Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

1. 4 грудня 2024 року позивачка поштовим зв`язком звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Великобудищанської сільської ради Полтавської області, про позбавлення батьківських прав. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі. За час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідач тривалий час дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Від 2016 року дитина постійно мешкає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини (а.с.а.с. 1 - 4, 23). 2. 18 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 54). 3. Позивачка, представник третьої особидо суду не з`явилися, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (а.с.а.с. 38, 44, 45). 4. Відповідач до суду також повторно не з`явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 5. 13 червня 2025 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. 6. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі частини 2 статті 247 ЦПК. 7. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. 8. Судом було встановлено, що сторони від 09.06.2012 по 14.12.2016 перебували у шлюбі і разом мешкали у м. Селидовому Покровського району Донецької області. Шлюб між сторонами розірвано 08.11.2019 (а.с.а.с. 5, 6, 9, 10, 17). 9. Сторонивід шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). 10. 29 червня 2016 року Селидівським міським судом Донецької області у цивільній справі №242/2871/16-ц було ухвалене рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON] (а.с. 18). 11. Після вторгнення збройних сил російської федерації в Україну позивачка з дитиною переїхала в с. Броварки Миргородського району Полтавської області (вул. Польова, 37)(а.с. 13). 12. Відповідач дитиною не цікавиться, від 2016 року не спілкується з нею, не піклується про фізичний та духовний її розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає, мешкає окремо (а.с.а.с. 16, 18, 19, 34, 39). 13. Висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини третьою особою не надано у зв`язку з відсутністю з ним зв`язку (а.с.а.с. 42, 43). 14. Тепер [PERSON] постійно мешкає разом з позивачкою та її батьками, має добрі житлово-побутові умови, відвідує навчальний заклад (а.с.а.с. 14 - 16). 15. Аналізуючи підстави звернення до суду з позовом, норми міжнародних правових актів та сімейного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд доходить таких висновків. 16. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. 17. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 18. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) та у статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-ІІІ «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. 19. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). 20. У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»). У цій справі ЄСПЛ, звертаючись до усталеної прецедентної практики щодо статті 8 Конвенції, наголосив також на необхідності визначити, чи була особа, позбавлена батьківських прав, залучена до процесу в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів (пункт 56 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України»; пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Elsholz v. Germany»; пункт 119 рішення ЄСПЛ у справі «P., C. and S. v. The United Kingdom»; пункт 91 рішення ЄСПЛ у справі «Venema v. the Netherlands»). 21. Статтею 150 СК визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. 22. Згідно з частинами 2, 4 статті 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 23. За правилами, встановленими пунктом 2 частини 1 статті 164 СК, батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він або вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 24. Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 25. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (статті 166 СК). 26. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 27. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. 28. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 29. У процесі розгляду справи відповідач не був позбавлений можливості спростувати позовні вимоги, надавши відзив на позов. При цьому суд бере до уваги той факт, що відповідач дитиною не цікавиться, від 2016 року не спілкується з нею, не піклується про фізичний та духовний її розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає, мешкає окремо. 30. За таких умов, ураховуючи факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає за необхідне в інтересах дитини заявлений у справі позов про позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити. 31. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 грн. 32.

Outcome: approved