Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.01.2025 року заяву [PERSON] задоволено частково, встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у період з 2003 року по день смерті - [INFO] . В іншій частині заяви - відмовлено. 22.05.2025 року заявник звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якому зазначає, що у заяві просив встановити факт проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Однак, суд не вирішив вимогу в частині адреси проживання. В судовому засіданні заявник і його представник підтримали заяву. Дослідивши доводи заяви, суд вважає, що у задоволенні вимоги в частині встановлення адреси проживання, слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення не будь-яких фактів, а лише тих, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під час розгляду справи суду не було надано доказів, які би підтверджували постійне проживання заявника і померлої [PERSON] в період з 2003 року по день смерті - [INFO] саме за конкретною адресою. Також, суд звертає увагу, що в заяві [PERSON] вказував, що встановлення факту є необхідним для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Досліджені судом матеріали свідчать, що [PERSON] прийняв спадщину, врахований нотаріусом у четверту чергу спадкоємців, отже, визначена заявником мета встановлення факту - досягнута. Однак, з наданого заявником листа Двадцять першої київської державної нотаріальної контори від 17.04.2025 р. слідує, що у [PERSON] є спадкоємці першої черги, які відповідно до ст. 1269 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані з померлою за однією адресою. Тому, є неможливим видача заявнику свідоцтва про право на спадщину. Отже, із поданої [PERSON] заяви про ухвалення додаткового рішення випливає, що шляхом встановлення адреси проживання, заявник хоче усунути від спадкування спадкоємців першої черги за законом. Наведене не охоплюється метою як поданої заяви, так і метою окремого провадження, яке призначене для розгляду справ без ознак спору про право. Тому, відсутні підстави для задоволення заяви у цій частині. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed