Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

в листопаді 2019 року [PERSON] звернувся до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, - відмовлено у задоволені позовних вимог [PERSON] до ДП «АМПУ», третя особа - Міністерство інфраструктури України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 у вказаній справі касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа - Міністерство інфраструктури України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, - задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів» від 11 жовтня 2019 року № 762-к «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді начальника філії «Днопоглиблювальний флот» Державного підприємства ««Адміністрація морських портів». Вищевказаною постановою суду касаційної інстанції справу № 761/44699/19 в частині позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа Міністерство інфраструктури України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 року в провадження судді Пономаренко Н.В. надійшла зазначена цивільна справа за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа - Міністерство інфраструктури України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року вказану справу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу прийнято до розгляду та призначено по справі підготовче засідання. 20.12.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У позовній заяві [PERSON] просив суд стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 3, том 1, зворот). В заяві про уточнення позовних вимог, у якій позивач розрахував середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2019 року (дати звільнення) по 31 березня 2020 року (дати подання такої заяви) в загальному розмірі 1 681 135 грн 95 коп. У вказаній заяві про уточнення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1 681 135 грн 95 коп. (а.с. 107, том 1, зворот). Вподальшому, у вступному слові позивач розраховує середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2019 року (дати звільнення) по 23 березня 2021 року уже в загальному розмірі 5 232 411 грн 30 коп ( а.с. 191, том 1). Вподальшому, відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач збільшив розмір вимог в цій частині та подав через вистему «Електронний суд» відповідну заяву 09.12.2024 ( т.3 а.с.8-13). У вказаній заяві, серед іншого, зазначає, що у зв`язку із незаконним звільненням, позивач перебував у вимушеному прогулі з 16 жовтня 2019 року (наступний день після звільнення) по день фактичного поновлення на роботі 26 вересня 2024 року (включно), що становить 1266 робочих днів. Зазначає, що між сторонами існує спір щодо суми середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи перед звільненням. Сторона позивача зазначає, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). У вказаній заяві зазначено, що між сторонами фактично не існує спору, що відомості в довідках про доходи мають бути використані при розрахунку середньоденної заробітної плати позивача за останні два місяці роботи перед звільненням, однак, сторона позивача включає до розрахунку середньої заробітної плати:1) квартальну премію за підсумками роботи за перший квартал 2019 року в сумі 22 222 грн 50 коп.; 2) премію за підсумками роботи за другий квартал 2019 року в сумі 49 778 грн 40 коп., 3) премію з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України в сумі 52 670 грн. Окремо обгрунтовує, що до спірних у цій справі правовідносин необхідно застосовувати Постанову №100 в редакції від 07 серпня 2015 року, оскільки [PERSON] було звільнено і він подав до суду позов за час дії Постанови 100 в редакції від 07 серпня 2015 року (подальші зміни в закон не мають зворотної дії в часі). У підпункті и) пункту 4 Порядку № 100 (в редакції від 07 серпня 2015 року ) було вказано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо. Однак, уже під час розгляду судом даного судового спору, з 04 вересня 2021 року підпункт и) пункту 4 Порядку № 100 було доповнено вказівкою про неможливість врахування при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, - виплат, пов`язаних з святковими датами. Представник позивача у вказаній заяві зазначає, що оскільки початок події, з якою пов`язаний розрахунок середньої заробітної плати (звільнення позивача 15 жовтня 2019 року), відбувся до 04 вересня 2021 року (включно), то премія позивачеві з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України в сумі 52 670 грн., - має враховуватися в даному випадку при обчисленні середньої заробітної плати. А щодо необхідності врахування інших двох премій: квартальної премії за підсумками роботи за перший квартал 2019 року в сумі 22 222 грн. 50 коп. та премії за підсумками роботи за другий квартал 2019 року в сумі 49 778 грн. 40 коп.,- сторона позивача зазначає, що у підпункті г) пункту 4 Порядку № 100 (в редакції від 07 серпня 2015 року) перелічуються види премій, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, і серед них немає вищевказаних премій, а тому премії за підсумками роботи за квартальний період, які виплачуються як винагороди за досягнення додаткових норм та роботу в особливих умовах праці, враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством. При цьому, окремо звертається увага, що у пункті 3 Порядку № 100 (в редакції від 07 серпня 2015 року) крім іншого, вказано про те, що премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Зазначається, що премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. Між тим, оскільки премії, які виплачуються за квартал, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, мають включатися в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді (в даному випадку розрахунковий період становить 2 місяці), то потрібно враховувати премії не повністю, а пропорційно 2/3 їх частини. За таких обставин, позивачем розраховано, що квартальна премія за підсумками роботи: за перший квартал 2019 року в сумі 22 222 грн. 50 коп., - має враховуватися в сумі 14 815 грн (2/3 частини); за другий квартал 2019 року в сумі 49 778 грн. 40 коп., - має враховуватися в сумі 33 185 грн. 60 коп. (2/3 частини). Підсумовуючи свої вимоги, сторона позивача остаточно зазначила, що премія позивачеві з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України в сумі 52 670 грн., - має враховуватися в даному випадку при обчисленні середньої заробітної плати у повному обсязі; - премія за підсумками роботи за перший квартал 2019 року в сумі 22 222 грн. 50 коп., - має враховуватися в сумі 14 815 грн (2/3 частини); премія за підсумками роботи за другий квартал 2019 року в сумі 49 778 грн. 40 коп., - має враховуватися в сумі 33 185 грн. 60 коп. (2/3 частини). А разом 52 670 грн. + 14 815 грн. + 33 185,60 грн. = 100 670 грн. 60 коп. Таким чином, на думку позивача, середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням = 8 687 грн 44 коп. з розрахунку ( безспірні доходи за серпень 2019 року в сумі 30 500,88 грн + безспірні доходи за вересень 2019 року в сумі 33 889,97 грн + спірні три премії в сумі 100 670 грн 60 коп.) : 19 днів = 8 687 грн 44 коп. Остаточно позивач просив стягнути із відповідача 10 998 299 грн. 04 коп. (середньоденний заробіток в сумі 8 687 грн. 44 коп. х 1266 загальної кількості робочих дів за весь час вимушеного прогулу = 10 998 299 грн. 04 коп.(т.3 а.с.8-13). Окрім вказаного, представником позивача заявлено вимоги про розподіл судових витрат відповідно до яких [PERSON] у цій справі понесені наступні судові витрати зі сплати судового збору в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій: а.с. 20, том 1 - 384 грн 20 коп.; а.с. 37, том 1 - 768 грн 40 коп.; а.с. 218, том 1 - 14 407 грн 50 коп.; а.с. 49, том 2 - 19210 грн, Загальна сума - 34770 грн 10 коп. А відповідно до умов Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 04 вересня 2024 року № 56/2024, [PERSON] зобов`язаний сплатити бюро за надану в межах судового спору в справі № 761/44699/19 правову допомогу (повне супроводження судового процесу в судах усіх інстанцій) гонорар, який є по своїй суті «гонораром успіху» та становить 50 % від загальної суми, що буде стягнута судовим рішенням, що набере чинності, на користь [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гуцал Р.І. зазначені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В свою чергу, сторона відповідача - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», надала відповідні пояснення з приводу уточнених вимог позивача із проханням здійснити розгляд заяви про збільшення вимог з урахуванням пояснень відповідача та зменшити період вимушеного прогулу до одного року, застосувавши положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України, з урахуванням принципів розумності та справедливості. При цьому, зазначено про необхідність відмовити у здійснені розподілу витрат зі сплати судового збору у розмірі 34 770,10 грн. за розгляд справи у судах першої, апеляційної, касаційної інстанціях та відмовити у стягнені з ДП «АМПУ» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу у вигляді гонорару успіху у розмірі 50 % стягнутої суми за рішенням по справі № 761/44699/19. Обгрунтовуючи свої заперечення, сторона відповідача, серед іншого, зазначає, що за змістом первісної позовної заяви позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ст. 235 КЗпП України. Водночас, в додаткових поясненнях у справі від 09.12.2024, представник відповідача вважає, що представник позивача фактично також заявляє нові вимоги, а саме стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ( з 18.09.2024 по 26.09.2024). Заперечуючи проти розрахунку позивача при обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сторона позивача посилається на ту обставину, що пунктом 3 Порядку (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Вказує, що відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати, в тому числі: за виконання окремих доручень (одноразового характеру); виплати, пов`язані з ювілейними датами, а також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Посилаючись на практику Верховного Суду, зокрема на відповідну Постанову 12.03.2019 у справі № 910/6968/16 в частині, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо. При цьому, зазначаючи, що винагороди (премії), що здійснюються один раз на рік або мають одноразовий характер, одноразові заохочення, не пов`язані з конкретними результатами праці, у структурі заробітної плати належать до "інших заохочувальних та компенсаційних виплат" та не включаються до розміру середньомісячної заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати у разі її збереження, що узгоджується з пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Відповідач вважає, що позивач помилково включає до розрахунку премію з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України (наказ філії «Днопоглиблювальний флот» ДП «АМПУ» від 30.08.2019 №93/31), яка відповідно до положень п. 4 Порядку також не враховується, оскільки є не виробничою премією, а є премією одноразового характеру до свята. Окрім того, відповідачем зазначено, що [PERSON] також помилково включає до розрахунку середньої заробітної плати квартальні премії за підсумки роботи за перший квартал 2019 року (наказ ДП «АМПУ» від 13.08.2019 № 685-к) та премію за підсумки роботи за другий квартал 2019 року (наказ ДП «АМПУ» від 27.09.2019 № 734-к), оскільки згадані премії стосуються іншого періоду, не пов`язаного із розрахунковим. Так, премія за перший квартал 2019 включається як 1/3 суми до кожного місяця кварталу (січень, лютий та березень 2019 року), а премія за другий квартал включається як 1/3 суми до кожного місяця кварталу (квітень, травень та червень 2019), і означені премії не пов`язані із розрахунковим періодом Позивача - серпень та вересень 2019 (п. 3 Порядку). Таким чином, розрахунок відповідача щодо обчислення середньоденного заробітку позивача, виходячи із виплат серпень та вересень 2019 року, складає: 3 388,99 грн. (30 500,88 + 33 889,97) / 19 днів), а не 8 687,44 грн., як визначено позивачем . При цьому, відповідач, з врахуванням ч.2 ст. 235 КЗпП України просить обмежити період вимушеного прогулу позивача обмежений одним роком з 16.10.2019 - по 15.10.2020 (251 робочий день) та вказує на розмір середнього заробітку на який може претендувати позивач - 850 636,50 грн. ( 3 388,99 грн. х 251 роб. день). Окремо зазначає, що питання вирішення компенсації витрат зі сплати судового збору у розмірі 34 770,10 грн. за розгляд справи у судах першої, апеляційної, касаційної інстанціях в даному випадку повинно розглядатись саме касаційним судом, а не судом першої інстанції. Щодо стягнення при розподілі судових витрат «гонорару успіху» з відповідача на користь позивача внаслідок отриманої стороною позивача правової допомоги, то, серед іншого, сторона відповідача зазначає, що ДП «АМПУ» внесене у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Таким чином, враховуючи складний фінансовий стан ДП «АМПУ» витрати на правову допомогу у вигляді гонорару успіху по справі № 761/44699/19 у розмірі 5 499 149,52 грн. (50% від суми, заявленої до стягнення позивачем) носять надмірний фінансовий тягар для державного стратегічного підприємства. Представник третьої особи Міністерства розвитку громад та територій України в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи в межах, визначених судом касаційної інстанції, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для їх розгляду, прийшов до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, Постановою Верховного Суду від 17 вересня 2024 року вказану цивільну справу № 761/44699/19 в частині позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа - Міністерство інфраструктури України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що вищевказаною постановою суду касаційної інстанції позивача [PERSON] на посаді начальника філії «Днопоглиблювальний флот» Державного підприємства ««Адміністрація морських портів». (т.2 а.с. 224-233). Також у постанові зазначено, що в частині позовної вимоги про стягнення середньої заробітної плати оскаржені судові рішення також належить скасувати, оскільки суди не встановили фактичних обставин необхідних для її задоволення (розмір середньої заробітної плати), та передати справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог, які були прийняті судом, та визначаючи період стягнення середнього заробітку, вказує, що оскільки звільнення позивача відбулось 15.10.2019 (наказ ДП «АМПУ» від 11.10.2019 № 762-к), а фактичне поновлення Позивача відбулось 27.09.2024 (наказ ДП «АМПУ» від 27.09.2024 № 404-к), то період вимушеного прогулу припадає з 16.10.2019 по 26.09.2024 (т.3 а.с. 8-13). Сторонами не заперечувався той факт, що [PERSON] було фактично поновлено на посаді і в цій частині рішення виконано 27.09.2024. Однак, позивачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 235 КЗпП України в період часу вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням, включені дні за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ( з 18.09.2024 по 26.09.2024). Такі вимоги є безпідставними, оскільки правовідносини щодо затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульовані ст.236 КЗпП України, а тому вказаний період не враховується при обчисленні періоду нарахування середньої заробітної плати за вимушений прогул. Із врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що період нарахування виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу обраховується в даному випадку із 16 жовтня 2019 року (перший день після звільнення) по 17 вересня 2024 року (Постанова Верховного Суду якою поновлено позивача на роботі). Згідно з п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим. Так, відповідно до матеріалів справи, за час розгляду в суді першої інстанції за клопотанням сторони позивача 03.02.2020 відкладено розгляд справи оскільки тільки в цей день було отримано відзив на позов; 13.04.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку із неявкою сторін. Судом не встановлено, що заява про поновлення на роботі розглядалася більше одного року з вини працівника - позивача [PERSON] і що саме дії сторони позивача призвели до зволікання розгляду справи, оскільки відповідних доказів матеріали справи не містять, а тому наявні правові підстави для рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу: 16.10.2019 по 17.09.2024 включно. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» і в даному випадку сторони не заперечували, що приписи вказаної Постанови застосовуються в редакції, що діяла на час спірних правовідносин (надалі - Порядок №100). Згідно підпунктом «з» пункту 1 Розділу 1 Порядку №100, останній застосовується у випадках, зокрема вимушеного прогулу. Відповідно до абзаців 3, 4 п. 2 Порядку №100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із показників нарахувань, зазначених роботодавцем у відповідних довідках про доходи [PERSON] за два місяці, що передували звільненню: за серпень 2019 та за вересень 2019 (т.1 а.с. 108- 109). Сторони в судовому засіданні також не заперечували щодо інформації про складові нарахувань за вказані періоди. В п. 3 Порядку №100 зазначено, що у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Відповідно до довідки про доходи за серпень 2019 року підприємством відповідача нараховано заробітну плату в розмірі 134 788,91 грн, в тому числі: 22 222,50 грн. премія за підсумки роботи за перший квартал 2019 (наказ ДП «АМПУ» від 13.08.2019 № 685-к); 52 670,00 грн. премія з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України (наказ філії «Днопоглиблювальний флот» ДП «АМПУ» від 30.08.2019 №93/31); 22 572,86 грн. оклад за відпрацьованих 9 днів; 6 771,86 грн. надбавка за складність та напруженість в роботі; 1 128,64 грн. доплата за вислугу років; 27,52 грн. індексація зарплати; 6 532,34 грн. відрядження; 6 532,34 грн. відрядження; 6 532,34 грн. відрядження; 9 798,51 грн. відрядження. Відповідно до розрахункового листка Позивача за вересень 2019 року підприємством відповідача нараховано заробітну плату в розмірі 125 310,02 грн, в тому числі: 49 778,40 грн. премія за підсумки роботи за другий квартал 2019 (наказ ДП «АМПУ» від 27.09.2019 № 734-к); 25 080,95 грн. оклад за відпрацьованих 10 днів (80 н.ч.); 7 524,29 грн. надбавка за складність та напруженість в роботі; 1 254,05 грн. доплата за вислугу років; 30,58 грн. індексація зарплати; 6 400,76 грн. відрядження; 16 001,90 грн. відрядження; 6 400,76 грн. відрядження; 3 200,38 грн. відрядження; 5 782,77 грн. оплата лікарняних листів; 3 855,18 грн. оплата лікарняних листів. Вимогами п. 3 Порядку №100 (також у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Відповідно до п. 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати, в тому числі: за виконання окремих доручень (одноразового характеру); виплати, пов`язані з ювілейними датами, а також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Окрім того, суд враховує зазначене в п.33 Постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/6968/16 , зокрема, що: «…чинним законодавством розмежовано винагороди (премії) та заохочення як складові "додаткової заробітної плати" та як "інші заохочувальні та компенсаційні виплати" залежно від кількісного показника їх виплати працівнику впродовж календарного року виконання трудових (посадових) обов`язків. Так, до додаткової заробітної плати включаються премії та винагороди, що мають систематичний характер їх випалити, та враховуються при розрахунку середнього заробітку у всіх випадках його збереження за працівником, зокрема, у разі затримки роботодавця у проведенні остаточного розрахунку у день звільнення працівника. Винагороди (премії), що здійснюються один раз на рік або мають одноразовий характер, одноразові заохочення, не пов`язані з конкретними результатами праці, у структурі заробітної плати належать до "інших заохочувальних та компенсаційних виплат" та не включаються до розміру середньомісячної заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати у разі її збереження, що узгоджується з пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995». З огляду на зазначене, премія до розрахунку з нагоди державного свята 28-ї річниці Дня Незалежності України (наказ філії «Днопоглиблювальний флот» ДП «АМПУ» від 30.08.2019 №93/31), в розмірі 52670,00 грн. відповідно до положень п. 4 Порядку також не враховується, оскільки є не виробничою премією, а є премією одноразового характеру до свята. Окрім цього, в п. 3 Порядку №100, зокрема, встановлено, що у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Так, згідно вказаних довідок про доходи і Позивач відпрацював у серпні 2019 - 9 днів, а у вересні 2019 - 10 днів (т.1 а.с 108-109). Отже, суд погоджується із поясненнями сторони відповідача, що в даному випадку премія за перший квартал із врахуванням вищевказаних вимог Порядку №100 розраховується наступним чином: 22 222,50 грн./3 місяці= 7 407,50 грн. А тому: 7 407,50 грн/21х9 = 3 174,64 грн. (серпень) 7 407,50 грн/21х10 = 3 527,38 грн. (вересень). Разом: 6702,02 грн. А за другий квартал 2019 року премія розраховується наступним чином: 49 778,40 грн./3 місяці = 16 592,80 грн./21х10= 7 901,33 грн. (вересень). Таким чином, із врахуванням положень п.п. 3, 4 Порядку №100, розрахунок середньоденного заробітку розрахований наступним чином. За серпень: 37202,90 грн. (6702,02грн. частина премії з врахуванням фактично відпрацьованих днів +22 572,86 грн. оклад за відпрацьованих 9 днів + 6 771,86 грн. надбавка за складність та напруженість в роботі+ 1 128,64 грн. доплата за вислугу років+ 27,52 грн. індексації зарплати). За вересень: 41791,20 грн. (7901,33 грн. частина премії з врахуванням фактично відпрацьованих днів +25 080,95 грн. оклад за відпрацьовані 10 днів+ 7 524,29 грн. надбавка за складність і напруженість в роботі+ 1 254,05 грн. доплата за вислугу років+ 30,58 грн. індексації зарплати). Тобто, середньоденний заробіток, виходячи із виплат серпень та вересень 2019 року, складає 4157,58 грн. (37202,90 грн. +41791,20 грн.) / 19 відпрацьованих робочих днів). Відповідно до розрахунку, кількість днів вимушеного прогулу [PERSON] за період з 16.10.2019 по 17.09.2024 становить 1259 днів. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за 1259 робочих днів вимушеного прогулу, а саме за період з 16.10.2019 по 17.09.2024, становить 5234393,22 грн. (4157,58 грн. х 1259 днів). Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 235 КЗпП України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 5234393,22 грн., а тому вимоги позивача в цій частині задовольняються частково. Щодо розподілу судових виплат, судом встановлено наступне. Так, відповідно до приписів ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. До питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, законодавцем віднесено питання як розподілити між сторонами судові витрати. В свою чергу, п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Оскільки судом першої інстанції розглядається направлена на новий розгляд судом касаційної інстанції справа в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із поновленням працівника на роботі, тому саме суд першої інстанції, що розглядає справу, і вирішує питання щодо розподілу судових витрат. У зв`язку із вищенаведеним, суд критично оцінює заперечення сторони відповідача щодо вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат під час розгляду вказаних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд із заявлених позивачем суми 10990299,04 грн., вимоги задовольнив частково в розмірі 5234393,22 грн., тому розмір задоволених вимог складає складає 47,6 % від заявленого. Позивачем у цій справі понесені наступні судові витрати зі сплати судового збору в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій: (а.с. 20, том 1) - 384 20 грн. за подання заяви про забезпечення позову; (а.с. 37, том 1) - 768,40 грн. за подання позову в суд першої інстанції; (а.с. 218, том 1) - 14 407,50 грн. за подання апеляційної скарги; (а.с. 49, том 2) - 19210,00 грн. за подання касаційної скарги. Загальна сума сплаченого судового збору - 34770,10 грн. Однак, судом не враховується сума сплати судового збору 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, оскільки в її задоволенні було відмовлено. Таким чином, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 47,6 %, від суми сплаченого судового збору (768,40 грн. + 14407,50 грн.+19210,00 грн. = 34385,90), що становить 16367,68 грн. Щодо судових витрат позивача на професійну правничу допомого, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У своїй заяві, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50% відсотків від суми стягнутих коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З 04 вересня 2024 року на підставі Договору про надання правової допомоги від 04 вересня 2024 року № 56/2024 Адвокатське бюро «Гуцола Гудмена» в особі адвоката Гуцола Р.І. надає позивачеві [PERSON] правову допомогу у цій справі. Відповідно до умов Додаткової угоди до Договору про надання правової допомоги від 04 вересня 2024 року № 56/2024, [PERSON] зобов`язаний сплатити бюро за надану в межах судового спору в справі № 761/44699/19 правову допомогу (повне супроводження судового процесу в судах усіх інстанцій) гонорар, який є по своїй суті «гонораром успіху» та становить 50 % від загальної суми, що буде стягнута судовим рішенням, що набере чинності, на користь [PERSON] у справі № 761/44699/19 (т.3 а.с. 14-15). Таким чином, судом встановлено, що представником позивача здійснювалась правнича допомога на стадії розгляду справи в касаційній інстанції, а також протягом розгляду справи в суді першої інстанції вже після направлення справи для розгляду виключно в частині вимог про стягнення середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат. При цьому, як уже зазначалось, відповідачем письмово викладені заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі N 362/3912/18 (провадження N 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі N 201/14495/16-ц (провадження N 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Так, вирішуючи зазначену правову проблему, Велика Палата ВС виходила з того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. В питанні критеріїв також враховуються висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/148 викладено висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У даній справі судом вирішується питання визначення розміру судових витрат позивача відповідно до заявленого розміру 50% від стягнутої за рішенням суми 5234393,22 грн., що згідно умов договору і становить суму «гонорару успіху» та в даному випадку складає 2617196,61грн. Суд прийшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі 2617196,61грн. не є співмірним із складністю справи, на думку суду визначений в договорі розмір витрат на професійну правничу допомогу у вигляді «гонорару успіху», як 50% від стягнутої суми, що в даному випадку становить 2617196,61грн., - являється явно завищеним, такий розмір не є розумним і не є необхідним з урахуванням вищевказаних обставин. Отже, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору, значення справи для сторін, суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача 50000,00 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 87309,18 грн. (4157,58 грн. середньоденної заробітної плати х 21робочий день) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. На підставі викладеного,

Outcome: partial