Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач з 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не відвідує навчальний заклад, де навчаються діти, взагалі їх не бачить, не спілкується з ними, сплату аліментів на їх утримання не контролює, в результаті чого періодично виникає заборгованість з їх сплати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивачка суду пояснила, що відповідач вісім років стабільно не цікавиться дітьми, останні його взагалі не знають, на день народження дітей він їх не привітав. Вона чекала, що поведінка відповідача зміниться, проте останній так і не виправився. Представник позивачки суду пояснила, що відповідач часто не сплачував аліменти на утримання дітей, з приводу чого [PERSON] зверталася до поліції, проте [PERSON] заборгованість погасив, кримінальне провадження закрито. На сьогоднішній день відповідач не надав жодного спростування того, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо [PERSON] та [PERSON] , на засіданні комісії він підтвердив, що з дітьми не спілкується, з того часу свою поведінку не виправив. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Завальнюк В.В. позовних вимогне визнали. Відповідач суду пояснив, що не мав можливості спілкуватися з дітьми, оскільки вже шість років працює комбайнером, в результаті чого він постійно зайнятий. Він сумує за ними, телефонував до старшої доньки, меншої у нього немає номеру телефону. На даний час він бажає та готовий брати участь у вихованні дітей. Представник відповідача суду пояснив, що [PERSON] на засіданні комісії заперечував проти позбавлення його батьківських прав, при цьому про дату та час засідання комісії його повідомлено не було. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, відповідач бажає змінитися та виправити своє ставлення до дітей, він приходив в усі судові засідання, що також свідчить про його інтерес до дітей, а тому підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні. Представник третьої особи виконавчого комітету Тетіївської міської ради Панченко Л.В. позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що було два засідання комісії, на першому засіданні [PERSON] пояснив, що дуже зайнятий на роботі, тому з дітьми не спілкується, йому було надано рекомендації щодо налагодження стосунків з дітьми, на друге засідання він не прибув, йому телефонували і останній повідомив, що рекомендацій не виконав, хай перша дружина що хоче те і робить, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує. На засіданні комісії були присутні діти [PERSON] та [PERSON] , менша дівчинка розповідала про батька як про чужу людину, старша повідомила, що батька знати не хоче, плакала, чекала від нього дзвінка. В судовому засіданні було допитано малолітніх [PERSON] та [PERSON] в присутності матері [PERSON] . [PERSON] суду пояснила, що батько не приходить до них останні 2-3 роки, на день народження жодного разу не вітав, на даний час його поведінка не змінилася, в неї немає до нього почуттів як до батька. [PERSON] суду пояснила, що батько в приміщенні суду до них не привітався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сім`ю [PERSON] ще до народження дітей. На даний час вона спілкується з позивачкою та дітьми, відповідача вона ніколи не бачила ні на день народження дітей, ні взагалі, він з дітьми не бачиться. Свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивачки, у них гарні сосунки, він буває у неї вдома. [PERSON] він ніколи не бачив, діти про нього жодного разу не говорили. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сторін у справі, є їх кумою, вона хрестила меншу доньку. Осадчого вона бачила 12 років назад на хрестинах старшої доньки, більше не бачила. Від дітей чула, що він кілька разів телефонував, обіцяв завезти на море, але обманув. Ні [PERSON] , ні дітей він ніколи не підтримував. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 19.07.2011 року по 28.03.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення Тетіївського районного суду Київської області від 28.03.2016 року у справі № 380/308/16-ц (а.с. 10) та копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 20.03.2015 року, серії [NUMBER] від 21.03.2012 року ( а.с. 6, 7). Згідно копії паспорта позивачки та витягів з Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 13.06.2024 року малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 5,8, 9). Відповідно до виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області № 2/380/348 від 11.09.2014 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.01.2023 року за даним виконавчим листом [PERSON] мав недоплату по аліментах в розмірі 8595,17 грн., станом на 01.05.2024 року заборгованість відсутня (копія довідки Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 28840 від 20.05.2024 року - а.с. 13). Відповідно до виконавчого листа Тетіївського районного суду Київської області № 2/380/155 від 22.04.2015 року, [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.01.2023 року за даним виконавчим листом [PERSON] мав недоплату по аліментах в розмірі 18953,37 грн., станом на 01.05.2024 року заборгованість відсутня (копія довідки Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 28842 від 20.05.2024 року - а.с. 14). Із пояснень позивачки вбачається, що відповідач з 2016 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не відвідує навчальний заклад, де навчаються діти, взагалі їх не бачить, не спілкується з ними. Згідно характеристики Тетіївського ліцею № 2 Тетіївської міської ради на ученицю 3-Б класу [PERSON] , останній бракує уваги з боку батька, який не цікавиться навчанням та успіхами доньки, батьківські збори не відвідує, з вчителями не знайомий (а.с. 11). Згідно характеристики Тетіївського ліцею № 1 Тетіївської міської ради на ученицю 6 класу [PERSON] , батько дитини [PERSON] з дитиною не спілкується, у її вихованні участі не бере, батьківські збори не відвідує, з класним керівником на зв`язок не виходив (а.с. 12). 02.10.2015 року Тетіївським РВ ГУ МВС України було порушено кримінальне провадження № 12015110300000318 за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яке постановою від 21.10.2015 року закрито у зв`язку з погашенням заборгованості (а.с. 41, 42-43). Рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 20.11.2024 року № 372 було затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 60, 61-63). Проте, суд даний висновок оцінює критично, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов?язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 зазначеної постанови роз?яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька (матері) дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його (її) батьківських прав у разі непідтримання ними стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька (матері) інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини (постанова Верховного суду від 06.05.2020 року у справі 753/2025/19). При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ВСС України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід потрібно як крайню міру впливу для захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанова Верховного суду від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17). Суд зазначає, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами того, що поведінка відповідача [PERSON] відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, тобто, що він систематично та умисно не виконує свої батьківські обов`язки, втратив інтерес до дітей, а всі інші засоби впливу на нього, незважаючи на попередження, виявилися безрезультатними, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом саме позбавлення батька по відношенню до них батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проти позбавлення його батьківських праввідносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , заперечує та навпаки бажає виправитись, бачитись, спілкуватись з дітьми. Відповідно довідок Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 28840 та № 28842 від 20.05.2024 року станом на 01.05.2024 року [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей не має. Крім того, із копії повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 44 від 21.01.2025 року вбачається, що до Служби у справах дітей та сім`ї звернень з приводу невиконання [PERSON] батьківських обов`язків не надходило (а.с. 118). Із копії повідомлення КУ «Тетіївський центр соціальних служб» Тетіївської міської ради № 01-08/16 від 20.01.2025 року вбачається, що звернень з приводу невиконання [PERSON] батьківських обов`язків до установи не надходило, станом на 15.01.2025 року сім`я [PERSON] на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах, не перебуває (а.с. 119). Викладені факти свідчать, що [PERSON] інтересу до своїх малолітніх дітей не втратив. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав у даному випадку є передчасним та недоцільним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов?язками щодо дітей в суді не доведені,останній умисно не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, він прагне належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, повноцінно приймати участь у вихованні дітей, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, та саме позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей, а тому суд в задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відмовляє. Разом з цим, зважаючи, що в ході судового розгляду встановлено, що відповідач дійсно в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своїх малолітніх дітей, суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про зміну ставлення щодо їх виховання. Відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд понесені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України залишає за позивачкою.

Outcome: dismissed