Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі ТОВ «ФК «Прайм Альянс») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №МФ-0611900000154 від 15 січня 2019 року в загальному розмірі 12\~629,40 грн. Відповідно до Договору факторингу №1 від 01.11.2018, укладеного між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс», у відповідності до умов якого позивачеві передано за плату належні права вимоги ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, тому відповідно до реєстру прав вимоги №8 від 15.04.2019 позивач набув право вимоги до відповідача у розмірі 12\~629,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11\~161,43 грн. (основна сума кредиту (тіло) 5\~000,01 грн., нараховані проценти 6\~161,42 грн.), а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 у розмірі 1\~467,97 грн. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості позовні вимоги було задоволено. 24 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року у вказаній цивільній справі та, посилаючись на неповноту встановлення обставин при винесенні рішення, що мають значення для справи, просила скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року прийнято до провадження заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року. Ухвалою суду від 19 травня 2025 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 31 березня 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до [PERSON] про стягнення заборгованості та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони у справі не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідачем [PERSON] до суду направлено відзив на позов, з якого вбачається, що відповідач просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, відмовити в задоволенні позовних вимог, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, звільнити її від сплати судового збору з огляду на те, що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі, отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Справу просить розглянути в її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого висновку. Як встановлено судом, 15 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Прайм\~Альянс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МФ-0611900000154, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 5\~000,01 грн., строк кредитування 15 днів, зі сплатою 292% річних, розмір комісії за обслуговування - 700 грн. (а.с. 8 копія договору, а.с. 9 копія заявки на отримання кредитів та визначення договірних відносин, що встановлюються, а.с. 10 копія видаткового чеку). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Згідно із частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 01 листопада 2018 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» укладено Договір №1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, у відповідності до умов якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Прайм Альянс» за плату належні йому Права вимоги, а ТОВ «ФК «Прайм Альянс» приймає належні ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» Права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 12-15 копія договору, а.с. 18, 19 копії платіжних інструкцій). Пунктом 2 Договору №1 про відступлення права вимоги від 01 листопада 2018 року визначено «…У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимоги, кожен наступний Реєстр прав вимоги доповнює, а не заміняє попередній…». Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог №8 від 15 квітня 2019 року до Договору №1 про відступлення права вимоги від 01 листопада 2018 року, ТОВ «ФК\~«Прайм Альянс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № МФ-0611900000154 від 15 січня 2019 року в розмірі 13\~050,01 грн., з яких: 5\~000,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7\~350,00 грн. заборгованість за процентами; 700,00 грн. заборгованість за комісією. Кількість днів прострочення виконання зобов`язань - 75 днів (а.с. 16, 17 копія витягу з реєстру). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За положеннями ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено факт невиконання належним чином зобов`язань по поверненню кредитних коштів відповідачем. Отже, судом встановлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість. Згідно наданих позивачем доказів [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №МФ-0611900000154 від 15 січня 2019 року в загальному розмірі 12\~629,40 грн., яка складається з наступного: 5\~000,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6\~161,42 грн. заборгованість за процентам. У відзиві на позов відповідач вказує на те, що з позовної заяви та доданих до неї додатків неможливо достовірно встановити, за який період утворилась заборгованість, що позбавляє її можливості перевірити нарахування. Суд частково погоджується з даним твердженням та зазначає, що позивачем не вказано, за який період були нараховані відсотки за користування кредитом. При визначені розміру відсотків за користування кредитом позивач мав дотримуватись строку кредитування. За 15 днів з 15 січня 2019 року по 30 січня 2019 року користування кредитними коштами в розмірі 5\~000,01 грн. відповідач мала сплатити відсотки відповідно до п.1.5., п.1.8., п.1.9. Договору в розмірі 600,00 грн. та комісію в розмірі 700,00 грн. Вказані кошти відповідач мала сплатити в момент повернення кредиту. Також позивачем у позові вказано, що відповідачем після відступлення права вимоги було сплачено кошти в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у загальному розмірі 1\~888,58 грн. Вказані кошти були зараховані позивачем в рахунок погашення комісії в розмірі 700,00 грн. та в рахунок погашення відсотків 1\~188,58 грн. Суд погоджується з таким розподілом коштів, однак, зауважує, що строк кредитування за кредитним договором становив 15 днів, проте відсотки нараховані первісним кредитором поза межами строку кредитування (75 днів). З огляду на викладене вище, сплачені відповідачем кошти мали бути розподілені наступним чином: комісія 700,00 грн., відсотки 600,00 грн., тіло кредиту - 588,58 грн. Тобто відповідачем до подання позову до суду відсотки за користування кредиту були сплачені повністю та частково сплачено тіло кредиту, залишок за тілом кредиту становить 4\~411,43 грн. З огляду на викладене вище, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4\~411,43 грн. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 625 ЦК України позивачем за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 на суму боргу 5\~000,01 грн. нараховано 3% річних у сумі 429,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1\~038,97 грн., а в загальному розмірі 1\~467,97 грн. Суд погоджується з розрахунком позивача, викладеним у позові, однак, вважає, що 3% річних та інфляційні витрати мали бути нараховані на суму боргу 4\~411,43 грн. Відповідно 3% річних за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 становитиме 378,89 грн. Період розрахунку: з 15.04.2019 по 31.12.2019 - 261 день = 4\~411,43 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 261 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 94,63 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 366 днів =4\~411,43 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 132,34 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 365 днів = 4\~411,43 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 132,34 грн. Період розрахунку: з 01.01.2022 по 23.02.2022 - 54 дні = 4\~411,43 грн. (сума боргу) х 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 19,58 грн. Інфляційні втрати за період з 15.04.2019 по 23.02.2022 становитиме 916,67 грн. Сукупний індекс інфляції дорівнює 120,779% (101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60%) Інфляційні нарахування = 4\~411,43 грн. (сума боргу) ? 120,779% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 4\~411,43 грн. (сума боргу) = 916,67 грн. Отже, 3% річних у розмірі 378,89 грн. та інфляційні втрати в розмірі 916,67 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності до вимог позивача, однак, суд не вбачає для цього підстав з огляду на наступне. За змістом ст. ст. 256, 257, 261, 262, 267\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 262 ЦК України). Термін дії Кредитного договору по 30 січня 2019 року включно, з позовом до суду позивач звернувся 04 лютого 2025 року. Однак, з цього приводу слід зауважити наступне. Постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020. «Карантинні» норми також були установлені п. 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину. Крім того, Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, суд вважає, що відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором №МФ-0611900000154 від 15 січня 2019 року в загальному розмірі 5\~706 гривень 99 копійок, з яких: 4\~411 гривень 43 копійки - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 916 гривень 67 копійок індекс інфляції, 3% річних - 378 гривень 89 копійок. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9\~084,00 грн. підтверджуються: договором про надання правничої допомоги №06/06 від 06.06.2023 адвокатом Дорошенко М.А. (а.с. 20-22); посвідченням та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Дорошенко М.А. (а.с. 23, 24); актом приймання-передачі наданих послуг №45 від 30.01.2025 (а.с. 26); рахунком-фактурою №45 (а.с. 27); платіжною інструкцією 9868 від 03.02.2025 (а.с. 25). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачем не були дотримані критерії розумності їх вартості. Тому на думку суду розмір правничої (правової) допомоги має бути визначений у розмірі 2\~000,00 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3\~028,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 2). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає за можливе відшкодувати позивачу судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1\~368,30 грн. (5\~706,99 грн. * 3\~028,00 грн. / 12\~629,40 грн.). Відповідачем, у свою чергу, заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору на підставі ст. 8 ч. 1 п. 1, ч. 2 Закону України «Про судовий збір», оскільки її середній заробіток за період з 01.11.2024 по 30.04.2025 становить 6\~106,25 грн. на місяць. На підтвердження [PERSON] надано довідку про доходи. Згідно ст. 8 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від\~його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Відповідно до ст. 8 ч. 1 п. 1 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може\~своєю ухвалою\~за її\~клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового\~збору перевищує\~5\~відсотків розміру\~річного доходу\~позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Тобто приписи ст. 8 ч. 1 п. 1, ч. 2 Закону України «Про судовий збір» стосуються виключно «позивача». Тому суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та стягнути його з відповідача на користь позивача у сумі 1\~368,30 грн. Однак, беручи до уваги скрутне матеріальне становище [PERSON] , суд вважає за можливе розглянути питання щодо розстрочення виконання рішення суду. Згідно ч. 1 ст.\~435\~ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Відповідно до ч. 3 ст.\~435\~ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом. Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому. Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням. Частиною 5 статті 435\~ЦПК України визначено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З огляду на викладене вище, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, виходячи в загальної суми, яка підлягає до стягнення за рішенням суду - 9\~075,29 грн. (5\~706,99 грн. + 1\~368,30 грн. + 2\~000,00 грн.), починаючи з дати ухвалення рішення суду шляхом сплати відповідачем на користь позивача рівних платежів щомісяця на 1 число відповідного місяця в сумі по 756,27 грн.

Outcome: partial