Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

АТ«Акцент-Банк`звернулося до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 21.11.2017 року у розмірі 61\~201,72 грн та судового витрати у розмірі 3\~028,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.11.2017 року між сторонами укладений кредитний договір, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у виді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зі своєї сторони банк виконав всі умови підписаного договору і надав відповідачу кредит, однак, відповідач,у порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 19.09.2024 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 61\~201,72 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом 49\~992,72 грн, заборгованості за відсотками 11\~209,00 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 08.11.2024 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17.04.2025 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у позивача виписку по картковому рахунку за кредитним договором. Представник відповідача направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи відзиву обґрунтував тим, що сторонами кредитного договору не була узгоджена умова про сплату процентів за користування кредитом, оскільки анкета-заява, підписана відповідачем, не містить такої умови. Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, позивачем не надано доказів того, що на час укладення кредитного договору діяли саме ці умови та правила надання банківських послуг та відповідачі розуміла саме ці умови та правила на час укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору, оскільки зазначена у ньому інформація надається споживачу до укладення кредитного договору. Позивач у порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не надав відповідачу інформацію про умови кредитування. У заяві про долучення розрахунків представник відповідача зазначив, що згідно з випискою за картковим рахунком за період 08.12.2017 по 01.05.2025 відповідачем було сплачено нараховані відсотки на суму 108\~907,69 грн, з яких 97\~698,69 грн позивач рахує як сплачені відсотки, 11\~209,00 грн як несплачені відсотки. Враховуючи, що відсотки за користування кредитом не були узгоджені сторонами, 97\~698,69 грн позивач повинен був зарахувати на сплату тіла кредиту. Тому у відповідача наявна переплата за кредитом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, повністю підтримав позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 21.11.2017 між АТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ «А-Банк» та згоду, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з умовами договору про надання банківських послуг до його укладення, екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www. a-bank.com.ua та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті www.a-bank.com.ua, про що свідчить підпис відповідача у анкеті-заяві. Згідно з довідкою за лімітами за кредитним договором від 21.11.2017 за період з 21.11.2017 по 19.09.2024, [PERSON] 21.11.2017 встановлено кредитний ліміт у розмірі 700,00 грн, який згодом збільшено до 50\~000,00 грн. З наданого розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачу нараховувалися проценти за ставками 46,8%, 40,8%,44,4% річних. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст.\~1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з наданим позивачем АТ «Акцент-Банк» розрахунком, за кредитним договором станомна 17.09.2024 року виникла заборгованість у розмірі 61\~201,72 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 49\~992,72 грн, заборгованості за процентами11\~209,00 грн. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», як невід`ємної частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд приходить до висновку, що у цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», у період з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Щодо підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту, то слід зазначити наступне. Указаний паспорт споживчого кредиту не може слугувати підтвердженням узгодження між сторонами умов кредитного договору, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною 2 статті 9\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту. Відповідно до частини 3 зазначеної статті інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип відсоткової ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної відсоткової ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної відсоткової ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну відсоткову ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної відсоткової ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг; 8) порядок повернення кредиту та сплати відсотків за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, відсоткової ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №393/126/20 від 23.05.2022 року. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14- 131цс19). Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20 не дає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками з наведених вище підстав та правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі №393/126/20 від 23.05.2022 року. Крім того, посилання позивача на практику Верховного Суду у справі № 284/157/20 у постанові від 02 грудня 2020 року, де позичальником було підписано паспорт споживчого кредиту, вищевикладеної позиції суду не спростовує, оскільки за результатами перегляду зазначеної справи суд касаційної інстанції направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції із вказівкою на те, що суд повинен дослідити надані позивачем докази. Однак однозначного висновку щодо мінливості умов, визначених у паспорті споживчого кредиту, та необхідності врахування такого документу як складової частини кредитного договору за умови недоведення банком яким типом картки користувався позичальник Верховним Судом зроблено не було. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Позивач є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи основні засади цивільного законодавства та необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеному рішенні зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відтак, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. З огляду на зазначені обставини, приведені правові норми та правові висновки, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором кредиту не має, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 11\~209,00 грн є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 49\~992,72 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21). У позовній заяві АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з [PERSON] , зокрема заборгованість за кредитним договором від 21.11.2017 за основною сумою боргу у розмірі 49\~992,72 грн станом на 19.09.2024. З досліджених в судовому засіданні розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку, які є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, судом встановлено, що за період з 21листопада 2017 року до 19вересня 2024 року позивачем з рахунку відповідача безпідставно, враховуючи відсутність належних доказів щодо умов нарахування процентів, здійснено списання відсотків за використання кредитного ліміту у загальному розмірі 95\~319,79 грн. При цьому, згідно з розрахунком позивача, розмір заборгованості по відсоткам, які позивач просив стягнути з відповідача, складає 11\~209,00 грн, отже нарахування по відсоткам на суму 84\~110,79 грн сплачені відповідачем (95\~319,79 11\~209,00) З аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, які надані позивачем, вбачається, що банк, систематично, отримуючи від відповідача грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за кредитом, на власний розсуд та без достатніх підстав спрямовував частину внесених відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості за відсотками та списував з рахунку відповідача необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту, що призвело до штучного збільшення суми (тіла) кредиту. Саме у такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту у розмірі 49\~992,72 грн. Разом з тим, позивач не надав суду доказів наявності у нього права відповідно до закону та/або належно укладеного договору здійснювати нарахування у зазначений спосіб, доказів належного узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 49\~992,72 грн. При цьому, як встановив суд, банк безпідставно списав з клієнта у рахунок сплати процентів, які він не мав права нараховувати та списувати, грошові кошти у розмірі 84\~110,79 грн, що значно перевищує суму, яку просить стягнути позивач АТ «Акцент-Банк» (фактична переплата відповідача складає 34\~118,07 грн). Враховуючи, що позивач безпідставно нараховував та списував з відповідача протягом строку кредитування відсотки за користування кредитом, внаслідок чого основна сума кредиту безпідставно збільшена банком на суму нарахованих відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, оскільки розмір необґрунтовано нарахованих та списаних відсотків перевищує розміросновної суми кредиту. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заборгованість за тілом кредиту є повністю погашеною відповідачем, що у даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір на відповідача не покладається.

Outcome: dismissed