та проводиться кримінальне провадження по факту злочину за ч. 1 ст. 348 КК України (а.с. 13, 14). Звітом Київського національного університету будівництва і архітектури (42-22-0165-ТО) про технічне обстеження будівельних конструкцій індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] встановлено, що: орієнтовний ступінь пошкодження об`єкту в цілому складає 100 %, при цьому він перебуває у повністю аварійному стані та не придатний для проживання та ведення домашнього господарства; згідно «Методики» встановлено ІІІ категорію пошкоджень об`єкта (а.с. 15-30). Дані обставини повністю підтверджуються талоном-повідомленням про злочин, Витягом з ЄРДР, Звітом про проведене технічне обстеження будівельних конструкцій. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. При цьому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 326 від 20.03.2022 року затверджено «Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії російської федерації» та врегульовано порядок виплат грошової компенсації постраждалим, житлові будинки (квартири) яких зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру спричиненої збройною агресією рф. 23 лютого 2023 року прийнято Закон України «Про компенсацію за пошкодження та знищення об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій спричинених збройною агресією російської федерації проти України» (далі Закон). Згідно ст. 2 Закону, отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є фізичні особи - громадяни України, які є власниками пошкоджених чи знищених об`єктів нерухомого майна. У даному випадку позивачка, [PERSON] , є суб`єктом правовідносин даного Закону. \~ \~ \~ \~ Положеннями ст.ст. 8, 24, 41 Конституції України зокрема визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на визначене майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 15 та ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними правовстановлюючими документами, піддається сумніву і не визнається іншими особами. При цьому положення ст. 41 Конституції та ст. 328 ЦК України, гарантують та визначають презумпцію правомірності набуття права власності, а не виникнення у подальшому шляхом державної реєстрації. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема, як на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката так і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна підтверджується випискою з погосподарської книги. З огляду на те, що на даний час не можливо провести реєстрацію права власності [PERSON] на належний їй житловий будинок, виникає необхідність усунути невизначеності відносин її права власності на будинок, оскільки наявність такого суб`єктивного права позивача піддається сумніву і не визнається іншими особами та учасниками правовідносин. Іншого способу захистити та визнати своє право власності на житловий будинок позивач у даному випадку не має. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved