Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави надійшов позов [PERSON] до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2014 року були внесені Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014170010000449 за ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 КК України за заявою першого заступника голови правління ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» Буркової Л.А., яка в заяві вказала, що 07.10.2013 року між ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків, дія якого була припинена з 25.11.2013 року за ініціативою ПрАТ «СК «Залізничні шляхи». [PERSON] з метою отримання незаконного прибутку, намагається шахрайським шляхом заволодіти коштами ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» в розмірі 8 000\~000,00 гривень, оскільки підмовив свого давнього знайомого завідуючого травматологічним відділенням першої міської лікарні [PERSON] скласти та передати йому підроблені медичні документи про проведення йому операції та перебування на стаціонарному лікуванні для можливості штучного створення страхового випадку. Для можливості придання вигляду дійсності проведення операції та визначення активного медичного діагнозу, [PERSON] скористався фактом раніше здійсненим медичним втручанням до плечового суглобу [PERSON] , який можливо видавати як проведеним пізніше, а саме 26.02.2014 року. Отримавши від [PERSON] вищезазначені підроблені документи, [PERSON] , з метою незаконного збагачення шахрайським шляхом надав їх копії разом із заявою на страхове відшкодування до ПрАТ «СК «Залізничні шляхи». Позивач вказує, що заява ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» від 11.08.2014 року, яка є базою обвинувачення у даному кримінальному провадженні спочатку отримала з боку слідчого нікчемну з правової точки зору конструкцію кримінально-правової оцінки кримінального правопорушення: абстрактний замах (без конкретизації закінчений чи незакінчений) на шахрайство (без кваліфікуючої ознаки «в особливо великих розмірах»), про що зроблено правовий висновок у вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі № 554/3553/21, провадження № 1-кп/554/647/2023. З 15 серпня 2014 року почалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014170010000449. 27.05.2015 року слідчим змінено правову кваліфікацію діяння [PERSON] з ч.1 ст.15, ч.1 ст.190 КК України на ч.1 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, а 07.06.2017 року здійснено перекваліфікацію вже на ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. 04.07.2017 року слідчим самостійно виявлено у діях [PERSON] ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, розпочалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 1201717000000348, внесені відомості до СРДР, після чого об`єднано з попередньою справою. 26.11.2020 року постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Корюшкіна Т.С. про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12014170010000449 від 15.08.2024 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України зупинене, а також оголошено [PERSON] в розшук. 11.01.2021 року його було затримано за ухвалою суду від 07.12.2020 року. 13.01.2021року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/90/21 у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою [PERSON] відмовлено, обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків. Строк дії ухвали до 11 березня 2021 року включно. 26.01.2021 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/90/21 скаргу [PERSON] на постанову слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Корюшкіна Т.С. від 26.11.2020 року про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук в кримінальному провадженні №12014170010000449 від 15.08.2014 року, в порядку п.2 ч. 1 ст. 303 КПК України задоволено. Скасовано постанову слідчого СУ ГУНГІ в Дніпропетровській області Корюшкіна Т.С. від 26.11.2020 року про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного у розшук в кримінальному провадженні №12014170010000449 від 15.08.2014 року. 28.01.2021 року постановою СУ ГУ НП у Дніпропетровській області про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, досудове розслідування по кримінальному провадженню №12014170010000449 від 15.08.2024 року за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України зупинене, а також оголошено [PERSON] в розшук. 02.02.2021 року Дніпровський апеляційний суд свою ухвалою у справі № 202/90/21 відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2021 року про скасування постанови про зупинення досудового розслідування та оголошення [PERSON] у розшук від 26.11.2020 року у кримінальному провадженні №12014170010000449 від 15.08.2014 року. 22.03.2021 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12014170010000449 від 15.08.2024 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі № 554/3553/21, провадження № 1-кп/554/647/2023 [PERSON] визнано невинуватим та виправдати, оскільки не доведено, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Судові витрати віднести на рахунок держави. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури залишено без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 стосовно [PERSON] без змін. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2024 року у справі №554/3553/21, провадження № 1-кп/554/189/2024 роз`яснений порядок поновлення його порушених прав, свобод та відшкодування завданої шкоди. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Він вважає, що внаслідок незаконного пред`явлення обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину зганьбили його честь і гідність, завдали непоправної шкоди престижу та діловій репутації як журналіста, юриста та керівника ГО «Останній бастіон». Він був позбавлений нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин зі знайомими людьми, близькими та рідними, а також інші негативні наслідки. Ускладнились його спілкування і взаємостосунки з оточуючими людьми через обвинувачення у тяжкому злочині, пов`язаному з шахрайством та використанням підроблених документів. В засобах масової інформації неодноразово з`являлися статті, що він оголошений в розшук або те, що він є шахраєм. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під\~слідством чи\~судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру\~заробітної плати за кожен місяць перебування\~під слідством\~і судом. При цьому визначений\~законом розмір\~є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 14.09.2024 №12000, встановлена мінімальна заробітна плата з 01 січня 2025 року у розмірі 8 000 грн.. Оскільки він перебував під слідством та судом 8 років 10 місяців 19 днів. тобто 106 повних місяців, то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких він зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, що становить 848\~000,00 гривень. На підставі вищевикладеного, він просить стягнути з Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України на його користь, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, у розмірі 848\~000,00 гривень та судові витрати и вигляді втрат на правову допомогу у розмірі 30\~000,00 гривень. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.01.2025 року відкрито загальне позовне провадження з повідомленням всіх учасників справи. 28 квітня 2025 року, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», назву Октябрського районного суду м. Полтави було змінено на «Шевченківський районний суд міста Полтави». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 20.05.2025 року закрито підготовче судове провадження, справа призначена до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, повідомив, що правоохоронні органи по цей час не принесли вибачення, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача адвокат Панченко О.О. підтримала позов в повному обсязі та зазначила про обґрунтованість позову наданими доказами. Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури, в судовому засіданні підтримала доводи, що викладені в Відзиву та пояснила, що дати процесуальних дій, що вказані позивачем, відповідають дійсності, однак рішення приймалися Полтавською, Сумською, Дніпропетровською прокуратурами, а не лише одним відповідачем. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в 2025 році (на момент розгляду справи судом) мінімальну заробітну плату визначено в розмірі 8 000 грн. З огляду на термін перебування позивача під слідством - з 07.06.2017 року по 19.07.2023 року, розрахунок мінімально гарантованого законодавцем розміру компенсації моральної шкоди має складати 584\~000,00 грн. (73 місяці х 8 000 грн.). Вони заперечують проти позовних вимог, оскільки позов не підтверджений належними та допустимими доказами, фактичне обґрунтування позовних вимог зводиться до загальних фраз про глибину фізичних та душевних страждань. А також просили відмовити в відшкодуванні витрат на правову допомогу. Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Полтавській області, в Відзиві про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано судових рішень відносно визнання незаконним його притягнення до кримінальної відповідальності; незаконності проведення обшуків та виїмки; незаконності обрання міри запобіжного заходу; незаконності накладення арешту на майно. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 18.11.2009 року по справі №6-12041св09 та Рішення Вищого Спеціалізованого Суду України від 10.12.2014 року по справі №6-32078св14. Просили відмовити в позові повністю та в відшкодуванні витрат на правову допомогу. Всудовому засіданні представник відповідача - Державної казначейської\~служби України,\~пояснив,\~що заперечують\~проти задоволення\~позовних вимог,\~оскільки їх\~діями ніяких\~моральних страждань\~позивачу не\~спричинено,\~вони не\~є належним\~відповідачем.\~У разі\~стягнення коштів\~на користь\~позивача,\~вони будуть\~зобов`язані виконати\~рішення суду. Звернули увагу суду на те, що за результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Відповідні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 461/9982/19, від 15.03.2023 у справі № 591/7146/20, від 13.09.2023 у справі № 501/85/22, від 04.10.2023 у справі № 757/5351/21-ц, від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22, згідно з якими помилковими є рішення судів в частині визначення таких способів відшкодування шкоди як «стягнення шляхом безспірного списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку» або «стягнення коштів через Казначейство». В позовних вимогах, пред`явлених до них, просить відмовити, та відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу. Суд, заслухавши позивач та представників сторони, надавши оцінку доказам та доводам сторін, дійшов наступного висновку. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В частинах 1 та 6 статті 82 ЦПК України закріплено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А також - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відносно [PERSON] - 15.08.2014 року почалося досудове розслідування, що підтверджено Відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014170010000449, Заявою про злочин від 11.08.2014 року, дорученням про проведення досудового розслідування від 15.08.20214 року, Довідкою про прийняття і реєстрацію заяви, Повідомленням про початок досудового розслідування від 15.08.2014 року, Повідомленням про призначення прокурора (групи прокурорів) у кримінальному провадженні та Постановою про призначення групи прокурорів від 15.08.2014 року. Під час досудового розслідування змінювалась правова кваліфікація, слідчим виявлялись ознаки іншого злочину, відбувалось об`єднання кримінальних проваджень, здійснювався привід, вилучались документи, призначались експертизи, надавались клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання про затримання особи з метою доставлення її до суду для обрання запобіжного заходу, оголошувався розшук підозрюваного. Такі дії здійснювались Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Полтавській області за погодженням з прокуратурою Полтавської області, а також Дніпропетровською обласною прокуратурою. 22.03.2021 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12014170010000449 від 15.08.2024 року за обвинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Встановлені судом обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях сторін та відображені в Реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №12014170010000449 від 15.08.2014 року. Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21, провадження № 1-кп/554/647/2023 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано, оскільки не доведено, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури залишено без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 стосовно [PERSON] без змін. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14.08.2024 року у справі №554/3553/21, провадження № 1-кп/554/189/2024 роз`яснений [PERSON] порядок поновлення порушених прав, свобод та відшкодування завданої шкоди. На підставі встановлених обставин, суд вважає, що кримінальне переслідування [PERSON] відбувалося з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, тобто до дати набуття Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21 законної сили, після його перегляду апеляційною інстанцією. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Держава є гарантом прав людини та громадянина, що закріплені в статтях 21-24, 28-32 Конституції України. Крім того, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава (стаття 1 Конституції України), Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України). В статті\~19\~Конституції України\~закріплено,\~що правовий\~порядок в\~Україні ґрунтується\~на засадах,\~відповідно до\~яких ніхто\~не може\~бути примушений\~робити те,\~що не\~передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не\~може ґрунтуватися\~на доказах,\~одержаних незаконним\~шляхом,\~а також\~на припущеннях.\~Усі сумніви\~щодо доведеності\~вини особи\~тлумачяться на\~її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Суд вважає, що кримінальне переслідування [PERSON] відбувалося з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, незаконність дій та рішень органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури встановлена Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21 та підтверджено Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року. Додаткове чи окремо визнавати дії та рішення органів, які здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури незаконними, є абсурдним й безпідставним. На підстави вищезазначеного, суд дійшов висновку, що вина Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в скоєнні незаконних дій, встановлена та підтверджена як в даному судовому засіданні, так і Рішеннями та Вироками судів. Посилання представника Головного управління національної поліції в Полтавській області про ненадання позивачем судових рішень, які визнавали б незаконність притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності; незаконності проведення обшуків та виїмки; незаконності обрання міри запобіжного заходу; незаконності накладення арешту на майно, є безпідставним, оскільки спростовано Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21 і не потребують додаткового визнання окремих процесуальних дій правоохоронних органів незаконними. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Частинами шостою, сьомою статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Суд наголошує, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконних дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, а порядок її відшкодуванню передбачений як нормативними актами, так і Законом. Згідно з положеннями статей\~1,\~2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладання арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ч.1 та 2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. В статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що [PERSON] спричинена моральна шкода, що виразилась у незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, що підтверджено виправдувальним Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року у справі №554/3553/21, а також апеляційною інстанцією Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.07.2023 року. Моральна шкода виразилась в душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого, він обвинувачувався у вчиненні декілька злочинів, один з яких відноситься до тяжкого злочину, відчував постійно загрозу втрати волі. Події, що відбувалися з позивачем відображалися на відносинах з близькими та рідними. Незаконним діями відповідачів були приниженні честь та гідність людини, а також завдана непоправна шкода престижу та ділової репутації [PERSON] як журналісту, Головному редактору ГО «Останній бастіон», про що свідчать надані позивачем витяги з газет та ЗМІ. Він був позбавлений нормального і достойного способу життя, реалізації своїх звичок і бажань. Суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено спричинення моральної шкоди неправомірними діями Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Полтавській області, внаслідок порушення кримінального провадження, що потягло безліч процесуальних дій досудового розслідування. Як встановлено в судовому засіданні, правоохоронні органи так і не попросили вибачення у [PERSON] , що не заперечувалось представниками правоохоронних органів, і зазначене є ще однією підставою для відшкодування шкоди. Враховуючи, що [PERSON] перебував в стані морального напруження тривалий час з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, суд дійшов висновку, що позивачу була спричинена тривала, глибока моральна шкода і позивач має право на її відшкодування. Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під\~слідством чи\~судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру\~заробітної плати за кожен місяць перебування\~під слідством\~і судом. Визначений законом\~розмір є\~мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості, про що зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Враховуючи,\~що розмір\~мінімальної заробітної\~плати дорівнює 8000,00 гривень, а [PERSON] перебував під слідством і судом з 15 серпня 2014 року по 19 липня 2023 року, тобто 106 повних місяців, то позивач вірно вирахував суму моральної шкоди у розмірі 848\~000,00 гривень. Суд вважає позицію представника відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури про право\~позивача на\~відшкодування шкоди\~з моменту\~повідомлення про\~підозру,\~а саме\~з07.06.2017\~року по\~19.07.2023\~року, є безпідставним. Оскільки кримінальне провадження було порушено відносно [PERSON] 15 серпня 2014 року, саме з\~цього часу\~відбувалось незаконне\~кримінальне переслідування.\~Крім того,\~в статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться «за час перебування під слідством чи судом», а не з моменту повідомлення про підозру. А також суд вважає, що Дніпропетровська обласна прокуратура є належним відповідачем по справі, оскільки саме вона складала та обвинувальний акт, тому доводи про те, що процесуальні дії та рішення приймалися не лише ними, є необґрунтованими. Що стосується ствердження відповідача, що фактичне обґрунтування позовних вимог зводиться до загальних фраз про глибину фізичних та душевних страждань, тому позов не підтверджений належними та допустимими доказами, суд вважає недоречним. \~ \~ \~ \~ \~Так,\~виправдувальним вироком\~суду [PERSON] \~визнано невинуватим,\~відповідно,\~будь-які\~дії,\~що були\~направлені на\~ущемлення прав\~та свобод\~людини та\~громадянина,\~а саме\~це відбувається\~під час\~досудового розслідування,\~причиняють моральну\~шкоду,\~право на\~її відшкодування\~закріплено в\~Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,\~що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». А враховуючи, що позивачем викладені позовні вимоги про відшкодування шкоди в мінімальному розміру, встановленому в Законі, то підстави для дослідження більш глибоких фізичних та душевних страждань, відсутні. Що стосується позиції Головного управління національної поліції в Полтавській області, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 18.11.2009 року по справі №6-12041св09 та Рішення Вищого Спеціалізованого Суду України від 10.12.2014 року по справі №6-32078св14, де зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, суд вказує, що визначений судом розмір 848\~000,00 гривень, не приводить до «безпідставного збагачення», а є вибаченням держави України за незаконні дії деяких працівників її правоохоронних органів, встановленням справедливості, підтвердження, що Україна - правова держава. Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності і справедливості, сукупність встановлених обставин та доказів, які в повні мірі доведені позивачем і не спростовані в законний спосіб відповідачами, тому вважає за необхідне стягнути з держави Україна в особі відповідачів Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Полтавській області, суму коштів у розмірі 848 000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування моральної шкоди буде належною сатисфакцією держави України позивачу. Суд наголошує, що підстави для скасування чи зміну рішення суду зазначені в статтях 376-378 ЦПК України. При винесенні рішенні суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, підкреслюю внутрішнім переконанням, виносить рішення, тому суди вищої інстанції не можуть втручатися та змінювати розмір моральної шкоди встановлений судом першої інстанції. Підстав для зміни рішення з причин іншого внутрішнього переконання суддями вищої інстанції законодавством не передбачено, тому таке втручання в рішення суду виходить за межі наданих суду вищої інстанції повноважень. Суд вважає, що позов поданий до держави України, в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України, які саме в статусі відповідачів подали відзиви на позовну заяву, однак їх належність потребує встановленню. Так, суд дійшов висновку, що Державна казначейська служби України не є належним відповідачем по справі. Вирішуючи питання\~щодо порядку\~відшкодування шкоди\~державою,\~судом враховуються\~правові позиції,\~викладені Верховним\~Судом у\~постановах від\~10\~листопада 2021\~року у\~справі №\~346/5428/17\~(провадження\~№ 61-8102cв21),\~від 14\~вересня 2022\~року у\~справі №\~415/1009/21\~(провадження\~№ 61-18055св21),\~від 07\~грудня 2022\~року у\~справі №\~461/9982/19\~(провадження\~№ 61-4162св22)\~де зазначено,\~що «кошти\~державного бюджету\~належать на\~праві власності\~державі.\~Отже,\~боржником у\~зобов`язанні зі\~сплати коштів\~державного бюджету\~є держава\~Україна як\~учасник цивільних\~відносин (частина\~друга статті\~2\~ЦК України).\~Відповідно до\~частини першої\~статті 170\~ЦК України\~держава набуває\~і здійснює\~цивільні права\~та обов`язки\~через органи\~державної влади\~у межах\~їхньої компетенції,\~встановленої законом.\~Резолютивні частини\~рішень не\~повинні містити\~відомостей про\~суб`єкта його\~виконання,\~номери та\~види рахунків,\~з яких\~буде здійснено\~списання.\~Тобто,\~кошти на\~відшкодування шкоди\~державою підлягають\~стягненню з\~Державного бюджету\~України.\~У таких\~справах резолютивна\~частина судового\~рішення не\~повинна містити\~відомостей про\~суб`єкта його\~виконання,\~номери та\~види рахунків,\~з яких\~буде здійснено\~стягнення коштів. Позивачем зазначений відповідач - Державна казначейська служби України, яка є лише виконавцем рішення суду, вона не здійснювала жодних незаконних дій відносно позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги, які пред`явлені до Державної казначейської служби України, пред`явлені до неналежного відповідача, тому в цій частині позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, в частині відшкодування моральної шкоди з держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Полтавській області, у розмірі 848\~000,00 гривень, а в позовних вимогах до Державної казначейської служби України необхідно відмовити. Суд вирішує питання про стягнення витрат на правову допомогу на підставі ст.137 ЦПК України. Позивачем надані витрати на правову допомогу, що надані адвокатом Панченко О.О. - Договір №01-06/01-25 від 06.01.2025 року, Рахунок на оплату послуг, Акт виконаних робіт №1 від 14.01.2025 року та квитанція Приватбанку від 13.01.2025 року на сплачену суму 30 000,00 гривень. В Акті виконаних робіт №1 від 14.01.2025 року до Договору, вказаний час, витрачений адвокатом на процесуальні дії, який суд вважає співмірним зі складністю справи, оскільки справа є складною та потребує поглибленого вивчення значного обсягу документів, об`єм виконаних робіт є досить великим, час витрачений адвокатом є значним. Відповідачами не доведено не співмірності витрат, як це зазначено в ч.6 ст.137 ЦПК України. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 гривень. При зверненні позивача до суду, [PERSON] не сплатив судовий збір на підставі п.11 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати відносяться за рахунок держави. На підставі статей 21-24, 28-32,55,56 Конституції України, ст.ст.23,1167,1173,1174,1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial