Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Стислий виклад обставин справи та обгрунтування позовних вимог Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрат на правову допомогу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що в період з 18.01.2020 по 29.05.2023 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 29.05.2023 року шлюб між сторонами було розірван. У період спільного проживання сторін відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно позивачки. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальості за вчинення домашнього насильства. Позивач має двох старших дітей від попереднього шлюбу, зокрема [PERSON] , яку відповідач побив, за що був засуджений вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 11.01.2023 року за ч.1 ст.121 КК України. Після розірвання шлюбу їх спільна донька проживає разом з позивачем, а відповідач не намагається встановлювати зв`язок з донькою, не цікавиться її життям здоров`ям, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, станом на 01.06.2024 року заборгованість по сплаті аліментів складає 43334, 57 грн. Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 18.12.2024 року №346 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов"язків, вихованням та утриманням дитини не займається позивач вважає, що існують підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відно своєї маилолітньої доньки [PERSON] . Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позовна заява разом з доданими до неї документами надійшла до Лисянського районного судуЧеркаської області 17.01.2025 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2025 справа передана у провадження судді Чорненької О.І. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 21.01.2025 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 09.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 годину30 хвилин 24 квітня 2025 року та знято з розгляду в зв`яку з перебуванням головуючої судді на лікарняному. У судове засідання призначене на 11 годину 03.06.2025 року відповідач не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача скеровувалась копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки про судове засідання, рекомендованою поштовою кореспонденцією, однак конверти, яким відповідачу скеровувалась судова кореспонденція повернуто на адресу суду в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. А також відповідачу неодноразово направлялися електронні судові повістки у додатку "Viber" на його номер телефону,доставлені відповідачу 06.02.2025 14:20:48, 20.02.2025 14:59:51, 05.03.2025 16:25:06, 27.03.2025 11:06:39, 09.04.2025 16:41:10, 24.04.2025 10:59:50, що підтверджується довідками про доставку повідомлення. Судом розміщувалося оголошення про виклик відповідача до суду, опублікованими на сайті Лисянського районного суду Черкаської області 27.03.2025, 24.04.2025. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважність причин неявки, в порядку, визначеному статтею 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що з 18.01.2020 року по 29.05.2023 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданого Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 18.01.2020 року, актовий запис № 05. Під час спільного проживання у шлюбі із відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданого 21.01.2022 року Лисянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №07 . 29 травня 2023 року Лисянським районним судом Черкаської області було винесено рішенння про розірвання шлюбу між стороними, зареєстрованого 18.01.2020 року Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 05. 16 травня 2024 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 16.05.2024 Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №92. Відповідач, [PERSON] не піклується про власну дитину, не приймає участі у житті дитини, батьківські збори не відвідував, в садочку бачили вкрай рідко, лише один раз, щоб дати [PERSON] подарунок, не цікавиться станом здоров`я дитини, її успіхами та навчанням, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, що підтверджується довідкою закладом дошкільної освіти ясла-садок "Ромашка" Лисянської селищної ради від 02.12.2024 року. На даний час донька [PERSON] проживає з позивачкою,що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку, осіб від 02.12.2024 №293 виконавчого комітету Лисянської селищної ради. На підставі довідки та розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої Лисянським районним відділом державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 26.06.2024 №6142, станом на 01 червня 2024 року [PERSON] має заборгованість по аліментах в розмірі 43334,57 грн. До позовної заяви додано рішення виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 18.12.2024 №346 "Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ", яким визнано доцільним позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , жителя [ADDRESS] , щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 17.12.2024 року спеціалістами служби у справах дітей обстежено умови проживання дитини (акт №130) за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що орендований житловий будинок у якому проживає [PERSON] з дітьми, складається з 4-х кімнат: 3 жилі кімнати, кухня, веранда, ванна кімната, котельня. Дитина має окрему кімнату, умебьовану необхідними меблями. Умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Комунальні послуги сплачує виключно [PERSON] . Як зазначено у висновку, зі слів [PERSON] , [PERSON] постійно пред`являє їй претензії щодо передачі дитини йому на виховання, оскільки має на дитину батьківські права та говорить, що лише він може забезпечити дитині безпечне виховання та розвиток, також маючи запальний та агресивний характер, [PERSON] постійно провокує конфлікти. Згідно наданих попій постанов та вироку Лисянського районного суду Черкаської області (справа №700/331/24, №700/824/21, №700/89/23, №700/838/22) громадянина [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП скоєних щодо [PERSON] та кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КУпАП, скоєного щодо її старшої доньки [PERSON] . [PERSON] ніде не працює, має інвалідність по зору та протягом усього періоду, що дитина з ним проживала, не надавав жодної матеріальної допомоги та не намагався зустрітися з дитиною. [PERSON] звертався до органу опіки та піклування з проханням про встановлення графіку побачень з дитиною, проте рішення виконавчого комітету Лисянського селищної ради від 29.05.2024 №155 та рекомендованого йому графіку, а саме: "щовихідних, субота та неділя з 10:00 год. до 13:00 год. у присутності матері, до досягення дитиною 3-х річного віку" так і не виконував та, зі слів матері, побачень з дитиною не прагнув. З наданого до суду висновку комісії з питань захисту прав дитини №14 від 18.12.2024 суд вбачає підстави позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судове засідання жодного разу не з`являвся, відзиву на позов не надіслав. Зазначені обставини судом розцінюються визнання позовних вимог відповідачем в повному обсязі щодо ухилення батька від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками по утриманню доньки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Лисянської селищної ради Томіленко А.А. в судовому засіданні зазначила, що питання позбавлення батьківський прав [PERSON] розглядалося комісією з захисту прав дитини виконавчого комітету Лисянської селищної ради. [PERSON] на засідання не з`явився, в телефонній розмові повідомив, що має іншу сім`ю і дитина його не цікавить, він ніде не працює, можливості сплатити заборгованість по аліментах не має. 17.12.2024 було обстежено умови проживання дитини, згідно актом [PERSON] проживає разом з дітьми в житловому будинку, дитина має окрему кімнату, умебльовану необхідними меблями, умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Мати забезпечує дитину всім необхідним та сплачує комунальні платежі. Батько життям дитини не цікавиться. В 2023 році звертався до орану опіки та піклування про встановлення графіку побачення з дитиною, який було встановлено, проте зі слів матері побачень з дитиною не прагнув. За результатами розгляду комісією прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . В судовому засідання допитано в якості свідка доньку позивача, [PERSON] , яка зазначила, що на даний час відповідач не з`являється в житті дитини. Мама не перешкоджає бачитися йому з донькою. За весь період, після розлучення, один чи два рази він приходив побачитися до дитини в дитячий садочок. Матеріально дитину не утримує, аліменти, які стягують з нього він вважає достатніми для проживання дитини. З днем народження дитину не вітає, в садочок на свята не з`являється, не цікавиться, не телефонує, щоб поспілкуватися з дитиною. Зазначила, що [PERSON] є небезпечним для дитини, тому що вживає алкогольні напої і не контролює своїх дій. Дитина його вже не пам`ятає і не згадує, до дитини він завжди ставився байдуже, вона для нього як іграшка на 30 хвилин. В період проживання його з матір`ю в сім`ї була негативна аура, вітчим завжди був напідпитку, зранку йшов, ввечері приходив п`яний, зривася на дітях, дитину майже на глядів, не міг з нею справитися. Були часті випадки, коли викликали поліцію на його дії. Всі 4 роки, коли він жив з ними, її та середнього брата він завжди принижував, піднімав руку на них, говорив, що вони не його діти і йому до них байдуже, продукти в дім приносив тільки для себе і забороняв їх їсти. На даний час дитина виховується в належних умовах, в сім`ї ніхто не свариться, у дитини є мама і новий тато, який любить [PERSON] , вона називає його татом. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з частиною 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі №459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька (або матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Висновки суду Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Лисянської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи даний спір, належно і повно дослідивши та оцінивши представлені сторонами докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дочки [PERSON] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи та встановленими обставинами. Будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог та доказів своєї участі у вихованні дитини відповідач суду не надав. Оскільки факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , згідно відповідних положень ст.164 Сімейного Кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі наведеного,

Outcome: approved