Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

До Комінтернівського районного суд м. Харкова надійшла заява представника заявника [PERSON] адвоката Шеліпової Ю.А., заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в якій вона просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , в неповнолітньому віці на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Заява обґрунтована\~тим,\~що [PERSON] \~народився [INFO] \~в м.\~Харків,\~з моменту\~народження проживав\~разом з\~матір`ю \~ [PERSON] ,\~виїздив \~до Удмуртської\~АРСР та\~в серпні\~1991\~року повернувся\~в м.Харків.\~У вересні\~1991\~року заявник\~пішов до\~загальноосвітньої школи\~№100\~ім.\~А.С.\~Макаренка в\~м.\~Харкові,\~де навчався\~до 10.06.1998\~та отримав\~свідоцтво про\~неповну середню\~освіту.\~З 01.09.1998\~був зарахований\~на навчання\~до професійно-технічного\~училища №18,\~яке закінчив\~30.06.2001.\~ [PERSON] \~вироком Комінтернівського\~районного суду\~міста Харкова\~ від 22.02.2000 було засуджено за ч. 3 ст. 140 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України (у редакції 1960 року) з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 30.08.2000. 08.11.2001 вироком Київського районного судом м. Харкова заявника було засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України (у редакції 2001 року) до 4 років позбавлення волі, початок строку 30.04.2001. Вирок набрав законної сили 03.12.2001. Звільнено 12.02.2004 з Харківського СІЗО за постановою Октябрського районного суду м. Харкова від 03.02.2004 на підставі ст. 52 КК України (у редакції 1960 року) умовно-достроково, невідбута частина строку покарання 1 рік 2 місяці 27 днів. Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 заявника було засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України (у редакції 2001 року) до 4 років позбавлення волі, початок строку 18.11.2009. Вирок набрав законної сили 05.03.2010. Прибув до Харківської ВК (№ 43) з Харківського СІЗО 25.10.2010. Звільнено 17.06.2013 з Харківської ВК (№ 43) за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.06.2013 на підставі ст. 81 КК України (у редакції 2001 року) умовно-достроково, невідбута частина строку покарання 5 місяців 11 днів. Заявник, проживав на території України з моменту звільнення та по день подання цієї заяви за адресою: [ADDRESS] . В силу життєвих обставин, заявник ніколи не був документований паспортом громадянина України. У березні 2025 року, [PERSON] звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України вперше. Однак, на своє звернення заявник фактично отримав лист-відмову за вих. № 6301.7- 4498/63.2-25 від 20.03.2025. Таким чином, встановлення факту проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. У [PERSON] , не має будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт його проживання на території України на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 3.03.2025 справа розподілена судді Василенко О.Я. Ухвалою судді від 02.04.2025 заяву представника заявника [PERSON] адвоката Шеліпової Ю.А. залишено без руху, надано термін для усунення недоліків. 08.04.2025 на адресу суду надійшла заява представника заявника про усунення недоліків. Ухвалою судді від 08.04.2025 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. У судовому засіданні 12.06.2025 заявник [PERSON] пояснив, що він в силу його способу життя ніколи не отримував паспорт громадянина Україна, але станом на 13.11.1991 постійно проживав на території України разом із своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні 12.06.2025 представник заявника підтримала доводи, викладені в заяві, просила встановити факт постійного проживання [PERSON] у неповнолітньому віці на території України станом на 13.11.1991. У судовому засіданні 12.06.2025 представник заінтересованої особи Гаврилюк Я.В. не заперечувала проти встановлення даного факту. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Харкові. Згідно з\~довідкою\~комунального\~закладу «Харківський\~ліцей\~№\~100\~Харківської\~міської\~ради» від\~03.12.2024\~вих.\~№304\~ [PERSON] \~навчався\~у\~загальноосвітній школі\~\~№100\~ім.\~А.С.\~Макаренка\~м.\~Харкова з 02.09.1991\~по 10.06.1998 (запис в алфавітній книзі на стор. 158-159 за №28) 10.06.1998 отримав свідоцтво про неповну середню освіту серія [NUMBER] , про що зроблено відповідний запис за №31/1416 в книзі обліку та видачі свідоцтв про неповну середню освіту за 1998-2003 роки (а.с.8). Крім того, з цієї ж довідки вбачається, що з 01.03.2005 назву школи змінено на Харківську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №100 ім. А.С. Макаренка харківської міської ради Харківської області (наказ управління освіти Харківської міської ради від 25.02.2005 №27). 13.06.2023 Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №100 ім. А.С. Макаренка Харківської міської ради Харківської області перепрофільована та перейменована на Комунальний заклад «Харківський ліцей №100 Харківської міської ради» (рішення 16 сесії 8 скликання Харківської міської ради від 13.06.2023 №378/23). Згідно з довідкою Хакладу професійної (професійно-технічної) освіти «Харківський професійний коледж» від 10.12.2024 за вих. №951 [PERSON] за наказом від 10.09.1998 №12-К був зарахований на навчання до Професійно-технічного училища №18, а з 30.06.2001 за наказом від 02.07.2001 №13-К був відрахований зі складу учнів, у зв`язку з закінченням. ПТУ №\~18\~за наказом\~№ 380\~МОН України\~від 13.06.2003\~та наказом\~по ПТУ\~№18\~№ 237\~від 01.07.2003\~року перейменовано\~в Харківський\~професійний електромеханічний\~ліцей; ХПЕЛ за\~наказом Міністерства\~освіти і\~науки України\~№ 590\~від 30.06.2009\~року перейменовано\~в державний\~навчальний заклад\~«Харківське вище\~професійне механіко-технологічне\~училище». З 23\~грудня 2016\~року змінено\~тип та\~назву Державного\~навчального закладу\~«Харківське вище\~професійне механіко-технологічне\~училище» на\~Державний навчальний\~заклад «Регіональний\~механіко-технологічний\~центр професійної\~освіти Харківської\~області» (ДНЗ\~«Регіональний Центр»)\~(Наказ\~Міністерства освіти\~і науки\~України №148\~від 23.02.2016\~року). З 09 серпня 2023 року змінено тип та назву Державного навчального закладу «Регіональний механіко-технологічний центр професійної освіти Харківської області» (ДНЗ «Регіональний Центр») на Заклад професійної (професійно-технічної) освіти «Харківський професійний коледж» («Харківський Коледж») (Наказ Міністерства освіти і науки України №1170 від 03.11.2021 року) (а.с.9). З відповіді ГУ ДМС України в Харківській області від 13.05.209 вбачається, що за обліками ГУДМС України в Харківській області мати заявника - [PERSON] , [INFO] , значиться документованою паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1972 року серії [NUMBER] , оформленим 10.04.1981 Червонозаводським РВ ВС м. Харкова. До відповіді також додається перша та друга сторінка Ф-1 (заява про видачу паспорта) (а.с.10-12). Відповідно до листа Департаменту інформатизації міністерства внутрішніх справ України від 22.01.2025 вих. №07-22/01-2025 станом на\~24.01.2025 на обліку в інформаційно- аналітичній системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» стосовно [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків, перебувають такі відомості: -22.08.2000 Комінтернівським районним судом м. Харкова засуджено за ч. З ст. 140 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України (у редакції 1960 року) засуджено умовно з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили 30.08.2000; -08.11.2001 Київським районним судом м. Харкова засуджено за ч. З ст. 185, ст. 71 КК України (у редакції 2001 року) до 4 років позбавлення волі, початок строку 30.04.2001. Вирок набрав законної сили 03.12.2001. Звільнено 12.02.2004 з Харківського СІЗО за постановою Октябрського районного суду м. Харкова від 03.02.2004 на підставі ст. 52 КК України (у редакції 1960 року) умовно-достроково, невідбута частина строку покарання 1 рік 2 місяці 27 днів; -09.02.2010 Червонозаводським районним судом м. Харкова засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, ст. 70 КК України (у редакції 2001 року) до 4 років позбавлення волі, початок строку 18.11.2009. Вирок набрав законної сили 05.03.2010. Прибув 25.10.2010 до Харківської ВК (№ 43) з Харківського СІЗО. Звільнено 17.06.2013 з Харківської ВК (№ 43) за ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.06.2013 на підставі ст. 81 КК України (у редакції 2001 року) умовно-достроково, невідбута частина строку покарання 5 місяців 11 днів (а.с.13-14). До листа додано копію дактилоскопічної картки [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків (а.с.15). Згідно з довідкою, виданою Благодійною організацією «Благодійний фонд «Сіон-Харків» від 07.04.2025 №035 [PERSON] перебуває та проживає у центрі ресоціалізації «Сіон-Харків» за адресою: [ADDRESS] . Йому надано ліжко місце та триразове харчування. Як вбачається з відповіді ГУ ДМС України в Харківській області б/н, [PERSON] 07.03.2025 звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. Однак, в письмовій формі, заявнику було відмовлено та роз`яснено, що для встановлення\~належності до\~громадянства України\~особа,\~яка за\~станом на\~24\~серпня 1991\~року або\~на 13\~листопада 1991\~року не\~досягла повноліття\~та проживала\~в Україні\~разом із\~батьками (одним\~із них\~)\~або іншим\~її законним\~представником,\~подає свідоцтво\~про народження\~та судове\~рішення про\~встановлення юридичного\~факту постійного\~проживання особи\~в неповнолітньому\~віці на\~території України\~за станом\~на 24\~серпня 1991\~року або\~факту її\~проживання в\~неповнолітньому віці\~в Україні\~за станом\~на 13листопада\~1991\~року (а.с.16-17). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , [INFO] (адреса проживання: [ADDRESS] ), яка була приведена судом до присяги, пояснила, що вона з 1986 року працювала вчителем загальноосвітньої школи №100 ім. А.С. Макаренка м. Харків. З 02.09.1991 по 10.06.1998 в цій школі навчався [PERSON] , [INFO] . Пояснила, що вона була класним керівником заявника та викладала в їхньому класі українську мову та літературу. [PERSON] добре пам`ятає та відразу впізнала, знала добре його матір - [PERSON] , доводилося часто бувати у них вдома, виконуючи свої функції класного керівника. Мотиви,\~з яких\~виходив суд,\~застосовані норми\~права та\~висновки \~ Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1\~ст. 3 цього Закону. Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України\~«Про\~громадянство\~України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 293 ЦПК України\~та\~ст. 3 ЗУ «Про громадянство України»\~і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991. Пунктом 1\~Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~судову\~практику\~в справах\~про\~встановлення\~фактів,\~що\~мають\~юридичне значення»\~від\~31.03.1995\~№\~5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з пп. «а» п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.03.2001, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006 (надалі за текстом - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України. Відповідно до абз. 1 пп. «в» п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Згідно з положеннями п. 10 Порядку для встановлення відповідно до п. 1 та 2 ч.1 ст.3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником,\~подає: а)\~заяву\~про\~встановлення належності\~до\~громадянства\~України; б)\~копію\~свідоцтва\~про народження; в) один із\~таких документів: -довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; -довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; -документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; -копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); -судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; -судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. За наведеного слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібних правових висновків дійшов Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 522/20494/18, провадження № 61-6498св20, від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19, провадження № 61-16116св20. Дати 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року пов`язані із датою проголошення незалежності України та моментом набрання чинності Законом України «Про громадянство України», і відповідно надає право на громадянство. Встановлені судом обставини справи, наведені факти у своїй сукупності та взаємозв`язку дають можливість дійти висновку про те, що [PERSON] дійсно проживав у неповнолітньому віці на території України за станом на 13 листопада 1991 року і до теперішнього часу. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) необхідно заявнику для подальшого звернення до відповідних органів Державної міграційної служби України з метою отримання паспорта громадянина України, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку та про задоволення заяви.

Outcome: approved