Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

ТОВ «Кредитсервіс» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача\~заборгованість за кредитним договором у сумі 116088,13 грн, судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 02.02.2022 між та ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено Кредитний договір №220202-001. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі\~40000,00 грн строком на 730 днів. Орієнтовна вартість кредиту 121599,62 грн. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує. Однак 27.03.2025 подала до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказує на те, що кредитний договір є нікчемним, оскільки укладений з недодержанням письмової форми, який не підписаний сторонами. Також позивачем не надано жодних доказів того, що договір підписано саме її цифровим підписом, не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Ухвалою суду від 02.07.2024 прийнято до свого провадження вказану цивільну справу (а.с. 70). 08.10.2024 ухвалою суду здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін) в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 74). У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача під час подання позовної заяви просив проводити розгляд справи у їх відсутності (а.с. 9 на звороті). Відповідач та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, на адресу суду надійшли пояснення, у яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 102-107). Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 02.02.2022 між та ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено Кредитний договір №220202-001. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредитні кошти в розмірі\~40000 грн, строком на 730 днів (а.с. 21-23). Відповідно до п. 7.2. Кредитного договору, сторони домовились, що кредитодавець при підписанні цього договору та при укладенні додаткових угод до нього може використовувати факсимільне відтворення підпису (факсиміле), аналоги власноручних підписів їх уповноважених осіб за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного - числового підпису або іншого аналогу власноручного підпису. Кредитний договір №220202-001 від 02.02.2022 було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором N34591 (02.02.2022 10:18:09). Згідно розрахунку кредитної заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором №220202-001 від 02.02.2022 станом на 06.02.2024 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 116088,13 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 39254,02 грн, прострочена заборгованість за процентами 76834,11 грн (а.с. 34-35). [PERSON] 02.02.2022,\~відповідно до квитанції (платіжної інструкції №3238) отримала кредитні кошти у розмірі 37000,00 грн (з врахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту у розмірі 7,5 відсотків (3000,00 грн) (а.с. 33). Таким чином, ТОВ «Кредитсервіс» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за Кредитним договором. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки з засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 73150,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 40000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суди часто доходять висновку про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за кредитом, а саме до тіла кредиту. Аналогічна позиція викладена в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2024 р. у справі № 755/220/24. Доводи представника відповідача щодо визнання його нікчемним із врахуванням того, що відповідач не підписував вказаний договір, є безпідставними з огляду на наступне. За приписами\~статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена\~законом\~або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору в частині нарахування відсотків. Зазначені умови договору недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому\~законом\~порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Проте судом прийняті доводи представника відповідача щодо нарахування відсотків, які є неспівмірними із сумою кредиту. Відтак, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитом є підставним та підлягає до задоволення частково, а саме стягнути за кредитним договором №220202-001 від 02.02.2022 року заборгованість у сумі 99254,02 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту 39254,02 грн та заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом у сумі 60000,00 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані Договір про надання правничої допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023 (а.с.42-44), акт №3 від 25.01.2024 приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №220202-001 від 02.02.2022 (а.с. 48), Платіжна інструкція на підтвердження оплати наданої правничої допомоги № 1567 від 05.01.2024 (а.с. 41). Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 7000,00 грн. Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial