Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

25.02.2025 представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 08.07.2020 у розмірі 40373,57 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2020 відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 08.07.2020, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачу надано кредит у гривні в розмірі до 35\~000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом. ПАТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за цим договором. У відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.16 п.4 Розділу ІІ Умов, відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 03.09.2024 направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач на зв`язок не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим кредит став у формі «на вимогу». Станом на 04.11.2024 загальний розмір заборгованості за вказаним договором становить 40373,57 грн. Відтак, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 27.02.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 27.03.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечив. Зазначив, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості не зазначено дати та суми, яку отримала відповідач в якості кредиту. Однак станом на 23.07.2020 залишок поточної заборгованості становив 31,21 грн та від цієї суми банк нараховує відсотки. Матеріали справи не містять доказів наявності заборгованості у [PERSON] , не містять даних коли і чому така виникла. Тому просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача у позовній заяві просив розглядати дану справу у його відсутності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що відповідач звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 06.07.2020, відповідно до якої відповідач погодилася з тим, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Зі змісту анкети-заяви від 06.07.2020 видно, що така є також заявою на відкриття рахунку, в якій відповідач просив відкрити поточний рахунок в АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] у гривні на її ім`я та встановлення кредитного ліміту на суму, вказану у мобільному додатку. Згідно з пунктом 6 анкети-заяви, відповідач просила вважати її власноручний підпис або його аналоги, у тому числі удосконалений електронний підпис, обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в банку. Відповідач засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним відкритим ключем. До договору банком також долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/Universal Bank, в редакції, затвердженій протоколом Правління №23 від 24.06.2020 року, яка набуває чинності з 29.06.2020 року. Також, до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank, який, серед іншого, містить інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача. Із позовної заяви вбачається, що відповідач отримала кредит в розмірі 35 000,00 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження встановлення кредитного ліміту у такому розмірі. До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.07.2020, cкладений станом на 04.11.2024. Як вбачається із вищевказаного розрахунку заборгованості загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 40373,57 грн. При цьому, загальний залишок заборгованості за відсотками 0 грн, заборгованість за пенею - 0 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою, яку позичальник не повернув. Наданий позивачем розрахунок не містить відомостей про встановлений кредитний ліміт (тіло кредиту) 35 000,00 грн. Будь-яких доказів збільшення кредитного ліміту позивачем суду не надано. Обґрунтування того, чому при встановленому кредитному ліміті 35 000,00 грн (початкове тіло кредиту) заборгованість за наданим кредитом (тілому кредиту) станом на 04.11.2024 склала 40373,57 грн, позивачем не наведено. При цьому, що позивачем не вказано та не надано доказів того, що кредитний ліміт збільшувався, чи використовувався овердрафт. Разом з тим позивач зазначив, що ні відсотки, ні штрафні санкції не нараховувалися. До того ж, станом на 23.07.2020 невідомо яким чином було нараховано залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 31,21 грн, від якої банк почав здійснювати подальше нарахування заборгованості, яка перевищила тисячократний розмір такої суми, що суперечить здоровому глузду. Позивач вказує наявну заборгованість відповідача за даним договором з 2020 року в розмірі 31,21 грн, однак з того часу не вжив жодних заходів звернення до відповідача для з`ясування заборгованості, натомість 4 роки використовував вразливе становище клієнта, безпідставно нараховуючи непропорційні відсотки. Таким чином, суд дійшов висновку, що наданий позивачем\~ розрахунок заборгованості не є\~безспірним\~доказом\~існування загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в заявленому позивачем розмірі. Окрім цього, при ухваленні рішення суд керується наступним. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3\~ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За приписами ч.1,2\~ст. 12 ЦК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.3 ст. 12\~та ч.1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Верховний Суд в постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц зазначив, що процесуальний обов`язком суду є належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Як вбачається із матеріалів справи позивачем не було доведено, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, складає суму заборгованості за тілом кредиту. Також не обґрунтовано заявлених своїх позовних вимог у розмірі 40373,57 грн за тілом кредиту. Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно не доведено наявності у відповідача обов`язку щодо повернення вказаної суми заборгованості. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг, а відтак у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, відповідно вимога про стягнення сплаченого позивачем судового збору не підлягає до задоволення. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed