Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач просить припинити право власності відповідача на 1 / 3 частину у квартирі за адресою [ADDRESS] , зі сплатою йому компенсації у сумі 176\~234 грн., а за позивачем визнати право власності на цю частину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому належить 2 / 3 частини на право власності на однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідачу належить 1 / 3 частина, тобто незначна частина. Спільне користування квартирою з відповідачем неможливе. Виділити позивачу його частину з квартири також неможливо. Тому позивач вважає, що має право отримати у власність частку відповідача з припиненням прав останнього зі сплатою йому компенсації. Відповідач відзиву не подавав. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала. Також вказала, що спільно з відповідачем користуватися квартирою неможливо. Позивач позбавлений можливості потрапити до квартири. Квартира зачинена, а відповідач проживає у іншому місці. Вирішити питання у позасудовому порядку відмовляється. Також повідомила, що згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно іншого нерухомого майна відповідач не має. Відповідач не з`явився і завчасно не повідомив про поважність причин неявки.\~Судова повістка, копія ухвали суду направлені відповідачу за зареєстрованим місцем проживання. Однак документи повернулися до суду з відміткою пошти адресат відсутній за вказаною адресою від 23.04.2025. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З урахуванням наведеного відповідач є таким, що належно повідомлений про дату і місце розгляду справи. Таким чином немає перешкод для судового розгляду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23.01.2025 судом прийнято позовну заяву й відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 12.03.2025 закрито підготовче провадження у справі. Через неявку\~відповідача,\~суд\~ухвалив\~проводити розгляд\~справи\~за\~його відсутності.\~Таке\~рішення\~обґрунтовано тим,\~що\~згідно\~з ст.ст.\~210,\~223,\~240\~ЦПК\~України\~суд розглядає\~справу\~протягом\~тридцяти днів\~з\~дня\~початку розгляду.\~Суд\~може\~відкласти судове\~засідання\~якщо\~справу не\~може\~бути\~розглянуто.\~Згідно\~з\~ч.\~4\~ст.\~223 ЦПК\~України\~у\~разі повторної\~неявки\~в\~судове засідання\~відповідача,\~повідомленого\~належним\~чином,\~суд\~вирішує\~справу на\~підставі\~наявних\~у ній\~даних\~чи\~доказів (постановляє\~заочне\~рішення). Фактичні обставини, установлені судом Суд, вивчивши матеріали справи, установив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1999 однокімнатна квартира загальною площею\~34,23\~кв.м за адресою [ADDRESS] приватизована позивачем, його дружиною [PERSON] та відповідачем. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 16.02.2024 у справі №592/18740/23, визначено частки в спільній сумісній власності на житлове приміщення - квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1 / 3 часток відповідно за кожним. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.03.2024 позивач отримав у спадщину 1 / 3 частину зазначеної квартири після дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином позивачу належить 2 / 3 частини, а відповідачу 1 / 3 частини однокімнатної квартири загальною площею 35,78 кв.м., житловою 16,9 кв.м за адресою [ADDRESS] . Згідно висновку експерта №2 від 09.01.2025 поділ квартири згідно часток у власності на окремі квартири неможливий. Згідно звіту про оцінку НС41/7-24 від 15.07.2024 ринкова вартість квартири становить 528\~700 грн., а відповідно вартість 1 / 3 частини становить 176\~234 грн. Встановлені факти підтверджуються зазначеними документами, копії яких додані до матеріалів справи. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є цивільними та врегульовані положеннями ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 358, 365, 391 ЦК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Згідно з\~ст.\~47\~Конституції\~України\~кожен має\~право\~на\~житло.\~Держава\~створює\~умови,\~за\~яких\~кожний громадянин\~матиме\~змогу\~побудувати житло,\~придбати\~його\~у власність\~або\~взяти\~в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронгі Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14, від 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13. Під час розгляду позивач довів, що йому та відповідачу належить спірна квартира житловою площею 16,9 кв.м. на праві спільної часткової власності, позивачу - 2 / 3 частин, а відповідачу - 1 / 3 частина. Спільне роздільне користування квартирою неможливе, оскільки житлова площа на кожну людину не забезпечує мінімальну норму згідно з ст. 47 ЖК України, тобто не менше 13,65 кв.м. Виділ з квартири згідно часток у власності на окремі квартири також неможливий. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поряд з цим позивач на порушення ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів, що припинення права власності на житло не завдасть істотної шкоди відповідачу. Висновки суду щодо вирішення позову. З наведеного у сукупності вбачається, що на час ухвалення рішення позивач не довів підстав для припинення прав відповідача на частину спірної квартири, а саме у тій частині, що припинення права не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Суд констатує, що позивачем порушено питання про припинення права відповідача не тільки на частку у спільному майні. Це майно також є єдиним житлом відповідача, а заявлених позивачем підстав не достатньо для припинення його частки у власності та позбавлення житла. Розглядаючи справу у межах заявленого позову, суд з урахуванням наведеного вважає, що необхідно відмовити у задоволенні заявленого позову. У зв`язку з відмовою у позові суму внесену на депозитний рахунок повернути позивачу після набрання рішенням законної сили. Рішення щодо розподілу витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України оскільки у задоволенні позову відмовлено то витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed