Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 300 000 грн та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 4-к від 28.03.2023 позивача було прийнято на посаду швачки до цеху «Камея» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Спецодяг». Наказом № 02-К від 30.04.2024 її звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Позивач зазначив, що при звільненні відповідач не здійснив повного розрахунку, а також систематично порушував його трудові права в частині оплати праці. Згідно відповіді Державної служби з питань праці № Ц/1/2743-ЦА-24 від 31.10.2024, під час проведення позапланової перевірки ТОВ «Торговий дім «Спецодяг» встановлено низку порушень законодавства про працю, зокрема: - незабезпечення ведення достовірного та належного обліку робочого часу, виконаної роботи і витрат на оплату праці; - неправомірний розрахунок суми оплати часу щорічної відпустки, який здійснювався з порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995; - несвоєчасна виплата коштів при звільненні (зокрема, розрахункові кошти у сумі 9 484,37 грн виплачені частинами: 03.05.2024 - 6 520,50 грн, 10.06.2024 - 3 236,38 грн); - виплата заробітної плати за час щорічної відпустки після її надання; - відсутність узгодження з позивачем періоду надання щорічної відпустки; - відсутність заяви позивача на відпустку та неознайомлення його з наказом про надання частини щорічної відпустки. Позивач звернув увагу, що несвоєчасність і систематичність допущених порушень його трудових прав з боку відповідача стали причиною моральних та душевних страждань. 08.11.2024 відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем, виплативши компенсацію за несвоєчасну виплату відпускних за червень 2024 року. З огляду на тривале невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати належних йому коштів, позивач вважає обґрунтованим стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 300 000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів наведених у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивачем не надано належних доказів спричинення йому моральних страждань та не обґрунтовано їх розмір. Відповідач не спростовував окремих порушень законодавства про працю у зв`язку затримкою розрахунку, втім звернув увагу не недоведеність завдання цими порушеннями моральної шкоди. У разі часткового задоволення позову, відповідач просив розподілити судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Наказом № 4-к від 28.03.2023 позивача було прийнято на посаду швачки до цеху «Камея» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Спецодяг». Наказом № 02-К від 30.04.2024 її звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою. Згідно з відповіддю Державної служби з питань праці, під час позапланової перевірки ТОВ «Торговий дім «Спецодяг» встановлено низку порушень законодавства про працю, зокрема: - незабезпечення ведення достовірного та належного обліку робочого часу, виконаної роботи і витрат на оплату праці; - несвоєчасний розрахунок суми оплати часу щорічної відпустки, який здійснювався з порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995; - несвоєчасна виплата коштів при звільненні; - виплата заробітної плати за час щорічної відпустки після її надання; - відсутність узгодження з позивачем періоду надання щорічної відпустки; - відсутність заяви позивача на відпустку та неознайомлення її з наказом про надання частини щорічної відпустки. 08.11.2024 відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем, виплативши заборгованість із заробітної плати у сумі 5 683,25 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 657 від 08.11.2024. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: - наявність моральної шкоди; - протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; - наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; - вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Отже, висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та стягнення її грошового еквівалента з особи має передувати оцінка та встановлення наявності зазначених складових. Судом встановлений факт порушень вимог трудового законодавства з боку відповідача, зокрема, несвоєчасна виплата заробітної плати. У суду не викликає сумніву, що позбавлення позивача належних йому грошових сум на певний період часу, на які вона розраховувала, змусило її докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з відсутністю грошових коштів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що неправомірними діями відповідача позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях через неправомірну поведінку відповідача та вважає доведеним факт душевних страждань позивачки, а тому позивачка має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної позивачці моральної шкоди, суд враховує розмір несвоєчасно виплаченої заборгованості при звільненні, яка складала 5 683,25 грн, тривалість затримки розрахунку, який становив півроку. Оцінюючи наведені обставини у сукупності, на переконання суду, заявлений позивачем розмір моральної шкоди 300 тис. грн вочевидь є неспівмірним з моральними стражданнями, пов`язаними із затримкою розрахунку. Отже, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачці моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд задовольняє позов частково у розмірі 5000 грн, тобто 1,7% від ціни позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 50 грн. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідач, у випадку повної чи часткової відмови у задоволенні позовних вимог, просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 грн та гонорар успіху у розмірі 10000 грн. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги суду відповідачем надано договір про надання правової допомоги від 18 березня 2025 року, попередній розрахунок суми судових витрат від 03 квітня 2025 року, розрахунок адвокатських послуг за договором від 03 квітня 2025 року, згідно з яким загальна вартість послуг становить 12000 грн, акт виконаних робіт на таку ж суму. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17 наголосив, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі «гонорару успіху», який передбачений п. 4.3 договору, суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару, а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь відповідач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідача. Зважаючи на викладене, з огляду на перелік послуг, що був наданий адвокатом позивачу, з огляду на зміст позовної заяви та докази, долучені до неї, враховуючи категорію справи, її незначну складність та незначний обсяг доказів, які підлягали дослідженню та оцінці, часткове задоволення позову (1.7%), матеріальний стан сторін, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для задоволення вимог відповідача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 4000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial