Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він [PERSON] в 2020 році з [PERSON] почали спільно проживати. [INFO] від спільного життя у сторін народилась донька [PERSON] , про що видано Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 10.02.2021 року за актовим записом №175. [INFO] від спільного життя у сторін народився син [PERSON] , про що видано Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 25.01.2025 року за актовим записом №109. З початку 2025 року позивач та [PERSON] не проживають однією сім`єю, відповідачка не цікавиться життям своїх дітей, діти проживають з позивачем та знаходяться повністю на його утриманні. [PERSON] повністю самоусунулася від виховання та догляду дітей, не цікавиться їхнім станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не допомагає матеріально, діти позбавлені материнської любові та ласки, тепла та уваги. З моменту залишення дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала і не надає по цей час, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримують від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002938972 від 03.03.2025 року. Діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та проживають з позивачем, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002826837 від 27.02.2025 року та Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002826812 від 27.02.2025 року. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані та проживають позивач з дітьми, належить на праві приватної власності матері позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 28 серпня 1985 року, реєстровий номер 1658. Позивач матеріально забезпечений, що підтверджується декларацією про доходи [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] . Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої сімейним лікарем [PERSON] Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги №1» [PERSON] , [INFO] - здоровий. Відповідно до заяви [PERSON] від 13.03.2025 року, [PERSON] та його діти проживають в будинку батьків, мати [PERSON] вихованням дітей не займається, ухиляється від спілкування, утриманням дітей займається батько. [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але вже достатньо довгий період часу проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди житлового приміщення від 01.01.2025 року. Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на відповідачку законом. Відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дітей батьківської любові, уваги та турботи, її поведінка негативно впливає на дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України, а саме визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки, неповнолітні діти проживають разом з позивачем, тому останній має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Вищезазначені обставини, змушують позивача звернутися до суду з даним позовом, а тому позивач [PERSON] просить суд: Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненню [PERSON] [INFO] повноліття, та на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненню [PERSON] [INFO] повноліття. Визначити постійним місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , місце проживання батька [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с.36-37). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала заяву про визнання позовних вимог та просила розглянути справу без її участі (а.с.38-39). Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надіслали до суду клопотання про проведення судового засідання без представника служби (а.с.34). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 206,211,247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 3 2020 року проживав разом з відповідачкою [PERSON] , що не заперечується сторонами. [INFO] від спільного проживання у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] видане 10.02.2021 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №175 (а.с.11). [INFO] від спільного проживання у сторін також народився син [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , видане 25.01.2025 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №109 (а.с.13). З початку 2025 року позивач та [PERSON] не проживають однією сім`єю, відповідачка не цікавиться життям своїх дітей, діти проживають з позивачем та знаходяться повністю на його утриманні. [PERSON] повністю самоусунулася від виховання та догляду дітей, не цікавиться їхнім станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не допомагає матеріально, діти позбавлені материнської любові та ласки, тепла та уваги. З моменту залишення дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надавала і не надає по цей час, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дітьми взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Діти не отримують від матері жодного подарунку на день народження, жодної іграшки, що також не заперечує відповідачка. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002938972 від 03.03.2025 року (а.с.14). Діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та проживають з позивачем [PERSON] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002826837 від 27.02.2025 року та Витягом з реєстру територіальної громади №2025/002826812 від 27.02.2025 року (а.с.15,16). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані та проживають позивач з дітьми, належить на праві приватної власності матері позивача - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 28 серпня 1985 року, реєстровий номер 1658 (а.с.18-19). Позивач матеріально забезпечений, що підтверджується декларацією про доходи [PERSON] РНОКПП: [NUMBER] (а.с.21-24). Відповідно до копії Виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданої сімейним лікарем [PERSON] Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги №1» [PERSON] , [INFO] - здоровий (а.с.26). Відповідно до заяви [PERSON] від 13.03.2025 року, [PERSON] та його діти проживають в будинку батьків, мати [PERSON] вихованням дітей не займається, ухиляється від спілкування, утриманням дітей займається батько (а.с.17). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але тривалий час проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди житлового приміщення від 01.01.2025 року (а.с.27-29). Проаналізувавши вищевказану інформацію судом встановлено, що відповідачка [PERSON] не цікавиться розвитком дітей, їх здоров`ям та харчуванням. Мати не виявляє щодо дітей материнської турботи. Фактично, відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своїх дітей. Малолітні діти повністю перебувають у позивача на вихованні та утриманні, останній дбає про них, забезпечує усім необхідним. Вищезазначені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове не бажання виконувати відносно дітей батьківські обов`язки покладені на відповідачку законом. Вихованням, доглядом та утриманням дітей займається позивач. Позивачем створені всі умови для нормального розвитку дітей. Відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє до дітей любові, уваги та турботи. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України . Відповідно до ч. ч.8,10 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1,2 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем по справі за однією адресою та позивач є їх батьком, а тому позивач [PERSON] , відповідно до вимог ст. 165 СК України має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачку. За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав, щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідачка ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням дітей, піклуванням про їх всебічний розвиток, про стан здоров`я не займається, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо дітей, також надала суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Аналогічна позиція виражена і в абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року в якому вказано, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами с т. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин та відповідно до вимог ст. 166 СК України суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідачки та стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненню [PERSON] , [INFO] повноліття, та на утримання малолітнього [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягненню [PERSON] , [INFO] повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За таких обставин, з урахуванням викладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки це відповідає інтересам малолітніх дітей сторін, а також проти цієї вимоги не заперечує відповідачка. На підставі викладеного та

Outcome: approved