Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулося в суд з даним позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 у розмірі 14490 грн. 00 коп. та судові витрати по справі. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 14.03.2023 укладено кредитний договір № 14.03.2023-100000592. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 9000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.03.2023, строком на 42 дні. Заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою Позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору . Відповідно до умов кредитного договору № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 14.03.2023; 2. Сума Кредиту: 9000 грн. 00 коп.. 3. Строк, на який надається Кредит - 42 дні з дати його надання; 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 24.04.2023; 5. Первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання (первинний період"); 6. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (черговий період") Період користування ставкою "Економ" - період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка "Економ", який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх Процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів (надалі-період"Економ"). Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". 7. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 8. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Кредитний договір (оферти) № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 переоформлено 11.04.2023 шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) № 11.04.2023-010000266 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. [PERSON] 14.03.2023 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного № 14.03.2023-100000592 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надано кредит на умовах договору. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.05.2023, утворилась заборгованість у розмірі 14490 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн., по процентам в розмірі 5490 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 3330,00 від 27.04.2023, при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість у примусовому порядку. 29.04.2025 представником відповідача адвокатом Зачепіло З.Я. подано відзив на позовну заяву відповідно до якого вказує, що позивач зазначає, що відповідач не виконав умови кредитного договору, тому станом на 22.05.2023 утворилась заборгованість у розмір 14490 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9000 грн. та по процентам у розмірі 5490 грн.. Втім, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» відповідач не підтримує, разом із тим, із сумою заборгованості у розмірі 14490 грн. не погоджується, вважає її необгрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та такою, що не підлягає задоволенню. В матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів відповідачеві саме у тих розмірах, що зазначає позивач. На підтвердження позовних вимог, позивачем надано скріншот квитанції про переказ грошових коштів, втім даний лист не може слугувати доказом переказу коштів. Вказаний документ, який використаний позивачем в якості доказу перерахування кредитних коштів в сумі 9000 грн. на рахунок [PERSON] , не є достовірним доказом отримання кредиту відповідачем, оскільки, документ не містись реквізитів отримувача та назви фінансової установи отримувача, а тому не вбачається за можливе достеменно встановити, що кредитні кошти в розмірі 9000 грн. перераховані саме на рахунок [PERSON] і отримані ним. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. З вищевказаних документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних про здійснений операції. Також, у наданому позивачем кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Більш того, реквізити повного карткового рахунку позичальника (на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів) в матеріалах справи не міститься. Ні в змісті кредитного договору, ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено. Оцінюючи надану представником позивача копію квитанції про електронний переказ коштів за Кредитним договором, з її змісту вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» перерахував на невстановлений банківський рахунок кошти в сумі 9000,00 грн., при цьому номер рахунку отримувача в ній не відображається, як не відображається ПІБ, РНОКПП особи, тому ідентифікувати відповідача як власника банківської картки та отримувача цих коштів за вказаним документом неможливо. Також цей документ не є первинним документом в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відтак, вважають, що сама по собі надана довідка сформована платіжним сервісом, не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано. У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, який дозволив би перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку Відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо, доданий розрахунок є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач. Вважає, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 5490 гривень, нарахована з порушенням вимог Закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 06.05.2025 представником позивача Павленко Д.О. подано відповідь на відзив в якій зазначено, що, між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 14.03.2023; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору № 14.03.2023-100000592 (кредитної лінії) від 14.03.2023; 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №14.03.2023-100000592 (кредитної лінії) від 14.03.2023. Таким чином, було укладено Кредитний договір № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Аналогічним чином 11.04.2023 р. між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 11.04.2023-010000266. Даний договір містить Заяву позичальника про перекредитування/зарахування, за якою: «На підставі ст. 601 ЦК України позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 9000 грн. 00 коп. за кредитним договором 11.04.2023-010000266 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором 14.03.2023- 100000592 від 14.03.2023 за умовою "Эконом". Кредитор погоджується на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніхзобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 11.04.2023-010000266 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 за умовою "Эконом" вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору 14.03.2023-100000592». Стороною позивача документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразових ідентифікаторів, які надсилались у смс-повідомлені на номер, вказаний останнім, як фінансовий - [NUMBER]. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. № 02.05/25-5 від 02.05.2025 р.: «на номер абонента [NUMBER] 11.04.2023 о 22:23:09 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: C478». Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору 11.04.2023. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено…». Позивач надає суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Позивач додає Картку субконто з детальним розрахунком заборгованості, яка є належним та допустимим доказом. Також твердження відповідача про надання товариством неналежного розрахунку про стан заборгованості, є необґрунтованим, оскільки відповідачем не було надано на спростування доводів позивача власного контррозрахунку. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Квитанцією № 2245236256 від 14.03.2023, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак- належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Квитанція АТ КБ «ПриватБанк» від 14.03.2023 про перерахування коштів, яка міститься в матеріалах справи, є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, як доказ перерахування грошових коштів за кредитним договором. Сторона позивача наголошує, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER], який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. У разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного утримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Тому просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Крім того зазначив, що у випадку неявки відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 14.03.2023 укладено кредитний договір № 14.03.2023-100000592. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі - 9000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.03.2023, строком на 42 дні. Заявка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою Позичальник ознайомився під час укладення кредитного договору . Відповідно до умов кредитного договору № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 Позичальнику надається Кредит на наступних умовах: 1. Дата надання/видачі кредиту - 14.03.2023; 2. Сума Кредиту: 9000 грн. 00 коп.. 3. Строк, на який надається Кредит - 42 дні з дати його надання; 4. Дата повернення (виплати) кредиту - 24.04.2023; 5. Первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання (первинний період"); 6. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду (черговий період") Період користування ставкою "Економ" - період фактичного користування Кредитом, протягом якого застосовується фіксована Процентна ставка "Економ", який розпочинається в день, наступний за днем сплати Позичальником повністю всіх Процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів (надалі-період"Економ"). Ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ". Ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ". 7. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 8. Проценти розраховуються шляхом множення Кредиту (залишку Кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Кредитний договір (оферти) № 14.03.2023-100000592 від 14.03.2023 переоформлено 11.04.2023 шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору (оферти) № 11.04.2023-010000266 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 14.03.2023-100000592 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Тобто стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразових ідентифікаторів, які надсилались у смс-повідомлені на номер, вказаний відповідачем, як фінансовий - [NUMBER]. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. № 02.05/25-5 від 02.05.2025 р.: «на номер абонента [NUMBER] 11.04.2023 о 22:23:09 було доставлено SMS-повідомлення з текстом: «Код підтвердження: C478». Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору 11.04.2023. Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено. У той же день [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Заявкою на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Відповідно до п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. Відповідно до Договору від 14.03.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано відповідачу кредит у розмірі 9000 грн. строком на 42 дні. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 22.05.2023 утворилась заборгованість у розмірі 14490 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000 грн., по процентам в розмірі 5490 грн., що вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості по кредитному договору № 11.04.2023-010000266 від 11.04.2023. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Нормою ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стороною відповідача факт підписання кредитного договору шляхом накладення цифрового підпису не оспорюється, тому суд вважає, що укладення кредитного договору між сторонами відбулось і відповідачу перераховано суму кредиту в розмірі 9000 грн. відповідно умов договору, що підтверджується відповідною квитанцією. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою та наявності в відповідача боргових зобов`язань. Згідно дослідженого в судовому засіданні копії розрахунку заборгованості, чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована, розмір та дати часткового погашення заборгованості відповідачем. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Твердження стороною відповідача про відсутність боргу суд до уваги не бере, оскільки вважає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню основної суми боргу. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач належними доказами не спростував доводи позивача, контр розрахунку до суду не надав, тому перевіривши розрахунки позивача в частині основної суми заборгованості та нарахованих процентів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом (кредитом), процентів за користування грошовими коштами, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки розмір отриманого та не повернутого вчасно кредиту підтверджено матеріалами справи, а розмір відсотків за користування кредитними коштами, передбачений укладеним між сторонами Договором. Тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Отже, з відповідача на користь ТОВ "Споживчий центр" слід стягнути 14490 грн. заборгованості. Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.. На підставі ст. ст. 16, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved