Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

23 травня 2025 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що в нього від кожної з відповідачів є спільна дитина, а саме від відповідача [PERSON] дочка [PERSON] , [INFO] , а від відповідача [PERSON] син [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з позивача на користь кожної із відповідачів на підставі судового наказу від 23 лютого 2018 року у справі №227/373/18 та рішення суду від 20 січня 2015 року у справі №227/5440/14-ц стягуються аліменти в розмірі по частки від заробітку платника аліментів на кожну із вказаних дітей, тобто половину заробітку позивача. Однак, у позивача від шлюбу із третьою особою [PERSON] [INFO] народила третя дитина дочка [PERSON] . За таких обставин, посилаючись на зміну свого сімейного стану, а також на те, що наявного у позивача доходу у виді заробітної плати у ПрАТ ШУ «Покровське» не вистачає на утримання всіх трьох дітей з огляду на розмір стягуваних із позивача аліментів, народження третьої дитини значно вплинуло негативним чином на майновий стан позивача, останній звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стрягнуються на перших двох вищевказаних дітей за судовими рішенням з частки до 1/6 частки. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків його позову. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2024 року у зв`язку із повним та своєчасним у усуненням позивачем виявлених недоліків його позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі рішення Вищої ради правосуддя від 24 вересня 2024 року №2797/0/15-24 про зміну територіальної підсудності Добропільського міськрайонного суду Донецької області до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали вищевказаної цивільної справи 03 грудня 2024 року, здійснено автоматизований розподіл цієї цивільної справи, яку у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України передано для розгляду судді Авраменко А.М. Ухвалою Амур-Нижньодніпровський районного суду м. Дніпропетровська від 03 січня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання учасники справи повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, відповідачі правом на подання відзиву не скористались. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2013 року по 29 листопада 2014 року, від якого мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення суду від 18 листопада 2014 року у справі №227/3956/14-ц про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 20 січня 2015 року за наслідками розгляду по суті цивільної справи №227/5440/14-ц Добропільським міськрайонним судом Донецької області ухвалено рішення, яким вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, але не менш 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини підтверджуються копією зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили 31 січня 2015 року. Також судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] в період з 29 липня 2015 року по 26 квітня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення суду від 26 березня 2018 року по справі №227/375/18 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. 23 лютого 2018 року суддею Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі №227/373/18 видано судовий наказ, який наказано стягувати з боржника [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь стягувача [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини підтверджуються копією судового наказу, який набрав законної сили 23 лютого 2018 року. Судом встановлено, що 08 вересня 2022 року між позивачем та третьою особою у справі [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого подружжя має спільну дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження. Згідно копії довідки УПСЗН Покровської міської ради Донецької області від 16 лютого 2024 року [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Покровської міської ради Донецької області та отримує допомогу при народженні дитини на дитину [PERSON] в розмірі 860 гривень. Допомогу призначено на період з 01 травня 2022 року по 31 травня 2025 року. Як вбачається зі змісту копій розрахункових листків та довідок позивач працює в ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на посаді машиніста підземних устаткувань та отримав наступний розмір доходу: за період з березня по грудень 2020 року отримав заробітну плату на місяць в розмірі від 9553,45 гривень по 22877,87 гривень (після відрахувань податків та аліментних платежів в розмірі від 492,68 гривень до 9063,05 гривень); за період з січня по грудень 2021 року отримав заробітну плату на місяць в розмірі від 3191,05 гривень по 23226,51 гривень (після відрахувань податків та аліментних платежів в розмірі від 1276,52 гривень до 9331,01 гривень); за період з січня по грудень 2022 року отримав заробітну плату на місяць в розмірі від 8992,82 гривень по 27873,13 гривень (після відрахувань податків та аліментних платежів в розмірі від 2935 гривень до 10791,52 гривень); за період з січня по грудень 2023 року отримав заробітну плату на місяць в розмірі від 5383,3 гривень по 52054,72 гривень (після відрахувань податків та аліментних платежів в розмірі від 2077,82 гривень до 20147,27 гривень); за період з січня по лютий 2024 року отримав заробітну плату на місяць в розмірі 35590,74 гривень та 40368,79 гривень (після відрахувань податків та аліментних платежів в розмірі 13737,12 гривень та 15628,96 гривень). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом норм ст.ст.160, 258 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Частиною 3 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За змістом ст.16 ЦК України, ст.18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є зміна правовідношення. За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц). Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі значної зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Свідченням зміни матеріального становища є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування, і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20, від 30 серпня 2021 року по справі №301/2160/20, від 09 вересня 2021 року по справі №554/3355/20, від 20 грудня 2021 року по справі №681/15/21, від 03 липня 2024 року по справі №552/2073/23. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження такі заявлені позивачем в обґрунтування його позовних вимог фактичні обставини, як то наявність у позивача від кожної з відповідачів по справі спільної дитини, на утримання яких з позивача за судовими рішеннями (рішенням суду від 20 січня 2015 року та судовим наказом від 23 лютого 2018 року) стягуються аліменти в розмірі по частки від заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину. Такі аліменти регулярно відраховуються з єдиного доходу позивача, який він отримує в ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Разом з тим, вже після ухвалення обох зазначених судових рішень про стягнення з позивача аліментів на обох дітей від відповідачів позивач уклав третій шлюб із третьою особою у справі, від якого у позивача [INFO] народилась третя дитина, яку позивач зобов`язаний утримувати в тій же мірі, що і двох своїх інших дітей. Відтак, вже після ухвалення обох судових рішень про стягнення з позивача аліментів змінився його сімейний стан народилась третя дитина, яку, як і її матір, позивач зобов`язаний утримувати, що, в свою чергу, змінило в сторону погіршення і майновий стан позивача. Внаслідок того, що з позивача вже стягується половина його доходу/заробітку на аліменти на спільних з відповідачами дітей, свій обов`язок з рівного утримання всіх трьох своїх дітей позивач не може виконувати в повній мірі. Про погіршення майнового стану позивача після народження третьої дитини свідчить розмір заробітку позивача, який залишається після відрахування з нього обов`язкових податків та зборів, а також після відрахування з такого доходу позивача аліментних платежів на обох дітей. Залишкового доходу позивача вочевидь не вистачає для утримання третьої дитини, а також нової родини позивача, враховуючи необхідність забезпечення мінімально прийнятного рівня життя ще й для самого позивача. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і можливість їх задоволення, однак часткового шляхом зменшення стягуваного з позивача розміру аліментів на кожну дитину з частки до 1/5 частки замість заявленої позивачем 1/6 частки. Частковість задоволення позовних вимог зумовлена тим, що за переконанням суду саме розмір частки в 1/5 на кожну дитину буде належним, справедливим, достатнім та домірним або забезпечити баланс інтересів всіх трьох дітей позивача та його самого, і не призведене до збільшення розміру утримання третьої дитини позивача за рахунок зменшення утримання двох перших дітей позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial