Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

24 березня 2025 року АТ «ПУМБ» звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 11.10.2018 року на підставі кредитного договору № 2001147418201 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 6000 грн., який пізніше було збільшено до 32226 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.01.2025 року складає 49410,49 грн., з яких: 32176,22 грн. заборгованість за кредитом; 17234,27 грн. заборгованість процентами. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була, у зв`язку з чим АТ «ПУМБ» звертається до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 49410,49 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 25.03.2025 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судові засідання не з`явився, але у позовній заяві просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав, про поважність причин своєї неявки в судове засідання суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судові засідання відповідача та неповідомленням суду про поважність причин своєї неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов судом застосовано відповідно до ст.280 ЦПК України заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 11.10.2018 року [PERSON] власноручним підписом підписав заяву № 2001147418201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої на його ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях надано кредитну картку № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт 6000 грн. Реальна річна процентна ставка складає 57,83%. Одночасно з Договором відповідач підписав власноручним підписом Паспорт споживчого кредиту, де зазначена інформація про контактні дані кредитодавця, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, про орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, про порядок повернення кредиту, про додаткову інформацію та про інші важливі правові аспекти. Також в Паспорті зазначено, що відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Підтверджує отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. [PERSON] підтвердив, що розуміє та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, що підтверджується його власноручним підписом. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ним (кредитні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Статтею 11\~ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зі змісту ч. 1 ст. 205 ЦК України вбачається, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 3 цієї статті). Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В абз. 2 ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період 11.10.2018 10.01.2025, відповідно до якої відповідачу було встановлено кредитний ліміт в розмірі 6000 грн, який в ході користування кредитною карткою позивачем в односторонньому порядку було збільшено до 32226 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору №2001147418201 від 11.10.2018 року. Вищевказані докази суд вважає належними та допустимими, які підтверджують факт укладення договору, та його умови, а також факт виконання АТ «ПУМБ» своїх зобов`язань за договором. Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача, де вбачається рух коштів по рахунку. При цьому суд прийшов до висновку, що сума кредитного ліміту\~відповідачу була збільшена, а він користувався кредитними коштами в межах збільшеного кредитного ліміту, не заперечував проти його збільшення\~та не звертався до Банку із заявою про його незаконне збільшення. Своїми діями, які полягають у використанні коштів, відповідач фактично погодився на збільшення суми кредиту, а отже, така поведінка свідчить про його згоду та намір на отримання кредитних коштів у встановленому (запропонованому) Банком розмірі. В той же час, відповідач, активно користуючись вказаними коштами, свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів належним чином в повному обсязі не виконав, допускав прострочення платежів, вносив їх в меншому розмірі, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем письмовими доказами\~Заявою-приєднанням від 11.10.2018 року, випискою з особового рахунку відповідача, які є первинними бухгалтерськими документами, а також розрахунком заборгованості, довідкою про збільшення кредитного ліміту, які суд вважає належними та допустимими, підстав сумніватись в їх достовірності у суду немає. Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором №2001147418201 від 11.10.2018, суд встановив, що безпосередньо Заява-приєднання та Паспорт споживчого кредиту, підписані відповідачем, містять розписаний порядок та строки повернення кредиту, конкретного розміру процентів та порядку їх нарахування, загальна вартість кредиту. А також зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. В В обґрунтування позовних вимог позивач додав до позовної заяви Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання ДКБО (редакція з 06.04.2018) з додатками - умовами надання кредитів в залежності від типу картки, вказуючи, що цей документ разом із Заявою-приєднання становлять кредитний договір, який було укладено між сторонами 11.10.2018 і зобов`язання за яким порушив відповідач. З огляду на зміст ст.\~633,634\~ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку Банк, тому вони повинні бути зрозумілі контрагентам (споживачам) і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Однак, надана суду Публічна пропозиція не містять підпису відповідача, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме додана до позовної заяви Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме з нею відповідач ознайомився і погодився, підписуючи Заяву-приєднання від 11.10.2018 та Паспорт споживчого кредиту, що вказаний документ містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами в тих розмірах, які застосовані Банком у наданому суду розрахунку заборгованості. В Заяві №2001147418201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.10.2018 власноручно підписаній [PERSON] , вказана сума кредитного ліміту 6000 грн, процентна ставка за користування кредитними коштами - 57,83% та в жодному пункті не зазначено про домовленість про збільшення кредитного ліміту, на яку суму та на який строк. Представник АТ «Перший Український Міжнародний банк», обґрунтовуючи збільшення кредитного ліміту та право на нарахування процентів за користування кредитом, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором 2001147418201 від 11.10.2018, посилався на Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 06.04.2018), затверджену рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 609 від 20.09.2016 та Додатки до Договору, що містять інформацію, яка надавалась споживачу до укладення договору до споживчого кредиту, як невід`ємні частини кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які містяться в Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затверджені рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол 694 від 06.03.2018, ознайомився Позичальник і погодився саме з ними, підписуючи Заяву №2001147418201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.10.2018, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Як вбачається з матеріалів справи, представником АТ «Перший Український Міжнародний банк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 11.10.2018, містяться посилання на те, що правовідносини між Банком та Позичальником будувалися саме на Заяві, умовах та порядку, що містяться в Публічній пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 06.04.2018), затверджену рішенням Правління ПАТ «ПУМБ» протокол № 694 від 06.03.2018 та Додатками до Договору. Проте, роздруківка з сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15). Також, у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1\~ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки, як встановлено судом Умови та порядок укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Перший Український Міжнародний банк», що розміщені на офіційному сайті Банку неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Перший Український Міжнародний банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Перший Український Міжнародний банк», відсутність в Заяві позичальника №2001147418201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.14.2018 домовленості сторін про збільшення кредитного ліміту та сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надану позивачем Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що містить умови та порядок надання банківських послуг в АТ «Перший Український Міжнародний банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Заяві №2001147418201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 11.10.2018, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору(такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді збільшення кредитного ліміту та ціну договору у формі процентів за користування кредитними коштами збільшеного кредитного ліміту. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) викладений правовий висновок, стосовно того, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої\~статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя\~статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Отже, суд зауважує, що Заява № 2001147418201, та Паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем, містять умови користування кредитними коштами, натомість, Публічна пропозиція на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб із Додатками до Договору, хоч і містить такі умови, проте на цих документах відсутній особистий підпис [PERSON] , що в свою чергу не є доказом укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~ст.3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1,3\~ст. 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За змістом положень ст.ст\~12,\~13,\~89 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивач не надав суду доказів укладання з відповідачем договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу з відповідними його елементами (відсотками), суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з останнього простроченої заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 17234,27 грн, слід відмовити за недоведеністю. Крім того, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, перевіряючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту а у сумі 32176,22 гривень, суд керується такими міркуваннями. У підтвердження заявлених вимог позивач надав суду виписку по рахунку відповідача за період з 11.10.2018 по 30.03.2023, якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2001147418201 від 11.10.2018 зі всіма змінами і доповненнями до нього. Станом на 10.01.2025 включно, за період понад 12 місячний строк надання кредиту, який зазначений в Паспорті споживчого кредиту від 11.10.2018 року, відповідачем за вказаний період нарахування було сплачено відсотки за користування кредитом на загальну суму 24831,68грн. За викладених обставин, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків за користування кредитом понад строк визначений в Паспорті споживчого кредиту від 11.10.2018 року, сторонами погоджено не було, то розмір заборгованості за простроченою сумою кредиту, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7344,54 грн = (32176,22грн. - 24831,68грн), з яких 32176,22 грн - заборгованість по сумі кредиту, 24831,68 грн - сума сплачених відповідачем відсотків за користування кредитним коштами. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають частковому задоволенню з вищенаведених підстав. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а відповідачем не надано доказів того, що заборгованість ним сплачена, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом у сумі 7344,54 грн. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), яка відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Позивач також у своєму позові просить про стягнення з [PERSON] понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Зі змісту ч.1 ст.133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України). При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. 00 коп., ціна позову становила 49410 грн. 49 коп., позов задоволено на суму 7344 грн. 54 коп., тобто на 14,86% (7344,54 х 100 : 49410,49), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 359 гривень 96 копійок (2422,40 х 14,86% : 100) судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial