Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

21.04.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Полтавського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява у якій позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020 у розмірі 33246,25 грн, та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2020 між АТ «А-БАНК» та[PERSON] укладено кредитний договір № АВН0СТ155101049704, шляхом підписання Заяви Клієнта електронним підписом у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальниці надано кредит у розмірі - 35000,00 грн, строк кредитування 36 місяців,процентна ставка (фіксована) - 50%. АТ «А-БАНК» зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору, надавши [PERSON] грошові кошти в розмірі 35000,00 грн. У свою чергу відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 33246,52 грн, 20336,83 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 12909,69 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. За таких обставин позивач змушений звернутися із даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 21.04.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 23.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник АТ «А-БАНК» не з`явився. У позовній заяві представник позивача - Шкапенко О.В., а також у наданому разом з позовною заявою клопотанні, просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. зворотна сторона 4, 6). Відповідачка у судові засідання призначені на 22.05.2025 та 10.06.2023 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи, які вона отримала 09.05.2025 та 30.05.2025. [PERSON] кореспонденцію отримала, про що свідчать підписи на рекомендованих поштових повідомленнях про вручення поштових відправлень (а.с. 45, 51). Про розгляд справи 22.05.2025 та 10.06.2025 направлено SMS-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду» та доставлено [PERSON] відповідно 23.04.2025 та 23.05.2025 (а.с. 40, 50). У встановлений судом строк, відповідачка правом на надання відзиву не скористалася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідачки до суду не надходило. [PERSON] не надала суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. У встановлений судом строк, відповідачка правом на надання відзиву не скористалася, хоча копію позовної заяви з додатками отримала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від [PERSON] до суду не надходило. Відповідачка не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 10.06.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280 - 282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка є клієнтом позивача, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 03.08.2018 (а.с. 7). 23.11.2020 [PERSON] заповнила Заяву Клієнта № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020 відповідно до якої, мета отримання кредиту - придбання товару / здійснення платежу / оплата послуг, сума кредиту - 35000,00 грн, строк кредиту - 36 місяців, процентна ставка (фіксована) - 50% . Пункт 9 Заяви Клієнта зазначає, що клієнт погоджується з тим, що ця Заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-БАНК» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить Кредитний договір. Відповідно до п. 10 вищевказаної заяви підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «А-БАНК», Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірники, які є зрозумілими та не потребують додаткового тлумачення (а.с. зворотна сторона 8). АТ «А-БАНК» надав [PERSON] грошові кошти в сумі 35000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № TR.15803142.18303.594 від 23.11.2020 (а.с. 11). [PERSON] користувалася наданими АТ «А-БАНК» коштами в розмірі 35000,00 грн, що підтверджується випискою по кредиту №20.00.0000489638 від 24.03.2025 (а.с. зворотна сторона 11 - 13). Окрім того, невід`ємною частиною договору є паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», відповідно до якого сума кредиту 35000,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, мета отримання кредиту - придбання товару, здійснення платежу, оплата послуг, спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних - 50, тип процентної ставки - фіксована, загальні витрати за кредитом - 33575,51 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживання за ввесь строк користування кредитом - 68575,51 грн, реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 64,3, розмір щомісячного платежу - 1904,88 грн, кількість щомісячних платежів - 36 (а.с. зворотна сторона 7 - 8). Порядок повернення кредиту та розмір щомісячного платежу, визначений таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 9). Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», Заява Клієнта № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту від 23.11.2020 містять реквізити та електронний підпис за ідентифікатором [NUMBER] [PERSON] (а.с. зворотна сторона 7 - 9). Із розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданої позивачем, вбачається, що станом на 24.03.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020 становить - 33246,52 грн, з них заборгованість за тілом кредиту - 20336,83 грн, заборгованість за процентами - 12909,69 грн (а.с. зворотна сторона 8, 10). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа № 280/4456/20), від 09.02.2023 (справа № 640/7029/19)). Заява Клієнта № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту від 23.11.2020, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка» містять реквізити та підписані електронним підписом за ідентифікатором [NUMBER] зі сторони [PERSON] (а.с. 5 - 13). Згідно ч. 5 ст. 100 ЦПК України, якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. АТ «А-БАНК» надало [PERSON] кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачкою. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Оскільки відповідачка доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором, після звернення до суду не подала, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання [PERSON] умов кредитного договору № АВН0СТ155101049704 від 23.11.2020, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 33246,52 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту - 20336,83 грн, сума заборгованості за процентами - 12909,69 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 6005315469327 від 24.03.2025 (а.с.1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 31). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову позовом АТ «А-БАНК», судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] в сумі 2422,40 грн на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526,610,611,625,634, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved