Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні\~2025\~\~року\~до\~суду надійшла\~позовна\~заява\~ТОВ\~«Коллект\~центр». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 3478396, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5\~000 грн., строком на 30 днів, тобто з 30.09.2021 по 30.10.2021. Умовами договору визначено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту у розмірі 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово, а також проценти за користування кредитом у розмірі 15 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Крім того, сторони погодили стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 3478396 від 30.09.2021. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі права вимоги до [PERSON] за вищевказаним договором про споживчий кредит. Однак, на даний час заборгованість за договором відповідачем не погашена, проценти не сплачені, у зв`язку з чим станом на 10.03.2023 в [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 30515,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 25515,00 грн. У зв`язку з вищенаведеним, ТОВ «Коллект центр» просить стягнути із відповідача [PERSON] наявну заборгованість у розмірі 30515,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2025 року відкрито провадження в справі, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. У прохальній частині позовної заяви зазначене прохання розглядати справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечувала та просила заявлені вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив не подавала, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до копії Договору про споживчий кредит № 3478396, укладеного 30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 5 000 грн., строком кредитування 30 днів, тобто з 30.09.2021 по 30.10.2021. Вищевказаний договір укладено в електронній формі, про що свідчить Анкета-Заява на кредит № 3478396 від 30 вересня 2021 року. \~ \~ \~ \~Згідно Довідки про ідентифікацію, Договір про споживчий кредит № 3478396 від 30 вересня 2021 року відповідач підписала одноразовим ідентифікатором «L72141», надісланим на номер телефону [PERSON] . \~ \~ \~ \~У п. 1.1 договору визначено, що кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавецю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «Мілоан» належним чином виконало умови договірних зобов`язань, перерахувавши суму кредиту у розмірі 5\~000 грн. на картковий рахунок позичальника, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення № 448820160 від 30.09.2021. \~ \~ \~ \~За змістом п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту становить 0.00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово. У п. 1.5.2 договору сторони погодили, що проценти за користування кредитом складають 15.00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Крім того, сторони погодили також стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. \~ \~ \~ \~У п. 2.3 договору сторони погодили умови пролонгації договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може продовжити користуватися кредитними коштами після спливу строку кредитування, але загалом строк пролонгації не може перевищувати 60 днів. \~ \~ \~ \~Згідно Договору факторингу № 13-01/2022-79, укладеного 13.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі права вимоги до [PERSON] за вищевказаним Договором про споживчий кредит № 3478396 від 30.09.2021. З наявних в матеріалах справи розрахунків видно, що [PERSON] належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого станом на 10.01.2023 у відповідача утворилася заборгованість у загальному розмірі 30 151 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 25515,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уклала вищезазначений договір, за умовами якого отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний Договір про споживчий кредит № 3478396 від 30 вересня 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після\~спливу\~визначеного\~договором строку\~позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Так, з Договору про споживчий кредит № 3478396 від 30 вересня 2021 року видно, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 5\~000 грн., строком на 30 днів, тобто до 23.09.2021. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3478396 від 30.09.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 30515,00 грн, з яких: Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 грн. Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 25515,00 грн. У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що зобов`язання [PERSON] за Договором про надання банківських послуг №3478396 від 30.09.2021, у повному обсязі не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Коллект центр» та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 30\~515, 00 грн. Щодо судових витрат З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Коллект центр» сплачено судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн., про що свідчить платіжна інструкція № 0489550022 від 20.01.2025. Крім того, ФОП [PERSON] позивачу надавала правову допомога на підставі договору № 02-09/2024-8 від 02 вересня 2024 року. Вартість наданих послуг у даній справі становить загалом 9 000 грн. Відповідно до ст. 131-2 Конституції України, у виключних випадках, передбачених законом, представництво іншої особи в суді здійснюється виключно адвокатом. Це правило встановлює, що професійне представництво в суді має здійснюватися адвокатами, за винятком окремих випадків, прямо передбачених законом. Згідно з частинами 1, 2 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути лише адвокат, якщо інше не встановлено законом. Інші особи можуть виступати представниками лише в чітко визначених законом випадках (наприклад, законні представники, працівники юридичної особи тощо). Витрати на правничу допомогу, які підлягають компенсації, визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, де прямо зазначено, що сторона має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, якщо такі витрати підтверджені документально. Водночас, Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у статті 1 визначає, що право на здійснення професійної правничої допомоги має лише адвокат. Відповідно, лише особа, яка має статус адвоката, має право укладати договір про надання правничої допомоги в розумінні процесуального законодавства, а витрати за таким договором підлягають відшкодуванню у судовому порядку. Таким чином, у випадку, коли правову допомогу надавав представник, який не є адвокатом, відсутні правові підстави для покладення таких витрат на іншу сторону у справі, зокрема, на відповідача. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, виходячи із положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: partial