Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він є основним квартиронаймачем зазначеної квартири. У квартирі зареєстрований він, а також його дружина [PERSON] , сини [PERSON] та [PERSON] . Проте, його син [PERSON] у квартирі не проживає після одруження та з початку 2015 року він почав жити із своєю сім`єю. Відповідач не приймає участі в матеріальних витратах по утриманню житла та оплаті за комунальні послуги. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, позивач додатково пояснив, що після одруження у 2015 році його син почав проживати із своєю дружиною на орендованих квартирах. На даний час зв`язку із ним він не має, просить позов задовольнити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав, зазначивши, що свого брата [PERSON] не бачив близько 12 років, просить позов задовольнити. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 04 лютого 2025 року ухвалою суду у справі було відкрито загальне позовне провадження. 09 травня 2025 року ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, третіх осіб, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,6 кв.м., відноситься до державного житлового фонду. В зазначеній квартирі зареєстровано четверо осіб, а саме: основний квартиронаймач - позивач [PERSON] , його дружина третя особа [PERSON] , його син- третя особа [PERSON] та його син - відповідач [PERSON] /а.с.5/. З акту ЛКП «Сигнівка» від 29 січня 2025 року убачається, що в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає більше трьох років /а.с.6/ Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає у будинку [ADDRESS] у квартирі навпроти та є сусідкою позивача. В гості до нього вона заходить близько двух разів на тиждень та відповідача вона не бачила багато років. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме з 2015 року. З пояснень позивача та третіх осіб вбачається, що після того як будинок [ADDRESS] втратив статус гуртожитку, була проведена нова нумерація квартир, а відтак номер квартири [ADDRESS] був змінений на номер [ADDRESS] . Разом з тим, суд звертає увагу, що з довідки ЛКП «Сигнівка» вбачається, що номер спірної квартири в реєстраційних службах продовжує значитись як №515. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей\~71,\~72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволенню, оскільки відповідач добровільно, з власної ініціативи залишив спірне житлове приміщення у 2015 році та майже 10 років жодного разу не намагався повернутись до нього. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне. Позивач у позовній заяві зазначив, що просить покласти судові витрати на його рахунок. З огляду на наведене, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved