Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. Стислий виклад обставин справи: 04.04.2025 року представник ТзОВ «Споживчий центр» подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 01.05.2024-100002994 від 01.05.2024 у розмірі 59040 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.05.2024 між [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 01.05.2024-100002994, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 18000 грн. строком на 112 днів з фіксованою незмінною процентною ставкою в розмірі 1.5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови кредитного договору, в результаті чого станом на 20.08.2024 року має прострочену заборгованість у розмірі 59040 грн., яку позивач просить стягнути з нього. ІІ. Процесуальні дії у справі: Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 року вказану цивільну справу передано для розгляду судді Ференц О.І. 21.05.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. ІІІ. Позиція учасників справи: Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позові просила розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. 12.06.2025 року постановлено ухвалу суду про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, у тому числі й ті, що відхилені судом, а так само і оцінка аргументів сторін: Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що 01.05.2024 [PERSON] та ТОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір № 01.05.2024-100002994, відповідно до умов якого кредит відповідачу надається на наступних умовах: сума кредиту: 18000 грн.; строк на який надається кредит: 112 днів з дня його надання; період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі черговий кредит); процентна ставка - фіксована незмінна в розмірі 1.5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісія, пов`язана з наданням кредиту 10 % від суми Кредиту та дорівнює 1800 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 16163.65 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 42927.63 грн., загальні витрати за споживчим кредитом - 24927 грн. 63 коп. Крім цього Договором передбачено сплату неустойки - 180 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми, при цьому максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Згідно з квитанцією від 01.05.2024 платіжної системи Liqpay на картковий рахунок отримувача перераховано 18000 грн. за договором № 01.05.2024-100002994, ID платежу 2456793704 (а.с.10). Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало [PERSON] кредит у розмірі, встановленому кредитним договором № 01.05.2024-100002994. У свою чергу, відповідач [PERSON] не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 20.08.2024 утворилася заборгованість за договором в сумі 590400 грн., при цьому проценти за користування кредитом обраховані за період з 01.05.2024 до 20.08.2024. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов, вказаних у договорі, та у строки, визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотного у суду відсутні. Відтак, позов в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом в розмірі 1800 грн. суд виходить з наступного. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 у справі № 15-рп/2011 держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 справа № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18. У постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналіз матеріалів справи свідчить, що у пункті 8 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору № 01.05.2024-100002994 від 01.05.2024, укладеного між сторонами, останні обумовили, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, за цим договором становить 10 % від суми Кредиту та дорівнює 1800 грн. Однак, встановивши в кредитному договорі сплату комісії, що нараховується одночасно з відсотками, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним, та фактично нараховував комісію за ту саму послугу, за яку відповідач повинен сплатити згідно з договором відсотки. Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду та викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.08.2019 справа № 595/290/17, провадження № 61-29972св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.10.2019 справа № 311/682/16-ц, провадження № 61-24756св18; від 02.10.2019 справа № 760/20414/14-ц, провадження № 61-31205св18. Зазначена умова договору порушує принцип добросовісності та призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, отже суперечить положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику комісії за надання кредиту без зазначення конкретних послуг, за які її сплачено, є незаконним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 1800 грн. задоволенню не підлягають. Досліджуючи питання стягнення неустойки в сумі 9000 грн., суд бере до уваги приписи ст. 546,\~549 ЦК України, за якими виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Однак, стороною позивача не було враховано пункт 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу\~а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В період воєнного стану заборонено нараховувати такі суми. Також у відповідності до\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану»\~№ 2120-1Х\~від 15\~березня 2022\~року у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 ЦК України, а також обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня), сплата яких передбачена укладеним між сторонами договором, нарахована у 2024 році. Тому за вказаних обставин є безпідставними позовні вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, яка нарахована відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Отже вимога про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Споживчий Центр» неустойки відповідно до 625\~ЦК України\~\~ за кредитним договором від 01.05.2024 року в сумі 9000 грн. є незаконною і суперечить як нормам пункту 18\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України,\~так і судовій практиці. З огляду на наведене у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити. V. Розподіл Судових витрат: Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial