Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] , про збільшення розміру аліментів на дитину. Ухвалою судді від 13.01.2025 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 13.02.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов. 19.02.2025 на адресу суду від позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою судді від 20.02.2025 було вирішено питання щодо проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Одночасно було витребувано ввід [PERSON] інформацію про її доходи, отримані за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 та від відповідача [PERSON] інформацію про його доходи, отримані за період з 01.01.2024 по 31.12.2024. Відповідач у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, 31.03.2025 через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та додав до заяви довідку про доходи від 24.03.2025 року. Позивачка у судовому засіданні заперечувала щодо поданої суду відповідачем довідки про його доходи та зазначила суду, що вказану інформацію необхідно витребувати від податкової служби, оскільки відповідачу вона не довіряє. Ухвалою суду від 02.04.2025 було витребувано від Центру обслуговування платників Шосткинської ДПІ Головного управління ДПС у Сумській області належним чином засвідчену довідку про доходи [PERSON] за період з 01.01.2024 по 31.12.2024. 30.04.2025 на адресу суду надійшла витребувана інформація. Позивачка у судовому засіданні вимоги позовної заяви про збільшення розміру аліментів підтримала, просила задовольнити, посилаючись на той факт, що розмір аліментів, що на даний час сплачує відповідач не достатній для забезпечення нормального рівня життя їх спільної дитини. Відповідач приховує рівень свого реального доходу, він має можливість проживати в м.Києві та орендувати житло, що свідчить про достатній рівень його доходів, однак відмовляється надавати допомогу доньці, навіть на звернення про допомогу у придбані ліків відповів відмовою. Крім того позивачка зазначила, що вона має ще одну дитину, яка часто хворіє і вона вимушена забезпечувати двох дітей самостійно. Відповідач у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог про збільшення розміру аліментів, зазначив суду, що розмір його посадового окладу становить 8 200,00 грн. і він не може сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначені за останнім судовим рішенням. Крім того, має маму, яка є пенсіонеркою і теж потребує його допомоги. Відповідач зазначив, що його матеріальне становище не покращилось, а позивачкою не надано доказів погіршення її матеріального становища, тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 3311). Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження, на виконанні перебуває рішення Деснянського районного суду м. Києва згідно з яким визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 2 833,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.01.2023 року. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка просила змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року на її користь на утримання малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розмір до 7 000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У частині 1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення. Нормами ч. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Як вбачається з інформації, наданої Центром обслуговування платників Шосткинської ДПІ Головного управління ДПС у Сумській області, заробітна плата [PERSON] починаючи з жовтня 2024 року становить 8 200,00 грн., аналогічна інформація міститься в довідці з місця роботи відповідача, відповідно до якої сукупний дохід з серпня 2024 року по січень 2025 року включно становить 48 310,02 грн., починаючи з жовтня 2024 року розмір заробітної плати становить 8 200,00 грн.. Як зазначила суду позивачка, вона не працює, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 26.02.2025 дохід [PERSON] з 01.01.2024 склав 62,13 грн.. Таким чином, доводи позивачки про необхідність збільшення розміру визначених за рішенням суду аліментів з 2 833,00 грн. до 7 000 грн. не можуть бути покладені в основу задоволення даної вимоги, оскільки з наданої на вимогу суду інформації про доходи відповідача, не вбачається, що матеріальний стан відповідача значно покращився. Водночас сама позивачка не працює та власних доходів не має, що в свою чергу, не дає можливість суду надати оцінку щодо зміни її матеріального стану, в тому числі в сторону погіршення. При цьому, судом не приймається в якості доказу розміру заробітної плати відповідача, надані позивачкою роздруківки оголошень щодо вакантних посад з визначеним розміром заробітної плати, з тих підстав, що вказані оголошення не можуть розцінюватись судом, як належний доказ, підтверджуючий розмір заробітку саме відповідача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Враховуючи викладені вище обставини, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих сторонами у справі доказів у межах заявлених позовних вимог та вищенаведених положень закону, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed