Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

28 січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини та неприйняття ним спадщини за правом представлення. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що [INFO] померла його дружина - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] Зарічний, що належала померлій на підставі Договору дарування квартири від 30.10.2004 року, засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною A.B. Позивач звернувшись до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.12.2024 року, яка обґрунтована тим, що ним на момент звернення до нотаріуса не було надано рішення суду яке б підтверджувало факт, що [PERSON] , [INFO] , що є онуком померлої та зареєстрований за вищевказаною адресою, на момент її смерті не проживав спільно з нею, не прийняв спадщину як спадкоємець за правом представлення, а тому підстави для отримання свідоцтва про право на після смерті дружини за законом відсутні. Під час заведення спадкової справи № 193/2024 нотаріусом було встановлено, що на день смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON] , та онук [PERSON] , [INFO] . Таким чином, наявність реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та фактичне його не проживання за вказаною адресою перешкоджає позивачу прийняти спадщину після смерті своєї дружин [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду. Позивач зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є сином доньки [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] зареєструвала онука у квартирі [ADDRESS] на власний розсуд. Однак, за вказаною адресою в взагалі фактично не мешкав з моменту реєстрації по теперішній час, оскільки перебуває кордоном з осені 2022 року по теперішній час. А тому на момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тобто на момент відкриття спадщини, відповідач хоча і був зареєстрований разом з померлою, однак фактично не мешкав за вказане адресою, спадщину після смерті своєї бабусі не прийняв. Як вбачається з довідки ТОВ НОВАКОМ від 14.01.2025 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлення факту непроживання [PERSON] з [PERSON] на момент відкриття спадщини позивачу необхідно для реалізації свого права на спадщину, так як він є спадкоємцем першої черги після її смерті. Ухвалою суду від 05.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.03.2025 вирішено питання щодо витребування доказів. Ухвалою суду від 02.05.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначно до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надали письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, однак до суду не з`явився, у запропонований судом строк відзиву на позовну заяву не надав, заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. За нормою ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому суд вважає, що вказана справа хоча і стосується встановлення факту, що має юридичне значення, однак підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки вказаний факт безпосередньо стосується спадкових правовідносин між сторонами. Як вказано у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19), «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , видане Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] Зарічний, що належала померлій на підставі Договору дарування квартири від 30.10.2004 року, засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рогожиною A.B. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) -\~стаття 1216 ЦК України. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно\~ст. 1258 ЦК України\~- спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. \~За правом\~представлення право на спадкування за законом мають внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час\~відкриття спадщини. Виходячи з викладеного, спадкування майна [PERSON] за відсутності заповіту здійснюється за законом, і за наданими суду матеріалами коло спадкоємців складається з двох спадкоємців першої черги - чоловіка покійної та за правом представлення онука покійної, який на час відкриття спадщини був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час її смерті, що підтверджується письмовими доказами. Як вбачається зі ст.ст.1268,\~1269,\~1270 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із наданих судом доказів вбачається, що протягом встановленого законом шестимісячного строку онук померлої [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини, відтак спадщини після смерті останньої не прийняв. Відповідно до частини 3\~статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи викладене, такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , на час подання позову до суду вважались сторони по справі - чоловік спадкодавця [PERSON] та онук спадкодавця [PERSON] , які були зареєстровані разом із [PERSON] та не подавали заяв про відмову від спадщини. Як вбачається зі ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] заперечив факт проживання відповідача із спадкодавцем не тільки на час її смерті, але й протягом достатньо тривалого часу до часу смерті останньої. Вказані твердження позивача повністю доведені під час судового розгляду належними, допустимими та достатніми доказами, які в своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують, що відповідач [PERSON] , [INFO] , 30.06.2021 року залишив місце своєї реєстрації та виїхав за межі України. Наведене підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/29821-25-Вих від 10.04.2025 року. Відповідно до частини другої\~статті 2 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відповідач хоча і був зареєстрований за однією адресою з покійною бабцею, однак постійно в даному житлі не проживав щонайменше з червня 2021 року, в т.ч. і на час відкриття спадщини після смерті своєї бабці, що підтверджено належними доказами, реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті [PERSON] за адресою реєстрації, і не може свідчити відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач, як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] .. Такий висновок суду ґрунтується на досліджених доказах та встановлених фактичних обставинах справи, а також повністю відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620с 21), від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] на момент смерті своєї бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , не проживав з нею постійно, відтак не може вважатись таким, що прийняв спадщину в розумінні ч.3\~ст.1268 Цивільного Кодексу України. З огляду на це, позовні вимоги є обгрунтованими, повністю доведені, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання про відшкодування понесених судових витрат позивач не ставить. Враховуючи викладене,

Outcome: approved