Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до Новомиргородського районного суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку, укладеного 02.08.2016 року в м. Кіровограді та посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новіковою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №634, на підставі якого [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупець) 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами розташованого в [ADDRESS] , як фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювались цим правочином. В обгрунтування позову позивачка вказала, що відповідно до оспорюваного договору [PERSON] (продавець) предала у власність [PERSON] (покупець) 1/4 частку житлового будинку розташованого в [ADDRESS] позначеного на плані земельної ділянки під літерами Аакркр, загальною площею 157,2 кв.м., в тому числі житловою площею 91,6 кв.м. та надвірні будівлі та споруди: сарай літ. «Б», погріб літ. «В», сарай літ «Д», гараж літ «Ж», убиральня літ «У», огорожа № - №3 та вимощення літ І, ІІ. Вартість проданого майна становить 20000 грн. В договорі зазначено, що продане майно належить продавцю [PERSON] на праві особистої, а не спільної, приватної власності. Вказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки являється фіктивним правочином відповідно до положень ч.1 ст. 234 ЦК України. Як слідує з зазначеного договору купівлі-продажу створення юридичних наслідків, які складають зміст правочину, є передача продавцем [PERSON] у власність покупцю [PERSON] 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Вказаний договір купівлі-продажу не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, а саме [PERSON] не мала наміру і не могла передати, а покупець [PERSON] не мала наміру і не могла прийняти від продавця 1/4 частку вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами (предмета договору), оскільки їх не існувало в 2006 року. [PERSON] (батько [PERSON] ) помер [INFO] і після його смерті в його частині будинку ніхто не проживав, а тому ця частина стала не придатною для проживання, що підтверджується експертним висновком за липень 2006 та постановою Новомиргородського районного суду від 04.05.2007 (що в силу вимог ч.5 ст. 82 ЦПК України не доказується при розгляді іншої справи). За висновком експерта зазначена частина будинку (яка належала [PERSON] батьку [PERSON] ) знаходилася в аварійному стані і подальша експлуатація будівлі була неможлива; будівлі сараїв, погребу та вбиральні на момент обстеження знаходилися в напівзруйнованому або повністю зруйнованому стані і не підлягали ремонту. Крім того, [PERSON] помер [INFO] та не міг побудувати такі об`єкти як гараж, огорожу та вимощення, які збудовані в 2000-2002 роках, а тому [PERSON] не могла прийняти вказані об`єкти як спадщину 24.03.2015, а потім за договором купівлі-продажу передати [PERSON] . Крім того, [PERSON] не прийняла спадщину від померлого батька [PERSON] і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.03.2015 незаконно. На момент відкриття спадщини вона з батьком не проживала, фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та не подала заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. [PERSON] також не зверталася до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини, як це визначено ст.ст. 549,550 ЦК України 1964. Порушуючи вказані норми закону та пункт 121 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР» від 31.10.1975 р. зі виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. від 25.03.2015 за реєстровим номером 301, слідує, що [PERSON] будучи мертвим побудував гараж та інші зазначені вище споруди. Крім того, вказане свідоцтво від 25.03.2015 отримала за дорученням [PERSON] відповідачка [PERSON] , що законом не передбачено. В свою чергу покупець [PERSON] в договорі купівлі-продажу вказала, що вона прийняла майно, якого на момент укладення договору не існувало. Безспірно, що такий договір купівлі-продажу є фіктивним. Вона (позивачка) є заінтересованою особою, оскільки більша частина майна, вказаного в договорі належить їй на праві особистої приватної власності, в тому числі частина будинку в [ADDRESS] та господарські будівлі та споруди, а незаконне отримання [PERSON] зазначеного вище майна за договором купівлі-продажу від 02.08.2016 фактично є фіктивним правочином. Ухвалою судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2019 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено підготовче засідання (том 1 а.с. 27-28). 14.06.2019 відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, в якому остання просила відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі як таких, що є необгрунтованими. Крім того, просила застосувати відносно позивачки заходи процесуального примусу, визначені ст. 144 ЦПК України. Вказала, що при зверненні до суду з позовом позивачкою не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що оспорюваним договором порушені, невизнані, оспорювані її права, свободи чи інтереси. А тому, на підставі ст. 44, 144 просила застосувати до позивачки заходи процесуального примусу, зокрема - штраф. Також вказала, що посилання позивача у позові на аварійний стан частини майна, придбаного [PERSON] , враховуючи Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, є тільки припущенням. Посилається на Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, де визначено об`єкти нерухомого майна. Вказала, що висновок, що будинок знаходиться в «аварійному стані» виноситься спеціальною міжвідомчою комісією, яку створюють місцеві органи влади та яка складається з представників адміністрації, експертів контрольних і наглядових органів, працівників проектно-вишукувальних інститутів та представники різних інспекцій (пожежна, санітарна, екологічна, тощо). Визнання будинку аварійним вимагає координації всіх власників. Рішення міжвідомчої комісії передається на виконання органам місцевої влади, які приймають рішення про дії з конкретним приміщенням або будинком. У цьому випадку адміністрація зобов`язана видати документ, в якому вказані чіткі терміни відселення, виділення матеріальної допомоги або проведення ремонтних робіт. Ініціювати вказані дії має право тільки власник будинку, якщо вважає його аварійним. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє, зокрема, склад спадкового майна. Вважає, що твердження позивача про те, що [PERSON] не могла купити 1/4 частину майна, оскільки воно не могло належати [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності є безпідставними твердженнями та припущеннями, надуманими позивачем обставинами, та такими, що не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами наданими позивачем, враховуючи положення ст. 202, 234, 655, 657, 658 ЦК України. В даному випадку частина майна, продана відповідачем [PERSON] та куплена відповідачем [PERSON] на законних підставах, з дотриманням норм, визначених цивільним законодавством України, а тому вимоги позивачки є незаконними та необгрунтованими. Крім того, фіктивність правочину не доведена стороною позивача, оскільки правочин вчинений з настанням правових наслідків, що зумовлені цим правочином, майно продане, покупець власник частини майна [PERSON] володіє і користується майном на законних підставах. (том 1 а.с.31-36). 05.07.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якому остання просила заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву відхилити, а її позовні вимоги задовольнити (том 1 а.с.45-46). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2019 задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування у Новомиргородській районній державній нотаріальній конторі доказів; зобов`язано Новомиргородську районну державну нотаріальну контору надати до суду спадкову справу, відкриту після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкову справу №177/08, відкриту після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та витяги з реєстру спадкових справ (том 1 а.с.44, 59-60). На виконання ухвали Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 12.07.2019 Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою надано до суду копію спадкової справи №88-1983, заведеної після смерті [PERSON] та повідомлено про те, що запит про надання спадкової справи після смерті [PERSON] переадресовано до Кіровоградського обласного державного нотаріального архіву для виконання за належністю (том 1 а.с.73-87). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування у Державного нотаріального архіву Кіровоградської області доказів; зобов`язано Державний нотаріальний архів Кіровоградської області надати до суду належно завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (том 1 а.с.111-112). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2019 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Запорожця М.Ф. про витребування у приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Новікової Н.М. доказів; зобов`язано приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Новікову Наталію Миколаївну надати до суду оригінал документів (матеріалів) договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , укладеного 02.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований в реєстрі за №634 для огляду в судовому засіданні та наступного повернення, крім того надати до суду належно завірену копію вказаних документів для вирішення питання про долучення до матеріалів цивільної справи (том 1 а.с.113-114). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1 а.с.115). 11.10.2019 на виконання ухвали Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2019 приватним нотаріусом Новіковою Н.М. надано належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 02.08.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №634 (том 1 а.с.124, 125-127). 29.10.2019 Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області на виконання ухвали суду направлено копію спадкової справи №177/08, заведеної після смерті [PERSON] (том 1 а.с.139-165). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2019 задоволено заяву про самовідвід головуючого - судді Забуранного Р.А. у даній справі та справу передано в канцелярію суду для повторного авторозподілу в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України (том 1 а.с.188, 189-190, 193-194). Розпорядженням голови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 27.12.2019 дану цивільну справу направлено для розгляду до Маловисківського районного суду Кіровоградської області (том 1 а.с. 200). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 08.01.2020 визначено головуючого суддю Кавун Т.В. та передано на розгляд (том 1 а.с.201). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2020 провадження у справі за №395/701/19 зупинено до вирішення цивільної справи за №395/763/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська лідьниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та набрання судовим рішенням у цій справі законної сили (том 1 а.с.220, том 2 а.с.23-24). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03.11.2022 поновлено провадження у справі №397/701/19 та призначено її розгляд (том 2 а.с.59). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18.01.2023 задоволено заяву [PERSON] про відвід головуючого судді Кавун Т.В.; цивільну справу передано до канцелярії суду для нового розподілу відповідно до ст. 33 ЦПК України (том 2 а.с.99-101). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2023 визначено головуючого суддю Березій Ю.А. (том 2 а.с.106). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.01.2023 задоволено самовідвід судді Березія Ю.А.; цивільну справу передано в канцелярію суду для визначення іншого судді автоматизованою системою документообігу (том 2 а.с.108, 109-111). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 06.02.2023 визначено головуючого суддю Бадердінову А.В. (том 2 а.с.112). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2023 задоволено самовідвід головуючого судді Бадердінової А.В.; справу передано до канцелярії для визначення судді в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України (том 2 а.с.113, 114-115). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2023 визначено головуючого суддю Кратко Д.М. (том 2 а.с.116-117). Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратко Д.М. від 15.02.2023 справу прийнято до провадження; призначено підготовче засідання (том 2 а.с.118). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2023 залишено без задоволення заяву від 08.03.2023 [PERSON] про відвід судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратка Д.М.; цивільну справу передано до канцелярії вказаного суду з метою визначення судді у порядку ч.1 ст.33 ЦПК України для розгляду заяви позивача про відвід судді (том 2 а.с.124, 133-136). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.03.2023 визначено головуючого суддю Березій Ю.А. для розгляду заяви про відвід судді (том 2 а.с.142). Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 31.03.2023 [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Кратка Д.М. (том 2 а.с.144-145). Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратко Д.М. від 19.07.2023 задоволено самовідвід головуючого судді Кратка Д.М. у справі №395/701/19; справу передано до канцелярії для визначення судді в поярдку встановленому ст. 33 ЦПК України (том 2 а.с.203, 204-205). Розпорядженням в.о. голови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27.07.2023 дану цивільну справу передано на розгляд до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області (том 2 а.с.215). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 01.08.2023 визначено головуючого суддю Орендовського В.А. та справу передано на розгляд (том 2 а.с.217). Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04.08.2023 задоволено самовідвід у справі №395/701/19 (том 2 а.с.220). Розпорядженням голови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 07.08.2023 передано цивільну справу до Олександрівського районного суду Кіровоградської області (том 2 а.с. 223). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.09.2023 визначено головуючого суддю Максимович І.В. та справу передано на розгляд (том 2 а.с.227). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Максимовича І.В. від 06.09.2023 справу прийнято до провадження суддею за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання (том 2 а.с.228). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2024 задоволено клопотання позивача про долучення доказів у справі; відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про зупинення провадження у даній справі до винесення рішення у касаційному розгляді справи №397/168/21; закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (том 3 а.с. 31, 60-65). Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що [PERSON] проживала в будинку по [ADDRESS] з 1994 року. У квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] (мати [PERSON] ), а в квартирі [ADDRESS] проживала її (позивачки) мати. Квартири мали окремі входи. Земельні ділянки були розділені порівну, була огорожа на момент купівлі квартири (огорожа належала матері [PERSON] ). З 2000 по 2002 її мати з її допомогою побудувала гараж, огорожу, приміщення на своїй земельній ділянці та тамбур біля своїх вхідних дверей. З 2002 року по день смерті матері (тобто на протязі 8 років) [PERSON] знала про належність майна її (позивачки) матері та ніяких претензій до неї не мала. Спадкоємець [PERSON] також погоджувалася з належністю майна матері позивача по день її смерті. Частина квартири [ADDRESS] належала Змієнку, який помер у 1982 році та який був батьком [PERSON] . За висновком експерта від липня 2006 майно [PERSON] , а саме приміщення 1-6 та 1-7 згідно технічного паспорту знаходилася в аварійному стані і подальшій експлуатації або ремонту не підлягали, потребували затрат, що відповідали будівництву нових. Прибудинкові споруди знаходилися в напів зруйнованому або зруйнованому стані. З липня 2006 року у до дня укладення спірного договору від серпня 2016 року [PERSON] жодного разу не приїздила оглянути розвалене майно та не займалася його ремонтом. І взагалі про неї нічого не було відомо. Після звернення [PERSON] до неї з позовом, їй стало відомо про наявність оспорюваного договору купівлі-продажу. Тому вона 28.05.2019 року звернулася до суду з даним позовом. Вказала, що [PERSON] продала [PERSON] частину майна, що належить їй (позивачці) на праві особистої власності та частину майна, яке було зруйноване, не придатне до проживання та не підлягало ремонту. Таким чином, [PERSON] отримала квартиру, в якій на сьогоднішній день проживає. Вказаним договором порушуються її права, а тому оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним з моменту укладення. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Вказав, що обгрунтування зазначені у позові. Оспорюваний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. [PERSON] не мала права продавати, а [PERSON] купувати зазначене у договорі майно, оскільки на момент укладення даного договору частина цього майна була зруйнована та не придатна для використання, а інша частина не була у власності [PERSON] . На підставі експертного висновку встановлена аварійність будівель та враховуючи зазначений висновок судом прийнята постанова про зобов`язання виконавчого комітету Новомиргородської ради постановити на квартирний облік та надати житло матері [PERSON] [PERSON] . З 2006 до моменту оспорюваного договору [PERSON] жодного разу не з`являлася за місцем знаходження майна, не проводила жодних ремонтних робіт та не проживала, не здійснювала за ним догляд. Вважає, що як продавець так і покупець за оспорюваним договором купівлі-продажу надали нотаріусу неправдиві дані про стан відчужуваного майна. Крім того, вказав, що в договорі зазначено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину є власником майна на праві особистої приватної власності, в той час як дане майно є спільною власністю. Зауважує, що свідоцтво про право власності за дорученням [PERSON] , в якому зазначено що, зокрема огорожу, гараж та вимощення [PERSON] прийняла у спадщину від свого батька. Батько [PERSON] помер у 1982 році, майно збудоване протягом 2000-2002. Таким чином, оспорюваний договір є фіктивним. Також, представник позивача у судовому засіданні відмовився від допиту свідків, заявлених у позові (том 1 а.с.3 на звороті). Дана відмова представника позивача від допиту свідків прийнята судом, що внесено до протоколу судового засідання від 03.12.2024 (том 3 а.с.204-206). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Неселовська В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи письмові пояснення відповідачки. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , з обгрунтувань, зазначених у заяві від 30.05.2025 (том 4 а.с. 13-23), а також покласти на позивачку судові витрати. Відповідачка [PERSON] заперечує щодо задоволення позову позивачки, оскільки він є безпідставним. Третя особа - приватний нотаріус Новікова Н.М. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та заперечень до суду не подала. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1, 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» від\~18.12.2009\~№ 14 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006, № 63566/00Л). Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права. При вирішенні спору, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого\~вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу 1/4 частки житлового будинку від 02.08.2016, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новіковою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №634 (том 1 а.с.7-9, 124, 125-127), [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), будучи дієздатними громадянами, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, попередньо ознайомлені з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину), вільно володіючи українською мовою, уклали цей договір про наступне: - п.1.1 продавець передала у власність покупцю,а покупець прийняла у власність 1/4 частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями (надалі «предмет договору», «будинок», «майно», «нерухомість»), що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - п.1.2 відповідно до опису, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, житловий будинок, 1/4 частка якого відчужується за цим договором, позначений на плані земельної ділянки під літерами Аакркр?, має загальну площу 157,2 кв.м., в тому числі житлову площу 91,6 кв.м., стіни дерев`яно-мазані, обкладені цеглою, має наступні надвірні будівлі та споруди: сарай літ. Б; погріб літ. В; сарай літ. Д; гараж літ. Ж; убиральня літ. У; огорожа № - №3; вимощення літ. І ІІ; - п.1.3 документом, що підтверджує право особистої приватної власності Продавця на відчужувану нерухомість є свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301. Державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] проведена 24 березня 2015 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. за номером 9148999, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 603956235238; - п.3.1 Я, Продавець, стверджую та гарантую, що являють належним власником відчужуваного майна, ніяким чином не обмежена у розпорядженні цим майном; зазначене майно перебуває у належному технічному стані, повністю придатне для використання його за призначенням (для постійного проживання в ньому), не має прихованих недоліків та дефектів, щодо зазначеного нерухомого майна не ведуться спори, воно не заставлене, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса не використовується. Внаслідок продажу 1/4 частки будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких я, продавець, зобов`язана утримувати за законом чи договором. Я продавець, стверджую, що самочинно здійснені перепланування, переобладнання, реконструкції у житловому будинку, частка якого відчужується за цим договором, відсутні. Мені, покупцю, цей факт відомий та заперечень не викликає. Майно візуально оглянуте, мною, покупцем, до укладення цього договору. Недоліків чи дефектів, які перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням (для постійного проживання в ньому), на момент огляду не виявлено, будь-яких претензій щодо якісних характеристик нерухомого майна до Продавця Покупець не має, від проведення технічної інвентаризації відмовилась. Якщо повідомлена інформація не відповідає дійсності, Покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо вона не знала і не могла знати про права третіх осіб на відчужувану частку будинку; - п.3.2 Я, Покупець, свідчу та гарантую, що володію достатньою інформацією про відчужуваний Предмет договору та інформацією щодо нього, наданою Продавцем, задоволена якісним станом відчужуваного майна, під час огляду будь-яких дефектів та недоліків, про які не було повідомлено Продавцю мною не виявлено; претензій до Продавця щодо якісних характеристик зазначеного в договорі майна не маю; під податковою заставою згідно з витягом №50052464 від 02 серпня 2016 року, наданого з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, реєстратором, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] , майно та грошові кошти, що належать мені, Покупцю, не перебувають; - п.3.3 Я, Продавець, заявою, оформленою згідно вимог чинного законодавства, стверджую, що я вдова з 19 листопада 2014 року, житловий будинок, 1/4 частка, якого відчужується за цим договором є моєю особистою приватною власністю, оскільки набувалась мною самостійно в результаті прийняття спадщини, осіб, які відповідно до ст.64, 65, 74, 97 Сімейного Кодексу України в подальшому мали б право на частку в спільному майні подружжя щодо згаданої частки житлового будинку, відсутні; - п.3.5 - Ми, Сторони, стверджуємо про те, що наше волевиявлення є вільним і усвідомленим, відповідає нашій внутрішній волі; умови договору зрозумулі і відповідають реальній домовленості між нами; ціна договору відповідає нашим дійсним намірам; договір не носить характеру уявного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених у ньому. У договорі зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу нерухомого майна; будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення; - п.4.1.1 обов`язки Продавця: передати нерухоме майно, що відчужується за цим договором Покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього договору; попередити Покупця про права третіх осіб на відчужуване нерухоме майно та про всі відомі їй недоліки речі; на день передачі нерухомого майна у власність Покупця, сплатити у повному обсязі обов`язкові платежі, пов`язані з користуванням комунальними послугами у вказаному будинку; передати Покупцю всі приналежності товару (довідки та книжки про сплату необхідних податків та платежів, технічну документацію, ключі та ін.); - п.4.3.1 обов`язки Покупця: сплатити за відчужуване майно ціну, встановлену цим Договором; прийняти вказане майно у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього Договору шляхом вселення в це житло; - п.4.4.1 права Покупця: вимагати від Продавця передання нерухомого майна у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього Договору та виконання інших обов`язків за цим Договором. \~ \~ \~ \~Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 10.07.2014 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» виконавцем Шадловою Т.П. на замовлення [PERSON] , власниками зазначені: [PERSON] (договір купівлі-продажу від 26.11.1980 р №1141, розмір частки -1/4) і [PERSON] (договір купівлі-продажу від 26.11.1980 р №1143, розмір частки 1/4), [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 24.01.2009 р №142, розмір частки 1/2). Також в Плані земельної ділянки до вказаного технічного паспорту (зміни внесла і примітку дописала 11.07.2016 [PERSON] ; примітка: розмір земельної ділянки указано з схеми землевпорядника міської ради від 30.05.2001) складена Експлікація, де зазначено назва будинку, господарських будівель та споруд: Аакркр? - житловий будинок, літ. Б сарай, літ. В погріб, літ. Д сарай, літ. Ж гараж, літ. У убиральня, №-№3 огорожа, І-ІІ вимощення. З характеристики будинку, господарських будівель і споруд встановлено, що житловий будинок (літ.А) побудований до 1917 року, тамбур (літ. а) 2003 року побудови, ганок (літ. кр) 2003 року побудови, ганок (літ. кр?) 1980 року побудови, сарай (літ. Б) 1955 року побудови, погріб (літ. В) 1905 року побудови, сарай (літ. Д) 1980 рік побудови, гараж (літ. Ж) 2000 рік побудови, убиральня (літ. У) 1956 рік побудови, хвіртка (літ. N) 2002 року побудови, ворота (літ. N1) 2002 року побудови, огорожа (літ. N2) 2002 року побудови, огорожа (літ. N3) 2002 року побудови, замощення (літ. І) 2002 року побудови, замощення (літ. ІІ) 2002 року побудови (том 1 а.с.10-12). \~ \~ \~ \~Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , виготовленого «Проектно-вишукувальним інститутом «Кіровоградагропроект» на замовлення [PERSON] липень 2006 р. (шифр 658/2006) встановлено, що було виконано обстеження будівлі методом ретельного візуального огляду будівлі з розкриттям її конструктивних елементів та вузлів їх з`єднання на предмет їх технічного стану та можливості подальшої експлуатації в якості житлового будинку. Окрім обстеженої будівлі житлового будинку (літера «А» по схемі садибної ділянки), на садибній ділянці розташовані будівлі господарського призначення із літерами по схемі садибної ділянки: Б сарай; Г сарай; В погріб; Д - сарай; Е, у вбиральня. Висновки та рекомендації: по комплексному стану конструктивних елементів будівля «А» на момент обстеження знаходиться в Аварійному стані; подальша експлуатація будівлі житлового будинку неможлива; обстежена будівля житлового будинку, літера «А» не підлягає ремонту, так як затрати на її ремонт перевищують витрати на будівництво нового аналогічного будинку. Будівлі Б, Г, В, Д, Е, у господарського призначення виконані в конструкціях із цегли, дерева, листової чорної покрівельної жерсті; на момент обстеження всі обстежені будівлі знаходилися в напівзруйнованому або в повністю зруйнованому стані, і не підлягають ремонту (том 1 а.с.13-16). \~ \~ \~ \~Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2007 (яка набрала законної сили 15.05.2007) задоволено позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення про відмову у постановці на квартирний облік та зобов`язання постановити на квартирний облік та надати житло; скасовано рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради №149 від 17 липня 2006 року «Про постановку на квартирний облік при Новомиргородській міській раді гр. [PERSON] »; зобов`язано виконавчий комітет Новомиргородської міської ради вчинити дії щодо постановки на квартирний облік та надання житла [PERSON] . Зі змісту даної постанови встановлено, що [PERSON] має у населеному пункті де вона проживає, а саме у [ADDRESS] 1/4 частину будинку, яка належить їй на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі продажу №1143 від 26.11.1980 року, що підтверджується довідкою Новомиргородської дільниці Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за №107 від 10.04.2007 року. У відповідності до експертного висновку про технічний стан будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] «Проектно-вишукувального інституту «Кіровоградагропроект» - по комплексному стану конструктивних елементів будівля «А» на момент обстеження знаходиться в аварійному стані. Подальша експлуатація будівлі житлового будинку неможлива. Обстежена будівля житлового будинку, літера «А» не підлягає ремонту, так як затрати на її ремонт перевищують витрати на будівництво нового аналогічного будинку. Отже, як вбачається з вищевикладеного позивачка тимчасово проживає біля своєї доньки по [ADDRESS] , а її будинок, частина якого належить їй на праві приватної власності перебуває в аварійному стані та не придатний для проживання (том 1 а.с.17-19, 48). \~ \~ \~ \~На виконання постанови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2007 виконавчим комітетом Новомиргородської міської ради прийнято рішення від 24 травня 2007 №547 «Про постановку гр. [PERSON] на квартирний облік при Новомиргородській міській раді» та рішення від 26 грудня 2007 №884 «Про надання житла гр. [PERSON] » (том 1 а.с.49, 50). \~ \~ \~ \~Матеріалами спадкової справи №88-83, заведеної 05.05.1983 р. Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] (том 1 а.с.73-87) встановлено, що відповідно до Дублікату договору купівлі-продажу від 26.11.1980, оригінал якого посвідчено державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Сидоренко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1143 (дублікат якого видано державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Лебедченко А.Д. 05.06.2013 та зареєстровано в реєстрі за №168), [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили належну продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Новомиргородською нотаріальною конторою 29 січня 1957 року та зареєстрованого в Інвентарбюро 4 серпня 1961 р. за №292/2, 1/4 частину будинку з надвірними будівлями (сарай л.Г, погріб л.В, туалет л.У), розташованих на земельній ділянці розміром 1312,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (том 1 а.с.21, 82). Відповідно до Дублікату договору купівлі-продажу від 26.11.1980, оригінал якого посвідчено державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Сидоренко О.М. та зареєстровано в реєстрі за №1141 (дублікат якого видано державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області Лебедченко А.Д. 05.06.2013 та зареєстровано в реєстрі за №167), [PERSON] та [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили належну продавцям на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Новомиргородською нотаріальною конторою 08 лютого 1957 року та зареєстрованого в Інвентарбюро 28 березня 1957 р. за №292/2, 1/4 частину будинку з надвірними будівлями (сарай л.Г, погріб л.В, туалет л.У), розташованих на земельній ділянці розміром 1312,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (том 1 а.с.20, 83). З заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до Новомиргородської державної нотаріальної контори 24.03.2015 звернулася [PERSON] , що діє по довіреності посвідченій Кізіль О.О., приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу 12.11.2013 за реєстром №854 за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (том 1 а.с.78). До матеріалів спадкової справи долучено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений 10.07.2014 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» виконавцем Шадловою Т.П. на замовлення [PERSON] (том 1 а.с.7981). На підставі поданої заяви, державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24.03.2015 року видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №301, на майно [PERSON] , 1923 р.н., який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/4 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому знаходиться визначена частка, - дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ.Аакркр?, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м., розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м., та господарсько-побутові будівлі: сарай літ.Б, погріб літ.В., сарай літ.Д, гараж літ.Ж, убиральня літ.У, огорожа №-№3, вимощення літ.І ІІ, що належало померлому на 1/8 частку на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіроградській області 05 червня 2013 за реєстром №167, оригінал якого посвідчений Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26.11.1980 за реєстром №1141 і на 1/8 частку на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 05 червня 2013 за реєстром №168, оригінал якого посвідчений Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстром №1143 та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі №2 номер запису №292 (том 1 а.с.85). Матеріалами спадкової справи №177/08, заведеної 01.04.2008 р. Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області до майна померлої [INFO] [PERSON] (том 1 а.с.139-165) встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. та зареєстрованим в реєстрі за №142, [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , що складається з 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частина дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ. Аакр, розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м., розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м., та господарсько-побутові будівлі: сарай літ.Б, Д, погріб літ.В, гараж літ.Ж, убиральня літ. У, огорожа літ. №1-3, замощення літ.І-ІІ, що належав померлій на підставі Договору дарування, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою, Кіровоградської області 23 вересня 1994 року за реєстром №1530 на 14/50 частин домоволодіння та Договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою, Кіровоградської області 07 травня 2001 року за реєстром №609 на 11/50 частин домоволодіння і зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим №292/2 (том 1 а.с. 161). Крім того, з матеріалів спадкової справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року №1382 «Про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд по [ADDRESS] », обговоривши заяву [PERSON] про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд, померлою [PERSON] , на власній присадибній ділянці по [ADDRESS] , враховуючи Акт перевірки отримання чинного законодавства в галузі будівництва від 23 грудня 2008 року та згідно п.(10)б ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет міської ради вирішив: оформити право власності на самовільно побудовані: тамбур розміром 1,40м х 2,88м; гараж розміром 8,30м х 4,80м та збільшення загальної площі на 6,6 кв. метрів, збільшення житлової площі на 1,5 кв. метрів по [ADDRESS] , без порушення технічних норм забудови; Новомиргородському бюро технічної інвентаризації провести відповідні зміни в технічному паспорті даного домоволодіння (том 1 а.с.164, том 2 а.с.240). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року у справі №395/763/19, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зазначеного рішення суду, при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус не перевірив чи зареєстровано за позивачем право власності на таке нерухоме майно як гараж під літ. «Ж», огорожа №-№3, вимощення\~- літ.І ІІ, на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня\~2008 року № 1382, яке є чинним, ніким не скасовано, та прийнято у зв`язку з виключною компетенцією органу місцевого самоврядування. Суд констатує, що внаслідок видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом порушено права [PERSON] , оскільки як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я [PERSON] , так і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , а також у договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] 1/4 частину будинку з господарсько-побутовими будівлями на [ADDRESS] , до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] . Наявність цього нерухомого майна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я [PERSON] , є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] нерухомим майном, отриманим у спадщину, що і стало підставою для звернення останньої до суду за захистом свого права. Вирішуючи даний спір, суд врахував постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №395/332/19 та висновки зроблені в ній Верховним Судом (том №2, а.с.172-180). Також судом враховано ухвалу Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №395/1053/16-ц, якою зупинено виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року, в тому числі, із підстав розглядом Маловисківським районним судом Кіровоградської області цивільної справи №395/763/19 за позовом [PERSON] про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] (том №2, ас. 247-249). Крім того, суд врахував, що станом на час ухвалення судом рішення у даній справі судове рішення у справі №395/1053/16-ц не ухвалено та відповідно не набрало законної сили (том 2 а.с.46-51, 52-58, 167-172, 173-179). З постанови Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 у справі №395/763/19 встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом порушено права [PERSON] , оскільки як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я [PERSON] , так і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я [PERSON] , до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] . Наявність цього нерухомого майна в оспорюваному свідоцтві про право на спадщину за законом є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] нерухомим майном, отриманим у спадщину, що і стало підставою для звернення останньої до суду за захистом свого права (том 2 а.с.52-58, 173-179). Постановою Верховного Суду від 25 травня 2023 у справі №395/763/19 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення; рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року залишено без змін. У своїй постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції, належно оцінивши зібрані докази, повно та всебічно дослідивши обставини, щодо яких виник спір, дійшли обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (том 2 а.с.180-187). Також, відповідачкою [PERSON] в якості доказу у справі надано рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 у справі №395/332/19, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019, про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом (том 1 а.с. 226-229, 230-234). Разом з тим, з постанови Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2023 у справі №395/332/19, яка набрала законної сили 08 червня 2023 (том 2 а.с. 188-196) встановлено, що рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасовано постановою Верховного Суду третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно розпорядження в.о. голови Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2021 року цивільну справу №395/332/19 передано на розгляд до Маловисківського районного суду Кіровоградської області з підстав відсутності потрібної кількості суддів для повторного розподілу справи. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ №592811, видане 24 березня 2015 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. спадкодавцю [PERSON] на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстрованого в реєстрі за №303, спадкова справа №266-08. Рішення суду\~першої інстанції\~мотивовано тим,\~що під\~час розгляду\~справи було\~встановлено порушення\~нотаріусом Новомиргородської\~державної нотаріальної\~контори Інструкції\~про порядок\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України та\~порушено Порядок\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України при\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом,\~яке оспорює\~позивач.Судом встановлено, що державний нотаріус, проаналізувавши документи, надані спадкоємцем [PERSON] був зобов`язаний перевірити розбіжності в правовстановлюючих документах щодо права власності спадкодавця [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, що перебували на території садиби по [ADDRESS] . Нотаріус зобов`язаний був звернути увагу на рік побудови таких об`єктів як гараж, вимощення та огорожа, що побудовані вже після смерті спадкодавця. Тому, судом першої інстанції було достовірно встановлено порушення прав позивача внаслідок видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, оскільки до складу спадщини, яку прийняла [PERSON] , нотаріусом включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 червня 2023 у справі №395/332/19 рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Обласне комунальне підприємство «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом залишено без змін. Апеляціійний суд вказав, що аналізуючи встановлені обставини справи та надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус не перевірив чи зареєстровано за позивачем право власності на таке нерухоме майно як гараж під літ. «Ж» на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня 2008 року № 1382 яке є чинним, ніким не скасовано та прийнято у зв`язку з виключною компетенцією органу місцевого самоврядування. Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на ту обставину, що під час встановлення фактичних обставин справи було з`ясовано, що: - у свідоцтві на право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я [PERSON] ; - у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я [PERSON] ; - у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] ; - договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року за умовами якого\~\~ [PERSON] \~\~продала [PERSON] \~\~одну четверту частину будинку з господарсько-побутовими будівлями на\~\~ [ADDRESS] до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] . Наявність всього нерухомого майна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я [PERSON] є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] нерухомим майном, отриманим у спадщину, що і стало підставою для звернення останньої до суду за захистом своїх прав. Посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на ту обставину, що [PERSON] не має права оскаржувати свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане відповідачу, оскільки не перебуває з нею в родинних відносинах та відповідно її право на спадкування не може бути порушене, не може бути взяти до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, зокрема, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадкування інших осіб. Отже, в даному випадку [PERSON] є належним позивачем у справі, так як видачею свідоцтва про право на спадщину порушуються її права та інтереси. Більше того, суд апеляційної інстанції враховує висновки судів, зокрема й Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 395/763/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача - Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій було надано оцінку правомірності звернення позивача [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2015 року, що видане [PERSON] та встановлено, що права [PERSON] порушені і вона має право на звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, вищевказаною постановою Верховного Суду від 25 травня 2023 року підтверджено висновки судів попередніх інстанцій про те, що видача свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2015 року спадкоємиці [PERSON] із зазначенням у ньому всього спадкового майна, яке вона в подальшому продала [PERSON] порушує права [PERSON] щодо права власності на її спадкове майно. Відтак, видача аналогічного за змістом свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2015 року на те ж саме спадкове майно відповідачу [PERSON] також порушує відповідне право власності на володіння та розпорядження майном [PERSON] . Крім того, як встановлено судом, ухвалою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №395/1053/16-ц (на яку здійснено посилання у рішенні Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року у справі №395/763/19), зупинено виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року із підстав розгляду Маловисківським районним судом Кіровоградської області цивільної справи №395/701/19 за позовом [PERSON] про скасування договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку від 02 серпня 2016, цивільної справи №395/763/19 за позовом [PERSON] про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] та цивільної справи №395/853/19 за позовом [PERSON] про визнання права власності на гараж. З зазначеної ухвали Верховного Суду встановлено, що рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська міська рада Кіровоградської області про виділ в натурі 1/2 частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами задоволено частково; виділено в натурі у власність з відступом від ідеальних часток [PERSON] 29/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] за літ. «Аакркр?», а саме: приміщення 1-1 площею 3,10 кв.м., 1-2 площею 2,90 кв.м., 1-3 площею 9,60 кв.м., 1-4 площею 18,70 кв.м., 1-5 площею 13,00 кв.м., 1-6 площею 16,40 кв.м., 1-7 площею 7,40 кв.м., 2-7 площею 7,50 кв.м.; погріб за літ. «В», сарай за літ. «Д», відповідно до варіанту першого висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 1158/1159/17-27 від 29.03.2018 року (в додатку 3 позначено синім кольором); виділено в натурі у власність з відступом від ідеальних часток [PERSON] 71/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] за літ. «Аакркр?», а саме: приміщення 2-1 площею 3,00 кв.м., 2-2 площею 2,50 кв.м., 2-3 площею 9,20 кв.м., 2-4 площею 18,70 кв.м., 2-5 площею 3,90 кв.м., 2-6 площею 17,90 кв.м., 2-7 площею 5,00 кв.м., 2-8 площею 13,10 кв.м., 2-9 площею 2,60 кв.м.; ганок за літ. «кр», гараж за літ. «Ж», вбиральня за літ. «У», хвіртка за літ. «№», ворота за літ. «№1», огорожа за літ. «№2», огорожа за літ. «№3», замощення за літ. «І», замощення за літ. «ІІ», відповідно до варіанту першого висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 1158/1159/17-27 від 29.03.2018 року (в додатку 3 позначено жовтим кольором); для забезпечення ізольованого користування виділеними приміщеннями у житловому будинку літ. «Аакркр?», спільно [PERSON] з [PERSON] провести будівельні роботи, згідно рішення суду та встановлено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , загальною площею 1557,06 кв.м. між [PERSON] та [PERSON] (том 2 а.с. 19-21). Постановою Верховного Суду від 27 січня 2022 у справі №395/853/19 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2021 залишено без змін та поновлено виконання останньої. Зі змісту постанови встановлено, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року задоволено позов [PERSON] до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно; визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, на спадкове майно, а саме - гараж, розміром 8,3 метрів на 4,8 метрів, що розташований по [ADDRESS] , зазначений в технічному паспорті літерою «Ж», після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості. Постановою Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення у справі, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд послався на те, що за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності (загальний розмір частки становить 1/2) на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . До складових частин будинку належить сарай Б, Д; погріб В; гараж Ж; убиральня У; огорожа №-№ 3, вимощення І ІІ. Крім того, у спадковій справі № 177/2008 містяться документи, які підтверджують право спільної часткової власності без розмежування належності господарсько-побутових будівель конкретній особі. Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів, на підтвердження того, що право спільної часткової власності відповідачки [PERSON] на спірний гараж було припинено, а правовстановлюючі документи, на підставі яких за [PERSON] було проведено реєстрацію права власності на будинок та його складові частини, не визнані недійсними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до [PERSON] , суд зазначив, що вказана особа не є неналежним відповідачем у справі, оскільки жодним чином не могла порушити, не визнати чи оспорювати суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивачки (том 2 а.с.71-77). Також, рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року у справі №395/168/21 позовну заяву [PERSON] до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради №1382 від 25 грудня 2008 року залишено без задоволення (том 3 а.с. 44-48). Постановою Черкаського апеляційного суду від 03 квітня 2024 апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Позненка Ю.В. залишено без задоволення; рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 липня 2023 року у справі за позовом [PERSON] до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року залишено без змін. Зі змісту постанови встановлено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою юридичну силу після його реалізації, а саме після одержання документів, що посвідчують право власності та подальшої його державної реєстрації відповідно до встановленого законом порядку. Тому, його скасування не породжує наслідків для власників майна, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння майном і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Таким чином, після оформлення права власності на майно позивачем та відповідачем між сторонами виник спір про право, а відтак сторона, яка вважає себе власником спірного майна має захищати свої права у спосіб, передбачений статтями 387, 391, 1212 ЦК України, а не шляхом визнання незаконним та скасування вже виконаного (реалізованого) рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 «Про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд» по [ADDRESS] . Так, оспорюване рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 саме по собі не є правовстановлюючим документом, а лише легітимізує вже існуюче право власності, створює правову підставу для оформлення (державної реєстрації) речового права на майно у встановленому законом порядку. Отже, вказане рішення виконкому, яке є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, вичерпало свою дію внаслідок його виконання [PERSON] , у якої виникло право власності на майно в результаті прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка збудувала об`єкти нерухомого майна за час свого життя та набула на них прав, право на спадкування яких має спадкоємець у випадку прийняття спадщини після померлого спадкодавця. Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) відповідно до рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 26 грудня 2007 року № 884 отримала квартиру [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] реалізувала право передбачене статтею 47\~Конституції України та пунктом 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Підставою отримання зазначеної квартири є знаходження її будинку, що розташований по [ADDRESS] - в аварійному стані, як непридатний до проживання та такий, що не підлягає ремонту. Враховуючи вище встановлені обставини справи, судові рішення, які вступили в законну силу про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що були видані [PERSON] та [PERSON] , колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що наявністю оспорюваного позивачем рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року її права не порушуються (том 3 а.с. 33-41, 49-57). Суд зауважує, що стороною відповідача [PERSON] неодноразово під час розгляду даної справи №395/701/19 заявлялися клопотання про зупинення провадження у даній справі до винесення рішення у касаційному розгляді справи №397/168/21. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2024 у справі №395/701/19 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про\~зупинення провадження\~у даній\~справі до\~винесення рішення\~у касаційному\~розгляді справи\~№397/168/21,\~оскільки відповідачкою\~ [PERSON] \~не надано\~суду достовірних\~та достатніх\~доказів на\~підтвердження того,\~що нею\~подано касаційну\~скаргу на\~судове рішення\~у справі\~№395/168/21,\~відкрите касаційне\~провадження у\~даній справ\~чи вирішено\~питання про\~зупинення виконання\~рішення (ухвали)\~суду або\~зупинення його\~дії (том 3 а.с. 31, 60-65). У задоволенні аналогічних клопотань сторони відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі (том 3 а.с. 119, 142, 173) судом відмовлено, про що зазначено у протоколі судового засідання від 03.12.2024 (том 3 а.с.204-206). Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ч.1,\~5\~ст.\~203\~ЦК україни,\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ч.1\~ст.\~216\~ЦК України,\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1, 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є\~правочин,\~який вчинено\~без наміру\~створення правових\~наслідків,\~які обумовлювалися\~цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1-7 ст. 319 ЦК України ,\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник\~не може\~використовувати право\~власності на\~шкоду правам,\~свободам та\~гідності громадян,\~інтересам суспільства,\~погіршувати екологічну\~ситуацію та\~природні якості\~землі. Держава\~не втручається\~у здійснення\~власником права\~власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1-2 ст. 321 ЦК України ,\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповіднодо\~п.24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~розгляду цивільних\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» від\~06.11.2009\~№9,\~для визнання\~ правочину\~ фіктивним\~ необхідно\~ встановити\~наявність умислу\~всіх сторін\~правочину. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц). Згідно ч.4, 5\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Такі положення узгоджуються і з постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17, провадження №61-26396св18. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц, провадження №61-11сво17, зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведені висновки підтримані також у Постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі №463/1294/19. Судом встановлено, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року у справі №395/763/19, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року та постановою Верховного Суду від 25 травня 2023, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Новомиргородська районна державна нотаріальна контора, Новомиргородська дільниця обласного комунального підприємства Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зазначеного рішення суду, при видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус не перевірив чи зареєстровано за позивачем право власності на таке нерухоме майно як гараж під літ. «Ж», огорожа №-№3, вимощення\~- літ.І ІІ, на підставі рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 25 грудня\~2008 року № 1382, яке є чинним, ніким не скасовано, та прийнято у зв`язку з виключною компетенцією органу місцевого самоврядування. Суд констатує, що внаслідок видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом порушено права [PERSON] , оскільки як у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, виданого на ім`я [PERSON] , так і у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданого на ім`я [PERSON] , яка є спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , а також у договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] 1/4 частину будинку з господарсько-побутовими будівлями на [ADDRESS] , до складу спадщини включено нерухоме майно, власником якого на підставі чинного рішення органу місцевого самоврядування була [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняла [PERSON] . Наявність цього нерухомого майна у свідоцтві про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, виданому на ім`я [PERSON] , є перешкодою у володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] нерухомим майном, отриманим у спадщину. Вирішуючи даний спір, суд врахував постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №395/332/19 та висновки зроблені в ній Верховним Судом. Також судом враховано ухвалу Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №395/1053/16-ц, якою зупинено виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10 липня 2018 року, в тому числі, із підстав розглядом Маловисківським районним судом Кіровоградської області цивільної справи №395/763/19 за позовом [PERSON] про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] . Крім того, постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2007 (яка набрала законної сили 15.05.2007) задоволено позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення про відмову у постановці на квартирний облік та зобов`язання постановити на квартирний облік та надати житло; скасовано рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради №149 від 17 липня 2006 року «Про постановку на квартирний облік при Новомиргородській міській раді гр. [PERSON] »; зобов`язано виконавчий комітет Новомиргородської міської ради вчинити дії щодо постановки на квартирний облік та надання житла [PERSON] . Зі змісту даної постанови встановлено, що [PERSON] має у населеному пункті де вона проживає, а саме у [ADDRESS] 1/4 частину будинку, яка належить їй на праві приватної власності у відповідності до договору купівлі продажу №1143 від 26.11.1980 року, що підтверджується довідкою Новомиргородської дільниці Кіровоградського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за №107 від 10.04.2007 року. У відповідності до експертного висновку про технічний стан будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] «Проектно-вишукувального інституту «Кіровоградагропроект» - по комплексному стану конструктивних елементів будівля «А» на момент обстеження знаходиться в аварійному стані. Подальша експлуатація будівлі житлового будинку неможлива. Обстежена будівля житлового будинку, літера «А» не підлягає ремонту, так як затрати на її ремонт перевищують витрати на будівництво нового аналогічного будинку. Отже, як вбачається з вищевикладеного позивачка тимчасово проживає біля своєї доньки по [ADDRESS] , а її будинок, частина якого належить їй на праві приватної власності перебуває в аварійному стані та не придатний для проживання (том 1 а.с.17-19, 48). Отже, обставини, встановлені у вище зазначених рішеннях суду, у відповідності до вимог ч.4, 5 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді цієї справи. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до\~статті 3 ЦК України\~принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому, добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч.3\~ст. 509 цього Кодексу. Аналіз ч.2\~ст.13 ЦК України\~дає підстави\~для висновку,\~що недобросовісна\~поведінка особи,\~яка полягає\~у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності необхідно оцінювати поведінку суб`єкта права як добросовісної або недобросовісної. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20). Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі № 311/2145/19). З наведених обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачами виник спір щодо права власності на нерухомого майна, належного позивачці та яке було відчужено [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року за реєстровим №301 [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року. Однак, судовим рішенням від 21 червня 2022 року у справі №395/763/19 видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року за реєстровим №301 було визнано недійсним. Також судом встановлено, що передане [PERSON] . [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року майно знаходилося в аварійному стані та не придатне для проживання. За умовами оспорюваного договору [PERSON] стверджувала та гарантувала, що являється належним власником відчужуваного майна та зазначене майно перебуває у належному технічному стані, повністю придатне для використання його за призначенням; [PERSON] майно візуально оглянуто до укладення договору, недоліків чи дефектів, які перешкоджали б його використанню за цільовим призначенням (для постійного проживання в ньому), на момент огляду не виявлено, будь-яких претензій щодо якісних характеристик нерухомого майна до [PERSON] вона не має, від проведення технічної інвентаризації відмовилась. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Таким чином, поведінка відповідачів під час укладення спірного договору є недобросовісною та свідчить про зловживання правом, що в свою чергу шкодить інтересам позивачки, як власника частини майна на належне користування своєю часткою нерухомості. Європейський суд\~з прав\~людини вказав,\~що пункт\~1статті\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд,\~оцінюючи належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженню наявних\~у справі\~доказів,\~з урахуванням\~принципів справедливості\~та добросовісності,\~приходить до\~висновкупро наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки та визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1).

Outcome: approved