Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, в якому просить суд: - стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «АВТОМАТ-4» місцезнаходження: 04108, м. Київ, провулок Квітневий, буд. 1А,В; код ЄДРПОУ 22883187: заборгованість по внесках та комунальних послугах за період з 01.10.2018 по 30.11.2024 в розмірі 60104,53 грн., а саме: 48430,00 грн. - основної заборгованості; 2887,25 грн. - 3% річних; 8787,28 грн. - інфляційних збитків; - стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «АВТОМАТ-4» місцезнаходження :04108, м. Київ, провулок Квітневий, буд. 1А,В; код ЄДРПОУ 22883187: суму судового збору у розмірі 3028,00 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] , місцезнаходження: [ADDRESS] ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «АВТОМАТ-4» місцезнаходження: 04108, м. Київ, провулок Квітневий, буд. 1А,В; код ЄДРПОУ 22883187 витрати на професійну допомогу 7000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідачі є співвласниками квартири у будинку, балансоутримувачем якого є позивач, отримують послуги з утримання будинку та прибудинкової території, при цьому не виконують зобов`язання по їх оплаті, чим спричиняють позивачу матеріальні збитки. Відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] який знаходиться в облуговуванні позивача. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість у розмірі 48430,00 грн. Разом з тим, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач вважає за потрібне стягнути з відповідачів індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 8787,28 грн. та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 2887,25 грн. З огляду на викладене, позивач просить позов задовольнити. 24.01.2025 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Блащуку А.М. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 07.03.2025, також відповідачам було направлено копію позовної заяви із додатками. 28.04.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшло заперечення на позовну заяву. 05.05.2025 представником позивача до суду подано заяву з роз`ясненнями щодо нарахувань до ремонтного фонду. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просив задовольнити. Відповідачі просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач надає житлово-комунальні послуги, послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] . Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Також, встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав: 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 5-268, видане 23.05.2024 Чотирнадцятою київською нотаріальною конторою належить на праві власності [PERSON] ; 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 5-268, видане 23.05.2024 Чотирнадцятою київською нотаріальною конторою належить на праві власності [PERSON] ; 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 5-268, видане 23.05.2024 Чотирнадцятою київською нотаріальною конторою належить на праві власності [PERSON] . Наявність договірних відносин між сторонами у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18), від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17), від 04 серпня 2021 року у справі № 461/12597/15 (провадження № 61-5211св19). Надання позивачем житлово-комунальних послуг відповідачами в судовому засіданні не заперечувалося. Судом встановлено, що позивач надає мешканцям житлово-комунальні послуги, відповідач в свою чергу отримує їх, при цьому не в повному обсязі виконує зобов`язання по їх оплаті. У зв`язку з чим за відповідачами утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги з 01.10.2018 по 30.11.2024 в розмірі 48430,00 грн., що підтверджується наявними рахунками в матеріалах справи. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Судом встановлено, що за період з 01.10.2018 по 30.11.2024 відповідачі заборгували позивачу по внесках за надані послуги 48430,00 грн. - основної заборгованості. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання та управління будинком та прибудинковою територією за період з 01.10.2018 по 30.11.2024, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційної складової боргу у розмірі - 8787,28 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 2887,25 грн. Щодо заперечення на позовну заяву, поданого відповідачем [PERSON] , в якій вказує, що вона щомісяця регулярно сплачує свою частку зобов`язань тоді як інші співмешканці квартири, а саме: її мати та сестра, участі в оплаті утримання спільного майна не приймають. Законодавство України, а саме стаття 360 ЦКУкраїни передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. У випадку, якщо власники не знаходять спільну мову в питаннях утримання житла, що належить їм на праві спільної власності, у тому числі й щодо оплати наданих послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, то тягар утримання житла лягає на когось одного або зростає заборгованість. Якщо на квартиру оформлено один особовий рахунок, то часткова оплата комунальних послуг не позбавляє одного зі співвідповідачів обов`язку сплати боргу в повному розмірі. Відповідач [PERSON] не звертлалась до постачальника послуг зі зверненням про поділ особистого рахунку. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України). Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Наведена вище правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.03.2019 у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18) та у постанові від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц (провадження №61-7289св20). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Протягом заявленого позивачем періоду стягнення заборгованості з 01.10.2018 по 30.11.2024 відповідачами систематично здійснювалась часткова оплата на погашення заборгованості за надані послуги, а відтак позовна давність в даному випадку переривалась. Що стосується питання стягнення з відповідачів судових витрат. Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача такі докази подано разом із позовною заявою. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи 01.06.2024 між Житлово-будівельним кооперативом «АВТОМАТ-4» та ФОП Бабур Олесею Петрівною було укладено договір про надання правничої допомоги. В позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат в розмірі 7000,00грн. Понесення зазначених витрат на правничу допомогу підтверджуються наступними документами: копією договору про надання правничої допомоги 01.08.2024, орієнтовним розрахунком судових витрат, актом виконаних робіт від 19.12.2024. Відповідачі не заявляли вимог щодо зменшення суми витрат на правову допомогу. Таким чином із позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачем відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень щодо розрахунку заборгованості та в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 3028,00 грн. Враховуючи вищевикладене, позов Житлово-будівельного кооперативу «Автомат-4» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по внескам та комунальним послугам підлягає задоволенню.

Outcome: approved