Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

[PERSON] через представника - адвоката Константінова Олексія Федоровича звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про визнання відсутнім права оренди земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради, Бобринецького району, Кіровоградської області. 28 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085. На підставі вказаного договору оренди земельної ділянки було проведено державну реєстрацію речового права від 19.08.2015 року, запис 10906232. У 2024 році [PERSON] дізнався, що від його імені іншою особою було укладено Додаткову угоду про зміну умов Договору оренди землі від 21 грудня 2021 року, зареєстрованого 23.12.2021 року, запис 10906578, датовану 23 грудня 2021 року, згідно з якою сторони погодили внести в Договір оренди землі від 19 серпня 2015 року зміни: нормативну грошову оцінку землі, строк дії договору, виплату орендної плати та її суму. На підставі зазначеної додаткової угоди було проведено державну реєстрацію змін до речового права - права оренди від 23.12.2021 року з урахуванням її умов. Позивач заперечує підписання зазначеної додаткової угоди, вважає, що право оренди земельної ділянки у відповідача відсутнє. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2024 року задоволено клопотання представника позивача та призначено по справі судову-почеркознавчу експертизу. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 28 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085. [PERSON] не підписував додаткової угоди від 21 грудня 2021 року до договору оренди землі від 28 липня 2015 року, що підтверджується висновком експерта, з якого вбачається, що у додатковій угоді підпис виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його підпису. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача адвокат Березовська І.А. в судовому засіданні 26.03.2025 року заперечила позовні вимоги, вказавши на те, що відповідач [PERSON] стверджує, що підпис у додатковій угоді був виконаний саме позивачем. Вказала, що не погоджується з висновком експерта, яким встановлено, що підпис в угоді виконаний не позивачем та пояснила, що при описанні загальних ознак досліджуваного підпису експерт припустився ряду помилок, внаслідок чого даний доказ є належним для встановлення обставин, які є предметом даного судового спору. Дослідивши надані докази, заслухавши позицію сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3500480462024 від 08.07.2024 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради, Бобринецького району, Кіровоградської області. Відповідно до договору оренди землі від 28 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі, щодо земельної ділянки площею 9,3135 га, кадастровий номер 3520886000:02:000:0085 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлогірківської сільської ради, Бобринецького району, Кіровоградської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2015 року було проведено державну реєстрацію речового права від 19.08.2015 року, номер запису про інше речове право 10906578. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що на підставі додаткової угоди від 21.12.2021 року про зміну умов договору оренди землі від 28 липня 2015 року, проведена реєстрації змін до іншого речового права 23.12.2021 року. Укладення додаткової угоди позивачем заперечено. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. У відповідності до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.ст. 6, 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з положеннями зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про оренду\~землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до частини першої статті 93\~Земельного кодексу\~України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до\~ч.\~2\~ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ч. ч. 1,3 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 4, ч. 1ст. 5 Закону України «Про оренду землі»). Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). Як визначено в ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Статтею 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» передбачена письмова форма договору оренди землі. У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України,зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/112-24/12198-ПЧ від 14.11.2024 року, підпис у додатковій угоді від 21 грудня 2021 року про зміну умов договору оренди земельної ділянки від 28 липня 2015 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оцінюючи наданий висновок експерта як доказ, суд вважає його належним та достатнім, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, обґрунтований та не суперечить іншим матеріалам справи. Заперечення представника відповідача щодо неналежності та недопустимості як доказу висновку експерта та необхідність призначення повторної експертизи вирішена ухвалою суду від 29.05.2025 року. Зокрема судом не встановлено сумнівів у правильності висновку експерта, недостатності його обґрунтованості чи суперечності іншим матеріалам справи. З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач не здійснював волевиявлення на укладення додаткової угоди до договору оренди землі, правовідносини між сторонами щодо продовження дії договору оренди не виникали, відтак у [PERSON] відсутнє право оренди земельної ділянки, яка належить позивачу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд стягує відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968 грн. 96 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved