Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 09 травня 2024 року відповідач, керуючи транспортним засобом Opel Vectra, державний знак [NUMBER] , рухаючись по а/д «Об`їзна» під час повороту ліворуч не впевнився в безпеці свого руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки BMW державний номер [NUMBER] , власником якого є позивач, чим порушив п.10.1.10.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУПАП та в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач вказує, що постановою Малиновського районного суду від 19 серпня 2024 року відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченою статтею 124 КУПАП. Позивач зазначає, що він звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування, МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди, завданої власнику майна, в розмірі 160000,00 грн. в межах ліміту відповідальності. Розрахунком від 21 серпня 2024 року № 10327 ФОП [PERSON] встановлено, що вартість схожого за роком та комплектацією автомобіля [PERSON] складає 368519,73 грн., вартість автомобіля [PERSON] після дорожньо - транспортної пригоди складає 134 500, 00 грн. Отже після отримання 160000,00 грн. від МТСБУ різниця неотриманих збитків складає: 234 019,73 грн - 160 000, 00 грн складає 74 019,73 (сімдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 73 копійки. Оскільки виплатити спричинені збитки [PERSON] відмовляється, позивач вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки, завдані в результаті ДТП, у загальному розмірі 74019 (сімдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 73 (сімдесят три) копійки, стягнути судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 09 травня 2024 о 08:40 годині, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Opel Vectra, державний знак [NUMBER] , рухаючись по а/д «Об`їзна» під час повороту ліворуч не впевнився в безпеці свого руху, що призвело до зіткнення з автомобілем марки BMW державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , чим порушив п.10.1.10.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУПАП та в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Матеріали співробітників батальйону № 2 полку УПП в Одеській області за вказаним фактом були направлені до Одеського РУП № 1 ВП № 2 ГУНП в Одеській області та розписані на слідчого [PERSON] , який у свою чергу 09 травня 2024 року зареєстрував кримінальне провадження № 12024162470000612 за ч. 1 ст. 286 КК України. Після проведення необхідних слідчих дій (проведення експертиз та допити учасників пригоди) слідчим Ніколовим В.М. винесено постанову про закриття кримінального провадження та направлено матеріали для притягнення до адміністративної відповідальності винного у скоєнні адміністративного правопорушення [PERSON] , про що у подальшому 18 липня 2024 року інспектором взводу роти № 8 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області Казбековим В.Е. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 114781 за статтею 124 КУПАП. Постановою Малиновського районного суду від 19 серпня 2024 року у справі №521/12844/24 [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченою статтею 124 КУПАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 13 травня 2024 року [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою на виплату щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 травня 2024 року за участі транспортного засобу OPEL з номерним знаком [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та транспортного засобу BMW з номерним знаком [NUMBER] , яким він керував. Відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди, завданої власнику майна, в розмірі 160000,00 грн. в межах ліміту відповідальності. Крім того МТСБУ проведено незалежну оцінку збитків, завданих [PERSON] в результаті ДТП, порушником якого є [PERSON] . Розрахунком від 21 серпня 2024 року № 10327 ФОП [PERSON] встановлено, що вартість схожого за роком та комплектацією автомобіля [PERSON] складає 368 519,73 грн., вартість автомобіля [PERSON] після дорожньо - транспортної пригоди складає 134500, 00 грн. Позивачем надано суду розрахунок збитків, відповідно до якого збитки розраховуються наступним чином: 368 519,73 грн (вартість авто до дтп) - 134 500, 00 грн (вартість авто після дтп) дорівнює 234 019,73 грн. Після отримання 160000,00 грн. від МТСБУ різниця неотриманих збитків складає: 234 019,73 грн - 160 000, 00 грн складає 74 019,73 (сімдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 73 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України. Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних відносин), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Судом встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Згідно підпункту г) п. 41.1. ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1статті 13 цього Закону. Згідно п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП, у загальному розмірі 74019 (сімдесят чотири тисячі дев`ятнадцять) гривень 73 (сімдесят три) копійки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок, що підтверджується квитанцією від 21 жовтня 2024 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved