Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить скасувати арешт нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , який накладений постановою АА 344163 від 21.03.2006 року Відділу Державної виконавчої служби у Біляївському районі та місті Теплодар, реєстраційний номер обтяження 3026140. Свої вимоги мотивує тим, що постановою АА 344163 від 21.03.2006 року ВДВС у Біляївському районі та м.Теплодар накладено арешт на належний їй житловий будинок. Згідно з відомостями з АСВП відкриті виконавчі провадження відносно неї відсутні. Вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила скасувати арешт її майна, однак отримала відповідь про те, що ідентифікувати виконавче провадження, в рамках якого було застосовано арешт на належне їй майно неможливо, матеріали виконавчого провадження знищені, а тому надання будь-якої детальної інформації є неможливим. Наявність арешту, накладеного державною виконавчою службою на належне їй нерухоме майно, позбавляє її права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим вона змушена звернутись з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явився, але від представника позивачки надійшло до суду клопотання, в якому вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить судове засідання провести за її відсутності. Представник відповідача\~Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги клопотання позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2008 року належить позивачці [PERSON] . Вказане рішення внесено до Державного реєстру речових прав. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказаний будинок накладено арешт на підставі постанови АА 344163 від 28.03.2006 року винесеної Відділом ДВС у Біляївському районі та місті Теплодар, реєстраційний номер обтяження 3026140. Відповідно до листа Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 11585/31-17-29 від 03.03.2025 року станом на 27.02.2025 року виконавчі провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] , закриті та знищені. Відповідно до ч.2 розділу 11 Наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року №1829/5 «правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» термін зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву, становить три роки. Наявність арешту, накладеного 28.03.2006 року державною виконавчою службою на нерухоме майно, яке належить позивачу, позбавляє останню права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст.\~41\~Конституції України та ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст.\~319\~цього Кодексу встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст.\~391\~ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~50\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» від\~21.04.1999\~року №\~606-XIV (чинного на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Вимога про зняття арешту заявлена під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII. У ч. 4 ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а ч. 5 вказаної статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В ході розгляду справи судом не здобуто доказів того, що у позивача є будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, як арешт нерухомого майна, а тому існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача майже п`ятнадцять років тому назад, є надмірним втручанням у його право власності. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що станом на теперішній час жодних відкритих виконавчих проваджень відносно позивачки немає, зважаючи на неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також відсутність підстав для продовження обтяження на майно, а тому суд дійшов висновку, що право позивачки підлягають судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування арешту з належного позивачці нерухомого майна, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved