Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

27.12.2024 через систему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. За позовом позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23 років. Позов обґрунтовано тим, що вона з відповідачем з 06.05.1996 перебувала у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2023. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від добровільного утримання сина, матеріальної допомоги не надає, у справах сім`ї участі не приймає. 01.09.2024 син вступив до Державного навчального закладу «Пологівський професійний ліцей» на денну форму навчання, бюджет, строком навчання з 01.09.2024 по 30.06.2025. Оскільки відповідач не приймає участі в утриманні сина, який продовжує навчання, вона вимушена звернутись до суду з означеним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 вказану справу було передано в провадження судді Дмитрюк О.В. Ухвалою від 06.01.2025 позов залишено без руху. Після усунення недоліків позовна заява відповідає вимогам статей 175-177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі згідно ст.ст. 185-186 ЦПК України, відсутні. Справа підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя. Ухвалою суду від 09.01.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. На виконання вимог Розпорядження керівника апарата Шевченківського районного суду міста Запоріжжя №57 від 14.04.2025, Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025, матеріали цивільної справи передано в провадження судді Звєздовій Н.С. Ухвалою від 14.04.2025справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 12.03.2025 відповідачем на позовну заяву подано відзив, за замістом якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що під час шлюбу у них народилось п`ятеро дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітніми і він сплачує на їх користь аліменти на підставі рішення суду, має питому заборгованість по аліментам, можливості офіційного працевлаштування не має, проживає на території бойових дій разом з матір`ю, яка має кардіологічну хворобу та потребує стороннього догляду. Натомість відповідачка отримала статус ВПО на себе і дітей та отримує відповідні виплати від держави. 17.03.2025 від представника [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій просить відмовити у прийнятті відзиву та розглядати справу за наявними матеріалами у зв`язку з пропуском строку на його подання (ст. 178 ЦПК України). Підтвердила, що під час шлюбу у сторін народилось п`ятеро дітей, відповідач має заборгованість зі сплати по аліментам. Працює не офіційно та отримує достатній дохід для сплати аліментів. Належних та допустимих доказів перебування на його утриманні матері не надав. Просила позовні вимоги задовольнити з урахуванням потреб дитини на навчання (проїзд, підручники, зошити та інше). При вирішенні клопотання представника позивача щодо неприйняття відзиву на позов суд виходить з таких міркувань. Ухвалою суду від 09.01.2025 відкрито провадження у справі, відповідачу встановлено строк на подання відзиву на позов (ч. 1 ст. 191 ЦПК України), протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання означеної ухвали. У відповідності до вимог ст. 272 ЦПК України ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками була направлена відповідачу, які він отримав 22.02.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 68), тобто строк пред`явлення відзиву на позов сплив 10.03.2025 включно, відзив на позов подано 12.03.2025 з пропуском строку на його пред`явлення. Клопотання про поновлення строку на його пред`явлення суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що копією свідоцтва про народження (а.с. 12) та сторонами не оспорюється. З 01.09.2024 [PERSON] , [INFO] є студентом Державного навчального закладу «Пологівський професійний ліцей» ІІ рівня акредитації денної форми навчання, на бюджетній основі за професією «Кухар». Навчання проводиться у режимі он-лайн (форма навчання у 2024/2025 навчальному році, згідно наказу Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації). Строк навчання з 01.09.2024 по 31.06.2025 (а.с. 14). При вирішенні спору суд виходить з таких міркувань. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначені розміру аліментів суд враховує, що діти, які в силу віку потребують утримання від батьків, стан здоров`я дітей, зростання їх потреб з досягненням відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України, передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Представник позивача у відповіді на відзив підтвердила, що під час шлюбу у сторін народилось п`ятеро дітей, на теперішній час відповідач сплачує аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини від середньої заробітної плати по регіону, оскільки офіційно не працевлаштований. Має суттєву заборгованість по аліментам, що підтверджує його скрутне матеріальне становище. Посилання представника позивача на отримання відповідачем належного (неофіційного) доходу на сплату аліментів у розмірі 20\~000 30\~000 грн. гривень не знайшло свого обґрунтування належними та допустимими доказами. Суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідачем не надано доказів перебування матері на його утриманні, надання медичних документів свідчить лише про наявність захворювання. У відповідності\~до ч.\~1\~ст.\~200\~СК України\~розмір аліментів\~на повнолітніх\~дочку,\~сина у\~твердій грошовій\~сумі і\~(або)\~у частці\~від заробітку\~(доходу)\~платника аліментів\~з урахуванням\~обставин,\~зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. При цьому мінімальний розмір аліментів на повнолітню дитину законом не встановлений. Суд наголошує, що аліментні виплати є грошовими коштами, що мають бути спрямовані виключно на забезпечення потреб дітей і таке забезпечення має відбуватись у рівних частках обома батьками, а не тільки за рахунок одного. Батьки зобов`язані порівну утримувати дітей, а тому звертаючись із вимогою про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача на одну дитину, позивачка повинна була б надати докази свого доходу, і те, що вона несе рівні кошти з відповідачем на утримання сина, що зроблено не було. Суд також бере до уваги, що [PERSON] є студентом денної форми навчання на бюджетній основі, навчання проводиться у режимі он-лайн, що дає суду зробити обґрунтовані висновки про те, що оплату за навчання позивачка не сплачує, витрати на проїзд дитини до навального закладу не несе, що є суттєвими обставинами при визначені розміру аліментів. Враховуючи встановлені на підставі наданих позивачкою доказів обставини справи, а також рівності в утриманні дитини обома батьками, матеріальне становище сторін, наявність у відповідача заборгованості по аліментам, відсутність офіційного працевлаштування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, що, з урахуванням коштів матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Згідно зі ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачка, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 1 211,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial