Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У квітні 2025 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , згідно вимог якого останній просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9783 від 04.02.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), яка є Боржником за Кредитним договором № 0034073 від 20.06.2019 року, укладеним з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РБС БАНК», код ЄДРПОУ 39849797, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитним договором № 26/11/2021-1 від 26 листопада 2021 р. є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 37, офіс 535, код ЄДРПОУ 38962392 (з 11.07.2024 р. назва товариства - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ПАРІС»)) на загальну суму 32 271,41 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят одна грн., 41 коп.) гривень; - стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ПАРІС» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 37, офіс 535, код СДРПОУ 38962392) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) безпідставно набуті кошти, стягнуті в ході виконання ВП № [NUMBER], по примусовому виконанню виконавчого напису № 9783 від 04.02.2022 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, у розмірі 1 950,48 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят грн., 48 коп.) гривень; - стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ПАРІС» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 37, офіс 535, код ЄДРПОУ 38962392) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) понесені судові витрати у розмірі: 8 811,20 (вісім тисяч вісімсот одинадцять грн., 20 коп.) гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що виконавчий напис від 04.02.2022 року, зареєстрований в реєстрі за № 9783 не підлягає виконанню, оскільки вчинений із грубим порушенням встановленого Законом процесуального порядку вчинення нотаріусами виконавчих написів, що у відповідності із ст. ст. 88, 89 Закону України „Про нотаріат" та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є безумовною підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також порушує охоронювані законом права та інтереси [PERSON] . Окрім цього, враховуючи, що на підставі оспорюваного виконавчого напису, з позивача було стягнуто кошти, то відповідно у разі визнання його таким, що не підлягає виконанню, наявні підстави для стягнення коштів, в порядку статті 1212 ЦК України. Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 01.05.2025 у цивільній справі відкрито провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з`явивсь, у прохальній частині просив провести розгляд у його відсутність. 16.05.2025 відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову, в якій вимоги позивача визнав. 16.05.2025 до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 200, 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 цієї статті визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що 04.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис № 9783 про стягнення з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ), яка є Боржником за Кредитним договором № 0034073 від 20.06.2019 року, укладеним з АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РБС БАНК», код ЄДРПОУ 39849797, правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення прав вимоги за кредитним договором № 26/11/2021-1 від 26 листопада 2021 р. є ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 37, офіс 535, код ЄДРПОУ 38962392 (з 11.07.2024 р. назва товариства - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ПАРІС») на загальну суму 32 271,41 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят одна грн., 41 коп.) гривень. 27.07.2022 р. приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER], по примусовому виконанню виконавчого напису № 9783 від 04.02.2022 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем. Також, приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем в рамках ВП № [NUMBER] були винесені постанови: про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 3227,14 грн., постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 700,00 грн., три постанови про арешт коштів боржника. В ході виконавчого провадження ВП № [NUMBER], по примусовому виконанню виконавчого напису № 9783 від 04.02.2022 р., вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, з позивача були стягнуті кошти в розмірі 1 950,48 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят грн., 48 коп.) гривень. Дана сума підтверджується відповіддю приватного виконавця Лужинецького П.В. на адвокатський запит адвоката Шестакова В.Ю. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що під час розгляду справи сторона відповідача визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. І ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Таким чином, з ТОВ «ФК «ПАРІС» на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем, а саме 605 грн. 60коп. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу, понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7600 грн. 00 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2025 р. між [PERSON] та адвокатом Шестаковим В.Ю. укладено договір на надання правничої допомоги від № 17/03-25. На виконання умов договору на надання правничу допомогу від 17.03.2025 р. № 17/03-25, укладеного між [PERSON] та адвокатом Шестаковим В.Ю. були проведені консультація клієнта, юридичний аналіз справи, аналіз сталої судовой практики, здійснено збір доказів, направлений адвокатський запит приватному виконавцю, підготовлена та подана до суду позовна заява з додатками про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підтвердження вже сплачених сум позивачем на правничу допомогу адвоката - надано суду акт до договору про надання правничої допомоги та прибутковий касовий ордер. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, розгляд справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, враховуючи наявність клопотання про зменшення витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 6000 грн. 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Враховуючи наведене,

Outcome: approved