Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Подану заяву мотивує тим, що у період з 26.06.2023 по 09.02.2025 здійснював перерахування на карткові рахунки [PERSON] № [NUMBER] та № [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 150 130 грн. 00 коп. та надав відповідні квитанції державному виконавцю Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), однак актом державного виконавця проінформовано його, що в поданих квитанція відсутній отримувач коштів та призначення платежу. Оскільки державним виконавцем не враховано ці квитанції та згідно розрахунку заборгованості, наявна заборгованість становить 151 086 грн. 50 коп., з метою недопущення стягнення вже фактично сплачених аліментів необхідно отримати підтвердження від банку про зарахування на належні рахунки [PERSON] , з ідентифікацією отримувача і призначенням платежу, [PERSON] просить суд зобов`язати АТ «Універсал Банк» надати інформацію щодо фактичного зарахування коштів на карткові рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] , а також надати інформацію відносно власника цих карток та призначення платежу. У судовому засіданні представник [PERSON] - адвокат Станішевський І.С. заяву підтримав, просив задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, заяви про слухання справи за відсутності представника до суду не надходило. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом установлено, що у період з 08.12.2023 по 09.02.2025 [PERSON] на карткові рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 150 130 грн. 00 коп. У наданих на підтвердження вказаних платежів квитанціях відсутнє зазначення отримувача коштів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 71807805 від 01.04.2025 [PERSON] станом на 01.04.2025 має заборгованість по аліментам у розмірі 151 086 грн. 50 коп. Відповідно до акту державного виконавця від 02.04.2025 державним виконавцем роз`яснено [PERSON] що у поданих квитанціях відсутні отримувач коштів та призначення платежу. Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Порядок розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб регулюється Главою 12 Розділу IV ЦПК України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду. Крім того, вказаною нормою права визначено коло суб`єктів, на запит яких можливо розкрити банківську таємницю, та підстави для її розкриття. З аналізу зазначеної правової норми виходить, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Отже, в силу норм чинного законодавства розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 1 постанови від 30 вересня 2011 року N 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб» суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу. До того ж, згідно роз`яснень, які містяться у п. 2 зазначеної постанови коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається законом і може змінюватися тільки на підставі закону. Пунктами 4, 5 ч. 1 ст. 348 ЦПК України передбачено, що у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання. Заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та не є особою, щодо якої така інформація на письмовий запит або з письмового дозволу може надаватися, а тому суд дійшов висновку, що для розкриття [PERSON] інформації, яка становить банківську таємницю, відсутні підстави та повноваження. Такий висновок суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом, зокрема, у постанові від 06.02.23, справа № 489/2403/21, провадження № 61-8572св22 та у постанові 22.01.2020, справа № 501/1451/17, провадження № 61-16533св18. Відповідно до ч. 2 ст. 350 ЦПК України якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви. Оскільки розкриття банківської таємниці може відбуватися виключно на підставах та у порядку, передбаченими законом, а заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, та не є особою, щодо якої така інформація на письмовий запит або з письмового дозволу може надаватися, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed