Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Самойленко П.М., через підсистему «Електронний суд», звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача 3% річних у розмірі 5 239,69 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн просить покласти на відповідача. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 22.12.2020\~року,\~о 14\~год.\~45\~хв.,\~в м.\~Харкові,\~по вул.\~Немишлянській,\~мала місце\~дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля\~«ВАЗ 21103»,\~д.р.н.\~« [NUMBER] »,\~під керуванням\~ [PERSON] \~та автомобіля\~«Audi\~Q7»,\~д.р.н.\~« [NUMBER] ».\~Внаслідок ДТП\~автомобілю «Audi\~Q7»\~завдано механічних\~пошкоджень із\~матеріальними збитками.\~Постановою Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~29.03.2021\~року [PERSON] \~було визнано\~винним у\~скоєнні адміністративного\~правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП.\~02.08.2021\~року між\~ПрАТ «СК\~«ВУСО» (первісний\~кредитор)\~та [PERSON] \~(новий\~кредитор)\~було укладено\~Договір №02/08/2021\~про відступлення\~права вимоги,\~відповідно до\~якого первісний\~кредитор відступає,\~а новий\~кредитор отримує\~право вимоги\~відшкодування в\~порядку регресу\~збитків,\~завданих первісному\~кредитору по\~договорам страхування,\~перелік яких\~наведений у\~Додатку №1\~до Договору\~у тому\~числі право\~вимоги відшкодування\~у порядку\~регресу збитків\~у вигляді\~виплаченого страхового\~відшкодування за\~Договором №\~5036353\~від 11.02.2020\~року.\~Вищевказані обставини\~встановлені рішенням\~Фрунзенського районного\~суду м.Харкова\~від 10.02.2022\~року (справа\~№645/5767/21)\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про відшкодування\~збитків у\~порядку регресу,\~яким позовні\~вимоги були\~задоволені в\~повному обсязі\~та стягнуто\~з [PERSON] \~ на\~користь позивача\~в порядку\~регресу матеріальні\~збитки в\~розмірі 10\~023,93\~грн,\~судові витрати\~в розмірі\~908,00\~грн та\~витрат на\~правову допомогу\~у розмірі\~4\~000,00\~грн,\~а відтак,\~відповідно до\~4\~ст.\~82\~ЦПК України,\~не підлягають\~доказуванню.\~13.03.2023\~року державним\~виконавцем було\~винесено постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№71265992\~щодо примусового\~виконання рішення\~суду згідно\~виконавчого документа.\~10.04.2025\~року державним\~виконавцем було\~стягнуто з\~боржника на\~рахунок стягувача\~заборгованість згідно\~виконавчого провадження,\~про що\~свідчить постанова\~про закінчення\~виконавчого провадження.\~З урахуванням\~вищезазначеного,\~позивач має\~право на\~стягнення з\~відповідача суми\~інфляційних втрат\~та трьох\~процентів річних\~від простроченої\~суми боргу\~за весь\~час прострочення,\~починаючи з\~наступного дня\~винесення рішення\~суду по\~справі №645/5767/21\~ 11.02.2022\~року та\~до дня\~фактичного виконання\~рішення суду\~ 09.04.2025\~року.\~Загальний розмір\~інфляційних витрат\~за вказані\~періоди складає\~5\~239\~грн.\~69\~коп;\~загальна сума\~відсотків річних\~за користування\~грошовими коштами\~за період\~з 11.02.2022\~року по\~09.04.2025\~року складає\~950\~грн.\~76\~коп. Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України Ухвалою суду від 21.04.2025 року позовна\~заява залишена\~без руху,\~позивачу надано строк на усунення недоліків.\~ Ухвалою суду від 28.04.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат Самойленко П.М., через систему «Електронний суд» подав клопотання про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та зазначив, що сплатив наявну у нього перед позивачем заборгованість, однак сплата відбувалась через застосунок «ДІЯ», тому надати суду докази сплати він не має можливості. Враховуючи, що відповідач в установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК\~України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.02.2022 року у справі №645/5767/21 був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків у порядку регресу, яким позовні вимоги були задоволено в повному обсязі та стягнуто на користь позивача в порядку регресу матеріальні збитки в розмірі 10 023 грн. 93 коп., судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4\~000,00 грн. Із вказаного рішення вбачається, що 22.12.2020 року о 14:45 в м. Харкові, по вул. Немишлянській, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21103 » державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Audi Q7», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортному засобу «Audi Q7», д.р.н. « [NUMBER] », завдано механічних пошкоджень, а його власнику - матеріального збитку. У рішенні\~від 10.02.2022\~року у\~справі №645/5767/21\~було також\~встановлено,\~що 11.02.2020\~року\~між\~ПрАТ «Страхова\~компанія\~«ВУСО» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~обов`язкового\~страхування\~цивільно-правової\~відповідальності\~власників\~наземних транспортних\~засобів\~у\~формі Електронного\~полісу\~№\~5036353,\~строк\~дії\~якого з\~13.02.2020\~року\~до\~12.02.2021\~року.\~\~Відповідно умов\~Полісу страхова\~сума\~складає\~100\~000,00\~грн.,\~страховий тариф:\~0,79\~%,\~страховий\~платіж: 790,00 грн. Забезпеченим транспортним засобом є «Audi Q7», державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року (справа № 645/440/21, провадження № 3/645/410/21) встановлено, що [PERSON] , 22 грудня 2020 року, приблизно о 14 год. 45 хв., керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21103», державний номерний знак [NUMBER] , в районі будинку 294 по вул. Немишлянській, у м.Харкові, створив загрозу безпеці дорожнього руху, не впевнившись перед початком руху в безпеці руху, чим порушив п.п.2.3Д, 10.1 ПДР України, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Audi», державний номерний знак [NUMBER] . У результаті дорожньо транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяна матеріальна шкода. Факт правопорушення зафіксовано: протоколом про адміністративне правопорушення ДПР18 №028026 від 15 січня 2021 року, схемою дорожньо транспортної пригоди та іншими матеріалами справи. Однак, провадження у справі відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Постанова набрала законної сили 09.04.2021 року. Згідно з\~платіжним дорученням\~№ 2235\~від 20.01.2021\~року ПрАТ СК «ВУСО» було прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у сумі 44 904,15 грн. 02.08.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] (новий кредитор) був укладений Договір №02/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору у тому числі право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 5036353 від 11.02.2020 року, за яким страхувальником є [PERSON] , боржником [PERSON] , сума страхового відшкодування - 44904,15 грн, сума боргу - 10023,93 грн. Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, відтак відповідно до 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі№910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, від 02.09.2015 у справі № 6-369цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16. У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 199/6480/16-ц зазначено, що: «… нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». 13.03.2023 року старшим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колісник К.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №71265992 щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа виданого Фрунзеньским районним судом м.Харкова 130.12.2022 року у справі №645/5767/21. 10.04.2025 року старшим державним виконавцем Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сушицькою Ю.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71265992 на підставі того, що боржником рішення суду виконано фактично у повному обсязі, борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачено повністю. Таким чином, за період 11.02.2022 року до 09.04.2025 року позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три процента річних, які є особливою мірою відповідальності відповідача, як боржника, за прострочення виконання грошових зобов`язань, з метою захисту майнового права та інтересу позивача, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачу. Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 5\~239,69 грн; загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний складає 950,76 грн (а.с.10). Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір суд стягує з відповідача на користь позивача. Окрім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги № 01/11/22 від 01.11.2022; Додаткової угоди № 85 до вказаного договору з погодженням вартості послуг, що надаються клієнтові; Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору від 01.11.2022 року складений 13.03.2025 року на загальну суму 4000,00 грн; платіжної інструкції №P24A4044194714D0041 від 13.03.2025 року про перерахування [PERSON] 4000,00 грн за договором від 01.11.2022 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 висловив позицію про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт . Клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не надходило. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн є співмрними позовним вимогам.

Outcome: approved