Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивачка звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до Відповідача, у якій просить призначити виплату аліментів та визначити їх у розмірі 1/3 від доходів Відповідача на користь його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.09.2023. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що сторони проживали однією сім`єю з листопада 2019 року по серпень 2023 року. Шлюб з Відповідачем не реєстрували. [INFO] у сторін народилися двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом з Позивачкою по теперішній час. Зазначає, що по теперішній час Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дітьми. Відповідач, маючи стабільний дохід та постійне місце роботи, коштів на утримання дітей не надає, обмежуючись лише подарунками на їх дні народження. З моменту народження дітей матеріальну допомогу на їх утримання Позивачці надає її батько. Вказує, що у періоди зі серпня 2023 року, коли Відповідач з`являвся з метою зустрічі з дітьми, вона неодноразово піднімала питання про фінансову участь Відповідача, однак компроміс не був досягнутий. 12.03.2025 до суду надійшло клопотання представника позивачки адвоката Федика С. Є., у якому останній просить витребувати у Львівської митниці інформацію про нараховану заробітну плату разом із преміальними та надбавками [PERSON] , [INFO] , який працює на посаді головного державного інспектора відділу оперативно-аналітичної роботи управління забезпечення протидії митним правопорушенням Львівської митниці за період з 01 вересня 2023 року по 17 лютого 2025 року. Ухвалою від 12.03.2025 суд задовольнив клопотання представника позивачки та витребував вказану інформацію у Львівської митниці. На виконання вказаної ухвали суду Львівська митниця надала інформацію про заробітну плату [PERSON] за період з вересня 2023 по лютий 2025, яка відповідно до довідки №\~50/7.4-22/51 від 17.03.2025 становить 642725,57 грн. Відповідач скерував до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що за період з червня 2023 року по березень 2025 року витратив грошові кошти у розмірі 132800,00 грн та 260338,00 грн на потреби малолітніх синів, на підтвердження чого долучив завірені фіскальні чеки та акти про надання послуг. Відповідач стверджує, що він особисто та його мати оплачували готівкою кошти за послуги няні. Зазначає, що бажає укласти з Позивачкою мирову угоду, про що повідомив Позивачку та її представника. У разі відмови Позивачки щодо укладення мирової угоди, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей з дня подання позовної заяви у розмірі мінімальної рекомендованої суми до виплати, яка у 2025 році дорівнює рівню прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 2563,00 грн на одну дитину. Позивачка скерувала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що усі речі дарувала мама Відповідача [PERSON] , на підтвердження чого надає копію переписки між ними. Зазначає, що, як вбачається з долучених нею до відповіді на відзив письмових доказів, більшу частину за послуги няні сплачувала саме Позивачка. Вказує, що у неї з мамою Відповідача була домовленість про те, що половину коштів на няню сплачує Позивачка, половину мати Відповідача. Окрім цього, зазначає, що діти відвідують, окрім комунальних медичних закладів, також приватні, що спричиняє значні грошові витрати, які сплачує Позивачка власним коштом та з коштів, які щомісячно перераховує їй батько. Представниця Відповідача скерувала до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у яких зазначила, що твердження Позивачки про те, що Відповідач лише один раз приніс продукти, вкрай рідко відвідує дітей, не відповідає дійсності. Окрім цього, зазначає, що також не відповідає дійсності твердження Позивачки про те, що Відповідач відмовився перерахувати кошти на утримання дітей на рахунок Позивачки, оскільки у відзиві на позовну заяву наведені мотиви та надані належно завірені копії додатків, з яких вбачається, яку суму витрат Відповідач поніс за певний період часу. Також вказує, що посилання Позивачки на витрати медичного характеру, візити з дітьми до комунальних та приватних медичних закладів та понесені значні грошові кошти, які, як стверджує Позивачка, остання сплачує особисто власним коштом та з коштів, які щомісячно перераховує її батько, не можуть заслуговувати на увагу. 09.04.2025 Позивачка скерувала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з Відповідача на її користь аліменти щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за період з 01 вересня 2023 року до 16 лютого 2025 року у сумі 165217 грн., а також стягувати з Відповідача на користь Позивачки аліменти щодо дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до виповнення їх повноліття у розмірі 1/3 від доходів Відповідача. Окрім цього, до заяви про уточнення позовних вимог, Позивачка долучила письмові докази щодо коштів стосовно утримання нею дітей. Протокольною ухвалою від 09.04.2025 суд прийняв заяву Позивачки про збільшення позовних вимог, про що був внесений відповідний запис у протокол судового засідання. 30.04.2025 до суду надійшли заперечення представниці Відповідача на заяву про уточнення позовних вимог, у яких остання вважає, що така заява подана з порушенням ст. 49 ЦПК України. Окрім цього, з-поміж іншого, стверджує, що Позивачка не надала доказів про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з Відповідача за період з 01 вересня 2023 року по 16 лютого 2025 року і не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Допитана у судовому засіданні 28.04.2025 Позивачка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві та пояснила, що Відповідач коштів на утримання дітей не надає, обмежуючись лише подарунками на їх дні народження та частковою оплатою послуг щодо відвідування дітьми басейну. З серпня 2023 року матеріальну допомогу на утримання дітей Позивачці надає її батько. Крім цього підтвердила, що іноді матір Відповідача купувала дітям одяг та взуття та частково оплачувала послуги няні. Також зазначила, що вона неодноразово піднімала питання про фінансову участь Відповідача, однак компроміс не був досягнутий. Допитаний у судовому засіданні 08.05.2025 Відповідач пояснив, що за період з серпня 2023 року по березень 2025 року витратив грошові кошти у розмірі 132800,00 грн та 260338,00 грн на потреби малолітніх синів, на підтвердження чого долучив до відзиву завірені фіскальні чеки та акти про надання послуг. Відповідач стверджує, що він особисто та його мати оплачували готівкою кошти за послуги няні. Також вказав, що має сумніви щодо того, що Позивачка витрачає кошти, надані ним на утримання дітей, за належністю, а не на свої особисті потреби. Представник позивачки адвокат Федик С. Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Також у судовому засіданні заявив клопотання про стягнення з Відповідача на користь Позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, які остання понесла у зв`язку з розглядом цієї справи. Представниця відповідача адвокатка Маєвська М. В. проти позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вірного вирішення її по суті, суд прийшов до такого висновку.\~\~ Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним зі способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину є рішення суду, за яким кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно з витягом з реєстру територіальної громади Львівської міської ради від 16.02.2025, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно з витягом з реєстру територіальної громади Львівської міської ради від 16.02.2025, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Суд встановив, що малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з Позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на утриманні матері. \~ \~ \~ \~Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.ч.1,2 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлений з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема для дітей віком дітей віком до 6 років - 2563 гривні, а дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, у тому числі на предмет відповідності вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Відповідно до ст. ст.\~76,\~81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2\~ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З огляду на зміст наявних у матеріалах справи доказів, слід зазначити таке. Відповідач стверджує, що на утримання дітей добровільно за період з серпня 2023 року по березень 2025 року витратив грошові кошти у розмірі 132800,00 грн та 260338,00 грн, водночас такі доводи останнього не можуть бути взяті до уваги судом у повній мірі, як належна підстава для відхилення у повному обсязі заявлених вимог, оскільки згідно з долученими до матеріалів справи платіжних документів, суми коштів не мають фіксованої суми. Окрім цього, зі вказаних платіжних документів неможливо встановити, хто саме є платником. Отже, перерахування Відповідачем коштів на утримання дітей не має фіксованої суми та не здійснюється останнім на постійній основі з чітко визначеною періодичністю. Водночас, суд враховує те, що матеріали справи містять дані про те, що Відповідач не має наміру ухилятись від покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення належного матеріального утримання дітей. Фактично спір між сторонами стосується виключно розміру аліментів та пов`язаний з неможливістю досягнення згоди сторонами щодо порядку та способу, зокрема регулярності, проведення виплат або понесення витрат на утримання дітей. Водночас, ухвалюючи рішення у справі, суд враховує дані про доходи Відповідача, наведені у наданій суду довідці про доходи від 17.03.2025, а також бере до уваги матеріальне становище Позивачки, яка на теперішній час не має постійного джерела доходів. При ухваленні цього рішення суд також враховує стан здоров`я та матеріальне становище кожної дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у Відповідача інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, розмір фактичних витрат, які несуть сторони на утримання дітей, а також час перебування дітей за місцем проживання матері та батька. Матеріальне становище сторін суд визначає, серед іншого, виходячи з рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї, що знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами у ході судового розгляду. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог. Так, суд встановив, що Відповідач перебуває у працездатному віці, договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням Відповідача сторони до суду не надавали. Окрім того, у ході судового розгляду встановлено, що Відповідач у подальшому готовий нести додаткові витрати на утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Беручи до уваги матеріальні потреби кожної дитини, матеріальне становище відповідача і позивача та обставини, що мають істотне значення для об`єктивного визначення розміру аліментів, які наведені вище, суд вважає за можливе визначити аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є у цьому достатнім та належним і не призведе до порушення майнових прав дітей. У частині 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, стягнення аліментів з відповідача на користь Позивачки повинно відбуватися з 17.02.2025, оскільки позовна заява надійшла до Галицького районного суду м. Львова саме у вказану дату. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача аліментів за попередній період, суд вважає таку безпідставною, з огляду на таке. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка не представила суду відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 СК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК доказів того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з Відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому суд не має правових підстав для задоволення позову у частині стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час. 3. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки Позивачка при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає таке. У положеннях статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Згідно з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі № 199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Представник Позивачки просить стягнути з Відповідача 15000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучає: - договір про надання правової допомоги від 20.01.2025, укладений між [PERSON] та адвокатом Федиком Сергієм Євгеновичем. Відповідно до п.п. 4.1 вказаного Договору, у рахунок оплати послуг Виконавця (адвоката), Замовником (Позивачкою) здійснюється оплата, що встановлюється за згодою сторін та визначається Додатком №\~1 до Договору, який має однакову юридичну силу з цим Договором; - Додаток №\~1 до Договору від 20.01.2025 про надання правничої допомоги, відповідно до якого Замовник сплачує Виконавцю 5000,00 грн за надання консультацій та підготовку процесуальних документів до Суду 1-ї інстанції, за участь у судових засіданнях суду 1-ї інстанції Замовник сплачує по 2000,00 грн за кожне судове засідання…; - Акт виконаних робіт згідно з Додатком №\~1 до Договору від 20.01.2025 про надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість виконаних робіт в період з 20.01.2025 на стадії розгляду справи в суді 1-ї інстанції складає 15000,00\~грн. У вартість виконаних робіт були включені: надання усних консультацій Замовнику, складання позовної заяви та відповіді на відзив, сума яких склала 5000,00 грн; участь у 5-ти судових засіданнях Суду 1-ої інстанції по 2000,00\~грн за кожне судове засідання, а разом 10000,00 грн; - ордер на надання правничої допомоги; При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд також враховує те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (Додаткова Постанова КГС ВС від 16.06.2022 у справі № 873/244/21). Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), а також беручи до уваги те, що Відповідач чи його представниця не заявили клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не спростували співмірність понесених витрат, суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15000,00 гривень є співмірним зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Зокрема, визначаючи розмір витрат, які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме: складності справи (позов розглянутий у порядку загального позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (участь у судових засіданнях та час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони. Суд також враховує кількість, обсяг та зміст документів поданих суду сторонами, тривалість провадження у справі з врахуванням процесуальної поведінки сторін, складність та категорія справи. З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, суд приходить до висновку, що заяву адвоката Федика С. Є. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 гривень, що суд вважає адекватним розміром, з урахуванням рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсягу та обґрунтованості підготовлених та поданих до суду стороною документів, їх значення для спору (справи). Суд також звертає увагу, що при вирішенні питання щодо розміру стягнення витрат на правничу допомогу враховує позицію Верховного Суду, викладену у Постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22, про те, що суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial