Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовом до ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - відповідач або Товариство), в якому просить визнати недійсним договір споживчого кредитування від 16.03.2025 №8862656, сторонами якого є позивач та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»; визнати нікчемними п.1.8.1-1.10.2 розділу І зазначеного договору; на час розгляду справи по суті зупинити виконання оскаржуваного договору, шляхом заборони відповідачу нараховувати відсотки за користування договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.03.2025 нею було укладено договір про надання споживчого кредиту №8862656 (далі - Кредитний договір) в електронній формі через інтернет-сторінку офіційного вебсайту або іншої інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача, в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором. Сума кредиту - 30 000 грн. Позивач посилається на норми статей 3, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», які регламентують порядок укладення електронних договорів, стверджує, що не підписувала Договір за допомогою ЕЦП чи КЦП, а інформація щодо її контактних номерів телефонів та електронної адреси, що зазначена в Договорі, є недостовірною. В Договорі відсутня дата народження позивача, що на її думку, унеможливлює її ідентифікацію. Крім того, позивач просить визнати нікчемними пункти 1.8.1-1.10.2 Договору, які визначають загальні витрати за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту, вважає зазначені умови такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Представник відповідача - адвокат Бабенкова Н.А. через систему «Електронний суд» надала відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила повністю, просила в задоволенні відмовити. Зазначила, що позивач є клієнтом Товариства з 17.02.2025 та попередній кредитний договір виконала належним чином. 16.03.2025 між Товариством та [PERSON] укладено Кредитний договір в електронному вигляді за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», ідентифікація та верифікація позивача була здійснена через Систему BankID НБУ. Договір підписаний з боку позивача електронним підписом одноразовим ідентифікатором, з боку Товариства - шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному Кредитному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Перед укладенням Кредитного договору позивачу надана уся переддоговірна інформація, в Особистому кабінеті позивач отримала для ознайомлення Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію та положення, що вимагаються чинним законодавством України, та пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови. Позивача повідомила про готовність прийняти пропозицію (оферту), натиснувши відповідну клавішу («погоджуюсь») у Особистому кабінеті, після чого Товариство надіслало їй засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду C5922, введенням цього коду, що є її електронним підписом, позивач підтвердила, що ознайомилася до укладення Кредитного договору з його умовами та підписала їх. Примірник Кредитного договору у формі електронного документу направлено на електронну адресу позивача [INFO] та додатково розміщено Кредитний договір у Особистому кабінеті позивача, який постійно доступний для перегляду та завантаження. Також представник відповідача вказав, що положення про орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту мають бути зазначені в Кредитному договорі в обов`язковому порядку, що не є платою за обслуговування кредитної заборгованості і не здорожчення кредиту (переплата), а є лише показник прибутковості кредитора і ніякого відношення до процентної ставки за Кредитним договором не має. А встановлення в Кредитному договорі плати (процентів) за користування кредитними коштами та штрафів не є витратами в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів. Крім того, зазначила, що укладаючи Кредитний договір, сторони, узгодили розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами (стандартна процентна ставка 1,00% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, та знижена процентна ставка 0,52 % в день, яка застосовується за певних умов) а також розмір та підстави застосування штрафу. Оскільки, позивач не виконала умови для застосування знижки, то нарахування процентів здійснювалося за стандартною процентною ставкою у розмір 1,00% в день з першого дня видачі кредиту. Процесуальні дії у справі Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.04.2025 справу передано за підсудністю до Комінтернівського районного суду м.Харкова, за зареєстрованим місцем проживання позивача. 25.04.2025 набрав чинності Закон України від 26.02.2025 № 4273-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Фрунзенського районного суду м.Харкова на Немишлянський районний суд міста Харкова, змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 02.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом та застосовані норми права Між фінансовою установою - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір №1108434 про надання споживчого кредиту від 16.03.2025 (Кредитний договір), відповідно до якого Товариство надало позивачу в кредит грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Кредитним договором (а.с.7-16; а.с. 83-92). Кредитний договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені ст.638 ЦК України, Законами України «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Положенням про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління НБУ від 03.11.2021 № 113. Сторонами узгоджений предмет договору, сума кредиту: 30 000 гривень (п.1.3), строк кредиту 360 днів, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4.), тип процентної ставки: фіксована процентна, стандартна процентна ставка 1,00% в день застосовується у межах строку кредиту, знижена процентна ставка 0,52% в день та застосовується у випадку виконання позивачем умов до зниженої процентної ставки (п.1.5.). Ідентифікація та верифікація позивача (в тому числі здійснена з метою укладення попередніх правочинів між сторонами) здійснена установами фінансового моніторингу - отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ (а.с.116). Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1047, 1055 ЦК України договір позики (кредиту) укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 2 п.2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, відповідно до п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Судом встановлено, що Кредитний договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС), що міститься на офіційному вебсайті Товариства за посиланням: www.creditplus.ua (далі - Сайт), у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення договорів Товариством визначено в затверджених Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі Правила), які є невід`ємною частиною Кредитного договору, а також п.9.6 Кредитного договору. Договір підписано з боку Товариства - використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариств та відтиску печатки Товариства, з боку позивача - одноразовим ідентифікатором С5922, що отриманий нею на її фінансовий телефонний номер, зазначений при реєстрації, що відповідає приписам п.6 ст.3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», п.12 ч.1 ст.1, ст.17 Закону «Про електронні довірчі послуги» та Правилам. Використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором та використання Товариством аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства при підписанні Кредитного договору погоджено позивачем шляхом приєднання до Публічної пропозиції на укладення договору на використання аналогу власноручного підпису, яка розміщена на Сайті ( а с.118). Підписанням Кредитного договору позивач підтвердила, що перед укладенням цього договору їй була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на Веб-сайті/в Мобільному застосунку "CreditPlus"(шляхом розміщення гіперпосилань); вона ознайомлена з усіма умовами Правил, що розміщені на Веб-сайті в Мобільному застосунку "CreditPlus"(шляхом розміщення гіперпосилань), повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.8) Підписання Кредитного договору відбулося 16.03.2025 об 14:09:22. Інформація про прізвище, ім`я та по батькові позивача, яка підписала Кредитний договір, місце проживання, ідентифікаційний номер, паспортні дані, відомості про дату та час підписання Кредитного договору згенеровано в момент підписання Кредитного договору, містяться в розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» та у відповідному розділі Додатку №1 до Кредитного договору. Отже, оскільки Кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». Ідентифікація та верифікація позивача відбулася з дотриманням вимог щодо фінансового моніторингу. За таких обставин необґрунтованими є твердження позивача про те, що Кредитний договір нею не був підписаний та відповідно відсутні підстави вважати його недійсним. Інформація щодо контактних номерів позивача, а також адрес електронної пошти, що зазначені в розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» Кредитного договору, підтверджується звітом ідентифікації стосовно [PERSON] , що наданий Українським Бюро Кредитних Історій (а.с.73). На виконання Кредитного договору відповідач надав кредит в сумі 30 000,00 грн на банківський рахунок позивача за реквізитами платіжної картки: маска картки [NUMBER] , через платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК», яке надає Товариству послуги з переказу коштів на підставі Договору про прийом платежів №08082022-1 від 08.08.2022 (а.с.62-69). Зазначені обставини підтверджені листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 08.05.2025 №20250508-1 (а.с.61). Кошти не були позивачем повернуті як помилково отримані, ними вона розпорядилася на власний розсуд, а так само не скористалася своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відмову від Кредитного договору протягом 14 днів, що, на думку суду, свідчить про справжнє волевиявлення на укладення Кредитного договору та користування результатами його укладення. Щодо вимог позивача про визнання окремих положень Кредитного договору нікчемними суд зауважує таке. Судом досліджено Кредитний договір, Додаток до договору, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, Стандартизована форма), Правила, Інформацію з Облікової картки клієнта, інформацію з електронної системи Товариства - Лог-файли укладення кредитного догвоору та подачі заявки, запис розмов з позивачем при укладенні Кредитного договору, що дає підстави для висновку про повну обізнаність позивача з умовами Кредитного договору до його підписання. Яке зазначено вище та встановлено судом, Кредитний договір містить усі істотні умови кредитного договору. Позивач вважає пункти 1.8.1-.1.10.2 Кредитними договору такими, що не відповідають вимогам законодавства, оскільки відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем за кредитним договором, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Так, пунктом 1.8 Кредитного договору визначений розмір загальних витрат на дату укладення Кредитного договору за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом (108000,00 грн) та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки (103680,00 грн). Відповідно до пп.2-4 Закону «Про споживчий кредит» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Кредитним договором передбачено нарахування процентів за користування кредитом (п.1.5 Кредитного договору); інших витрат споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, -умови Кредитного договору не містять. Розмір процентів за користування кредитом (процентна ставка) погоджений сторонами в п.1.5 Кредитного договору та на дату його укладення відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Строк кредиту визначений в п.1.4 Кредитного договору та становить 360 днів. Отже, загальні витрати за Кредитним договором є платою (процентами) за користування кредитом протягом усього строку кредитування та не є штрафними санкціями та/або комісією. Пунктом 1.9. Кредитного договору визначена орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (2333,95% річних) та за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки (1692,40% річних). Пунктом1.10 Кредитного договору визначена орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом (138000,00 грн) та за стандартно процентною ставкою з урахуванням періоду зниженої процентної ставки (1692,40% річних). Суд встановив, що обов`язок надання інформації щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту перед укладенням кредитного договору, а також зазначення їх у кредитному договорі передбачений нормами ст.9 та ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, розрахунок зазначених величин має здійснюватися за методикою, встановленою Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені постановою Правління НБУ від 11.02.2021 №16. Отже, орієнтовна реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту не є неустойкою (штрафом, пенею) чи комісією, а так само не є платою за обслуговування заборгованості. Крім того, суд зауважує, що Кредитний договір укладений на визначений строк, за який позивач повинна сплатити проценти, які входять до формул розрахунків загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, та є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Термін «компенсація» у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» має значення захисного механізму у разі невиконання особою зобов`язань за договором. Дане поняття можна співвіднести з поняттям «штрафні санкції». Натомість, відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором для позивача встановлена у вигляді сплати штрафних санкцій (розділ 6 Кредитного договору). Відповідно до п. 6.4.6 Кредитного договору в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення споживачем зобов`язань за цим Договором, обмежується сумою, визначеної Законом України «Про споживче кредитування». Абзацом 2 ч. 2 ст. 21 Законом України «Про споживче кредитування» встановлено, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Зазначене повністю відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Виходячи з оплатного характеру кредитних договорів, обов`язковості визначення в кредитному загальних витрат за кредитом, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, величина яких вираховується за встановленою НБУ методикою, відсутні підстави вважати, що зазначені умови Кредитного договору є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору. Отже суд, погоджуючись із позицією відповідача, вважає, що твердження позивача про порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними. Європейський судом з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Отже, враховуючи, що при укладенні Кредитного договору сторонами було додержано вимоги, необхідні для чинності цього правочину і передбачені Цивільним кодексом України та Законом України «Про споживче кредитування», суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином судові витрати не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed