Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

14 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Сагайдак Е.С. звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування\~матеріальної шкоди\~у розмірі\~65\~804\~грн. , а також відшкодувати судові витрати у розмірі 8705 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що 13 \~ \~ \~ \~грудня \~ \~ \~ \~2023 \~ \~ \~ \~року, \~ \~ \~ \~близько 09 год. \~ \~ \~ \~35 \~ \~ \~ \~хв., \~ \~ \~ \~ [PERSON] , \~ \~ \~ \~керуючи \~ \~ \~ \~автомобілем ВАЗ-2101реєстраційний номер \~ \~ \~ \~ [NUMBER] , \~ \~ \~ \~рухаючись \~ \~ \~ \~по \~ \~ \~ \~прос. \~ \~ \~ \~Центральний поблизу \~ \~ \~ \~буд. \~ \~ \~ \~210 \~ \~ \~ \~в м.Миколаєві, \~ \~ \~ \~під \~ \~ \~ \~час \~ \~ \~ \~руху \~ \~ \~ \~допустив \~ \~ \~ \~необачність, \~ \~ \~ \~не \~ \~ \~ \~дотримувався безпечної дистнації, \~ \~ \~ \~своєчасно \~ \~ \~ \~не \~ \~ \~ \~зреагував \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~перешкоду-автомобіль \~ \~ \~ \~Mitsubishi Colt р.н. \~ \~ \~ \~« [NUMBER] » \~ \~ \~ \~під \~ \~ \~ \~керуванням \~ \~ \~ \~ [PERSON] , \~ \~ \~ \~який \~ \~ \~ \~рухався попереду, в межах його \~ \~ \~ \~смуги \~ \~ \~ \~руху, \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~попутному \~ \~ \~ \~напрямку, \~ \~ \~ \~чим \~ \~ \~ \~порушив \~ \~ \~ \~вимоги п 12.3, \~ \~ \~ \~13.1 \~ \~ \~ \~правил дорожнього \~ \~ \~ \~руху \~ \~ \~ \~України, \~ \~ \~ \~які \~ \~ \~ \~знаходяться \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~причинному зв`язку \~ \~ \~ \~з \~ \~ \~ \~даною \~ \~ \~ \~дорожньо транспортною \~ \~ \~ \~пригодою. Внаслідок \~ \~ \~ \~даної \~ \~ \~ \~дорожньо-транспортної \~ \~ \~ \~пригоди \~ \~ \~ \~автомобіль \~ \~ \~ \~Mitsubishi Colt \~ \~ \~ \~р.н. « [NUMBER] » \~ \~ \~ \~отримав \~ \~ \~ \~механічні \~ \~ \~ \~пошкодження, \~ \~ \~ \~внаслідок \~ \~ \~ \~чого власнику \~ \~ \~ \~автомобіля було \~ \~ \~ \~завдано \~ \~ \~ \~майнову \~ \~ \~ \~шкоду. Автомобіль \~ \~ \~ \~Mitsubishi Colt \~ \~ \~ \~р.н. \~ \~ \~ \~« [NUMBER] » \~ \~ \~ \~належить \~ \~ \~ \~позивачу \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~праві \~ \~ \~ \~приватної власності, \~ \~ \~ \~що підтверджується \~ \~ \~ \~свідоцтвом \~ \~ \~ \~про \~ \~ \~ \~реєстрацію \~ \~ \~ \~транспортного \~ \~ \~ \~засобу \~ \~ \~ \~ [NUMBER] . На \~ \~ \~ \~місці \~ \~ \~ \~дорожньо-транспортної \~ \~ \~ \~пригоди \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~погодженням \~ \~ \~ \~учасників, було \~ \~ \~ \~складено «Європротокол» \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~якому \~ \~ \~ \~учасники \~ \~ \~ \~події \~ \~ \~ \~дійшли \~ \~ \~ \~згоди \~ \~ \~ \~про те, \~ \~ \~ \~що \~ \~ \~ \~дана \~ \~ \~ \~дорожньо транспортна \~ \~ \~ \~пригода \~ \~ \~ \~сталася \~ \~ \~ \~внаслідок порушення \~ \~ \~ \~вимог \~ \~ \~ \~правил \~ \~ \~ \~дорожнього \~ \~ \~ \~руху водієм \~ \~ \~ \~ [PERSON] . Цивільно-правова \~ \~ \~ \~відповідальність \~ \~ \~ \~водія \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ \~ \~ \~була \~ \~ \~ \~застрахована у \~ \~ \~ \~Товаристві з \~ \~ \~ \~додатковою \~ \~ \~ \~відповідальністю \~ \~ \~ \~Страхова \~ \~ \~ \~Компанія \~ \~ \~ \~"Альфа-Гарант", \~ \~ \~ \~код \~ \~ \~ \~ЄДРПОУ: 32382598, \~ \~ \~ \~за \~ \~ \~ \~полісом \~ \~ \~ \~№217799739. Внаслідок \~ \~ \~ \~вказаної \~ \~ \~ \~дорожньо-транспортної \~ \~ \~ \~пригоди \~ \~ \~ \~автомобіль Mitsubishi \~ \~ \~ \~Colt \~ \~ \~ \~р.н. « [NUMBER] » \~ \~ \~ \~отримав \~ \~ \~ \~чисельні \~ \~ \~ \~механічні пошкодження, чим \~ \~ \~ \~було \~ \~ \~ \~завдано \~ \~ \~ \~власнику майнову \~ \~ \~ \~шкоду. Відповідно \~ \~ \~ \~до \~ \~ \~ \~висновку \~ \~ \~ \~експертного \~ \~ \~ \~автотоварознавчого \~ \~ \~ \~дослідження \~ \~ \~ \~ звіт \~ \~ \~ \~№58-24 від \~ \~ \~ \~22.03.2024 \~ \~ \~ \~проведеного \~ \~ \~ \~суб`єктом \~ \~ \~ \~оціночної \~ \~ \~ \~діяльності \~ \~ \~ \~ПП [PERSON] :- \~ \~ \~ \~величина \~ \~ \~ \~матеріального \~ \~ \~ \~збитку \~ \~ \~ \~(вартість \~ \~ \~ \~відновлювального ремонту \~ \~ \~ \~з \~ \~ \~ \~врахуванням зносу \~ \~ \~ \~деталей), \~ \~ \~ \~спричиненого \~ \~ \~ \~власнику автомобіля \~ \~ \~ \~Mitsubishi \~ \~ \~ \~Colt \~ \~ \~ \~р.н. \~ \~ \~ \~« [NUMBER] » \~ \~ \~ \~в результаті \~ \~ \~ \~ДТП складає 44 \~ \~ \~ \~566 грн. \~ \~ \~ \~17 \~ \~ \~ \~коп. - \~ \~ \~ \~вартість \~ \~ \~ \~відновлювального \~ \~ \~ \~ремонту \~ \~ \~ \~без врахуванням \~ \~ \~ \~зносу деталей, \~ \~ \~ \~для \~ \~ \~ \~відновлення пошкодженого \~ \~ \~ \~автомобіля Mitsubishi \~ \~ \~ \~Colt \~ \~ \~ \~р.н. « [NUMBER] » \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~результаті \~ \~ \~ \~ДТП \~ \~ \~ \~складає \~ \~ \~ \~82 \~ \~ \~ \~804 грн. \~ \~ \~ \~54 \~ \~ \~ \~коп. Також \~ \~ \~ \~у \~ \~ \~ \~вказаному \~ \~ \~ \~висновку \~ \~ \~ \~були \~ \~ \~ \~зафіксовані \~ \~ \~ \~пошкодження \~ \~ \~ \~автомобіля Mitsubishi Colt \~ \~ \~ \~р.н. \~ \~ \~ \~« [NUMBER] » \~ \~ \~ \~спричинені \~ \~ \~ \~при \~ \~ \~ \~ДТП, яка сталася 13.12.2023, \~ \~ \~ \~перелік \~ \~ \~ \~запасних \~ \~ \~ \~частин \~ \~ \~ \~та ремонтних \~ \~ \~ \~робіт \~ \~ \~ \~необхідних \~ \~ \~ \~для відновлення \~ \~ \~ \~вказаного \~ \~ \~ \~автомобіля. ТДВ \~ \~ \~ \~СК \~ \~ \~ \~"Альфа \~ \~ \~ \~Гарант" позивачу \~ \~ \~ \~було \~ \~ \~ \~відшкодовано \~ \~ \~ \~суму \~ \~ \~ \~у розмірі \~ \~ \~ \~17 \~ \~ \~ \~000 \~ \~ \~ \~грн. \~ \~ \~ \~00 \~ \~ \~ \~коп. \~ \~ \~ \~(сімнадцять \~ \~ \~ \~тисяч \~ \~ \~ \~гривень), \~ \~ \~ \~із вирахуванням \~ \~ \~ \~франшизи \~ \~ \~ \~у розмірі \~ \~ \~ \~3200 \~ \~ \~ \~грн., \~ \~ \~ \~що \~ \~ \~ \~підтверджується листом№12/3420 \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~05.06.2024 Оскільки цієї суми не достатньо для відновлення автомобіля, невідшкодованою залишається \~ \~ \~ \~шкода \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~суму \~ \~ \~ \~65804 \~ \~ \~ \~грн. \~ \~ \~ \~54 \~ \~ \~ \~коп. \~ \~ \~ \~(82804,54 17000=65804,54), яку слід стягнути з винуватця ДТП. Ухвалою суду від \~ \~ 28\~ січня\~ 2025\~року закрито підготовче провадження по справі. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задволення позову в повному обсязі, згоден на заочний розгляд справи. Відповідча повторно в судове засідання не з`явивися, повідомлявся судом неодноразово через систему "Електронний Суд", правом на відзив на позов не скористався, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положеннямстатті 280ЦПК України. Відповідно до ч. 2ст. 247ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно дост. 9Конституції Україниєчастиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Дослідивши надані сторонами і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Судом було встановлено, що 13.12.2023 року складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду , згідно даних якого [PERSON] , \~ \~ \~ \~керуючи \~ \~ \~ \~автомобілем ВАЗ-2101, рЇ\\н [NUMBER] , \~ \~ \~ \~рухаючись \~ \~ \~ \~по \~ \~ \~ \~пр. \~ \~ \~ \~Центральний поблизу \~ \~ \~ \~будинку № 210 в м. \~ \~ \~ \~Миколаєві, \~ \~ \~ \~під \~ \~ \~ \~час \~ \~ \~ \~руху \~ \~ \~ \~допустив \~ \~ \~ \~необачність, \~ \~ \~ \~не дотримувався безпечної \~ \~ \~ \~дистнації, \~ \~ \~ \~своєчасно \~ \~ \~ \~не \~ \~ \~ \~зреагував \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~перешкоду-автомобіль Mitsubishi \~ \~ \~ \~Colt, р/н. [NUMBER] \~ \~ \~ \~під \~ \~ \~ \~керуванням позивача \~ \~ \~ \~ [PERSON] , \~ \~ \~ \~який рухався \~ \~ \~ \~попереду, \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~межах його \~ \~ \~ \~смуги \~ \~ \~ \~руху, \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~попутному напрямку, чим порушив \~ \~ \~ \~вимоги \~ \~ \~ \~п. \~ \~ \~ \~12.3, \~ \~ \~ \~13.1 ПДР України, \~ \~ \~ \~які \~ \~ \~ \~знаходяться \~ \~ \~ \~в причинному \~ \~ \~ \~зв`язку \~ \~ \~ \~з \~ \~ \~ \~даною ДТП. [PERSON] свою вину у скоєнні ДТП визнав. Внаслідок зіткнення транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Згідно Звіту про визначення розміру майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Mitsubishi \~ \~ \~ \~Colt, р/н. [NUMBER] , проведеного оцінювачем ФОП [PERSON] № 58-24 від 22.03.2024 на підставі укладеного з замовником [PERSON] - на дату оцінки 13.12.2023 року матеріальний збиток, заданий власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП складає 82 804 грн 54 коп вартість відновлювального ремонту без врахування зносу, 44 566,17 грн 16 коп. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - обидва значення включаючи ПДВ на запчастини. Ринкова варітсть КТЗ на дату оцінки - 258 617 грн 69. коп. Коефіцієнт фізичного зносу визначено рівним 0,65. Як вбачається з додатку до вказаного Звіту, вартість ремонтних робіт - 8700 грн, вартість робіт з фарбування 4260 грн, вартість матеріалів з фарбування 9839,71 грн, загальна вартість запасних частин 60 004,83 грн . Отже, 13 968,90 грн становить вартість ПДВ ( 20% від вартості запасних частин та матеріалів).Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачено 5025 грн ФОП богомолову за провеедння оцінки розміру заподіяної шкоди 19 березня 2014 року. Цивільно-правова \~ \~ \~ \~відповідальність \~ \~ \~ \~водія \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~ \~ \~ \~була \~ \~ \~ \~застрахована у \~ \~ \~ \~Товаристві з \~ \~ \~ \~додатковою \~ \~ \~ \~відповідальністю \~ \~ \~ \~Страхова \~ \~ \~ \~Компанія \~ \~ \~ \~"Альфа- Гарант" за \~ \~ \~ \~полісом \~ \~ \~ \~№217799739, позивач своєучасно звернувся до страхової компанії винуватця ДТП з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. З розрахунку страхового відшкодування наданого Страховою компанією на виконанян вимог ухвали суду, вбачається, щ ліміт відповідальності страхової компанії за полісом [PERSON] становиви 160 000 грн, обов`язкова франшиза 3200 грн, погоджена сума страхового відшкодування - 20200 грн. Згідно угоди від 31.01.2024 року про розмір страхового відшкодування, укладеної між [PERSON] , та представником СК - сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком від 13.12.2023 року складає 20200 грн. , до виплати з урахуванням франшизи - 17 000 грн. 06 лютого 2024 року ТДВ \~ \~ \~ \~"СК "Альфа-Гарант" перераховано позивачеві \~ \~ \~ \~страхове відшкодування у \~ \~ \~ \~розмірі 17 000 грн за вирахуванням суми франшизи у розмірі 3200 грн - як передбачено укладеною між страховиком та потерпілою особою [PERSON] згпогодженням щодо суми страхового відшкодування у розмірі 20200 грн. Згідно Повідомлення про ДТП , поданого [PERSON] , детальний опис пошкоджень ТЗ, отриманих при ДТП : бампер задній, капот, кришка багажника. Суд зауважує, що вказані пошкодження автомобіля потерпілої особи, з якими ьтакож погодився без зауважень і [PERSON] ,, співпадають з описом пошкоджень автомобіля Мітсубіші, встанолених оцінювачем Богомоловим при огляді цього ТЗ при провееднні оцінки заподіяного збитку. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи викладене, ТДВ СК Альфа-Гарант» у силу вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору мала відшкодувати завдану шкоду у межах суми страхового відшкодування, як страховик особи, яка завдала шкоду. Також наведене знайшло своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). В своїй Постанові від 14.12.2021 в справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України). Тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів« - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Відповідно до правового висновку ВС/КЦС від 21.02.2021 у справі № 760/19377/15: «Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17). З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пп. «б`п. 185.1 ПКУ операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (визначається за правилами, встановленимистаттею 186 ПКУ), є об`єктом обкладення ПДВ. Тобто послуги з ремонту автомобіля, який потрапив у ДТП, є об`єктом обкладення ПДВ незалежно від того, за рахунок чого платнику податку, який здійснює такий ремонт, надходить компенсація витратна проведення такого ремонту: чи у вигляді страхових виплат від страхової компанії, чи у вигляді покриття франшизи від страхувальника. А тому, у разі якщо страхові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах. У разі якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без урахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку. Доказів, що позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля або придбані запчастини у особи, яка є зареєстрованим платником ПДВ, не надано. Як послідовно визначено у сталій практиці Верховного Суду , підставним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (Постанова ВС від 18.02.2022, справа 522/1251/15-ц). З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд доходить до виисновку про наявність підстав для стягнення з винних у ДТП осіб на користь позивача матеріальної шкоди, завданої дорожньою-транспортною пригодою, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Подібні висновки викладені у постанові ВС від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц. Разом з тим, визначаючи розмір стягнення матеріальної шкоди, виходить з наступного. Як викладено у Постанові ВС від 13 грудня 2023 року у справі № 759/28079/21 (провадження № 61-5522св23), завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик). Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV. Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати. Також у справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача. Так, у даній справі судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мітсубіші кольт» [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 13.12.2023 року з вини [PERSON] , становить 82 804 грн 54 коп - що дорівнює вартості відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу, та 44 566,17 грн - з врахуванням фізичного зносу та вартості ПДВ в запчастинах. Проте, 31.01.2024 року [PERSON] узгодив з ТДВ СК "Альфа-Гарант" як страховою компанією, в якій була застрахована цивільна відповідальність винуватця ДТП [PERSON] , розмір страхового відшкодування в сумі 20 200 грн, після чого страховик виплатив йому узгоджену суму за вирахуванням обов`язкової франшизи 3200 грн. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин. Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В підписаному позивачем узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими. Тобто, за змістом вказаного узгодження [PERSON] , діючи добровільно, на власний розсуд погодився із розміром страхового відшкодування ТДВ "СК "Альфа-Гарант" в сумі 20 200 грн та правовими наслідками такої виплати, хоча розмір матеріального збитку, який мала б сплатити страхова компанія становиви 44 566,17 грн - то заявлена вимога до страхувальника на цю суму суперечить як попередній поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності. За такого, вимоги позову , заявлені до [PERSON] як страхувальника, щодо стягнення розміру матеріального збитку у розмірі 24 366,17 грн ( 44566,17 - 20 200 грн) є безпідставними та задоволенню не підлягають. По-друге, оскільки позивачем не надано суду доказів, що ним здійснено ремонт відновлювальний автомобіля або придбані запчастини\~у особи, яка є зареєстрованим платником ПДВ, то суд позбавлений можливості включити суму ПДВ 13 968,90 грн грн у розмір матеріального відшкодування,\~ а отже суд приймає до уваги вартість\~складових, що підлягають заміні при ремонті пошкодженого автомобіля позивача, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача, у розмірі без врахування ПДВ.У випадку здійснення страхової виплати на рахунок потерпілого страховик зменшує розмір страхової виплати на суму ПДВ. Вказану суму страховик зобов`язаний доплатити у випадку надання доказів проведення відновлювального ремонту транспортного засобу на СТО, яке має статус платника ПДВ. Якщо докази ремонту відсутні, то компенсувати ПДВ не повинен ні страховик, ні винуватець. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 12.07.2023 № 591/1861/22. Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 17 000 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми для відновлення пошкодженого майна. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Встановлено, що з метою визначення вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу власник пошкодженого автомобіля звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] , який надав відповідний Звіт автотоварознавчого дослідження, який є належним доказом у справі відповідно Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Отже,\~на підставі\~вищенаведеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що доведеним\~з боку\~позивача є\~розмір матеріального\~збитку у\~вигляді вартості\~відновлювального ремонту\~автомобіля становить\~68\~835,64\~ \~грн \~(\~ \~82\~804\~,54\~ грн.\~вартості відновлювального\~ремонту без\~врахування фізичного\~зносу згідно\~Звіту \~№ 58-24\~ \~-\~ 13\~968,90\~ грн\~суми ПДВ\~на запасні\~частини та\~ матеріали\~ ). Враховуючи вищенаведені висновки суду, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 27 469,47 грн ,\~що становить\~різницю між\~доведеним позивачем\~розміром збитків\~та виплатою\~страхового відшкодування\~( 68\~835,64\~ \~ - 17 000 грн - 24 366,17 грн). Також на користь позиваач підлягає стягненню за рахунок відповідача витрати на проведення \~ \~ \~ \~експертного \~ \~ \~ \~автотоварознавчого \~ \~ \~ \~дослідження- \~ \~ \~ \~звіту \~ \~ \~ \~№58-24 \~ \~ \~ \~від 22.03.2024 \~ \~ \~ \~у \~ \~ \~ \~розмірі \~ \~ \~ \~5025 \~ \~ \~ \~грн. \~ \~ \~ \~13 \~ \~ \~ \~коп Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених позоовних вимог, які складаються з : судового збору у розмірі 1211,20 грн. За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 606 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Сагайдак Е.С. суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 14.10.2023 , Акт виконаних робіт до догвору від 01.12.2024 року на підтвердження виконаних робіт , Додаткову угоду до договру про надання правничої допомоги № 395 від 14.10.2023 року від 01.12.2024 року, згідно умов якої розмір гонорару становить 10 000 грн, платіжну інструкцію про сплату 10 000 грн позивачем на рахунок адвоката Сагайдак Е.С, 02.12.2024 року. Так, положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До того ж, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Більше того, відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. за участь у цивільній справі за цим позовом можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення судового рішення. Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, а також враховуючи часткове задволення позовних вимог на 50% від заявленого розміру, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На підставі викладеного та

Outcome: partial