Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

04.03.2025 до Камінь-Каширського районного суду Волинської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 7250131 у розмірі 33479,32 грн, за кредитним договором № 27918-04/2024 у розмірі 16000 грн, за кредитним договором № 21220-04/2024 у розмірі 9425 грн, що разом становить 58904,32 грн, та понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 16.04.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 7260131 в електронній формі. 28.08.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28082024/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 33479,32 грн. 16.04.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27918-04/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20082024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 16000 грн. 12.04.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21220-04/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 9425 грн. Всупереч умовам вищезазначених кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 7250131 в розмірі 33479,32 грн, за кредитним договором № 27918-04/2024 в розмірі 16000 грн, за кредитним договором № 21220-04/2024 в розмірі 9425 грн. Ухвалою судді від 07.03.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У поданому відзиві представник відповідача позовні вимоги не визнав в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що жодним доказом, який надано позивачем разом із позовною заявою, не доведено укладення кредитних договорів, надання (перерахування) первісними кредитодавцями відповідачу коштів у кредит за цим кредитними договорами, відступлення прав вимоги до відповідача на користь позивача за договорами факторингу та відступлення прав вимоги, наявність будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Вважає усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Так, позивачем були надані суду лише паперові копії електронних документів (електронних доказів) в розумінні ст. 100 ЦПК України, достовірність яких неможливо встановити без дослідження оригіналів електронних доказів. Отже, надані позивачем із позовом паперові копії електронних доказів не можуть бути достовірними доказами укладення кредитних правочинів. Окрім того, позивачем не надано жодного доказу, що відповідач здійснив дії, а саме: зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) кредитодавців; створив в таких системах особисті кабінети; отримав пропозиції (оферти) та ознайомився із ними; отримав електронне повідомлення від кредитодавців із одноразовими ідентифікаторами; ввів одноразові ідентифікатори в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) кредитодавців; використав одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) кредитних договорів. Зокрема, позивач не вказує, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Також відсутні докази, що саме відповідач, а не інша особа, отримав зазначений ідентифікатор та скористався ним на сайті кредитодавця. Стверджує, що надані позивачем копії електронних кредитних договорів не підписано кредитодавцями. Зокрема, позивачем не надано жодного протоколу кваліфікованого електронного підпису, яким був підписаний ТОВ «МІЛОАН» договір про споживчий кредит № 7260131 від 16.04.2024 із додатками. На кредитних договорах між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем, які укладені в електронній формі, всупереч ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» знаходиться підпис уповноваженого представника ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» Кошкіна О.О., а також печатка ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», а не електронний підпис та електронна печатка, які є електронними даними і які не мають візуального відображення на електронному документі. Крім цього, позивачем не надано довіреності на уповноваженого представника ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» - Кошкіна О.О., з якої було б можливо зробити висновок, що зазначена особа має право представляти інтереси цього товариства, в тому числі під час укладення кредитних правочинів. Позивач також не надає із позовом жодних доказів ідентифікації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавців при вході в особистий кабінет, отримання одноразового ідентифікатора та його використання для підписання оспорюваних кредитних правочинів. Зазначив, що паспорт споживчого кредиту не може свідчити про укладення кредитного правочину та/або отримання коштів у кредит. Також позивачем не були надані докази, що відповідач ознайомився з Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а тому їх не можна вважати частиною кредитного договору. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу щодо отримання відповідачем коштів у кредит на виконання зазначених Договорів. Також у позові не вказано, на підставі яких первинних фінансових документів кредитодавцями були перераховані грошові кошти на виконання вказаних Договорів на банківський рахунок відповідача, а відповідач отримав такі кошти в користування на споживчі цілі. Надана позивачем електронна копія платіжного доручення № 128477390 від 16.04.2024 на підтвердження переказу коштів у кредит на виконання договору про споживчий кредит № 7260131 від 16.04.2024 не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, не містить ознак, що таке платіжне доручення отримане банком, а невідомий банк здійснив операцію із переказу коштів, тобто виконав це платіжне доручення, а тому зазначений доказ є недостовірним, сумнівним або підробленим. Зазначає, що єдиними письмовими доказами, що можуть доводити отримання грошових коштів та наявність заборгованості, є оригінали первинних фінансово-господарських документів, яких позивачем не надано. Також вважає, що надані позивачем розрахунки не можна вважати належними, достовірними та достатніми. Зокрема, кредитний правочин № 27918-04/2024 було укладено 16.04.2024, однак відсутні будь-які розрахунки заборгованості за період з 16.04.2024 по 19.08.2024. Кредитний правочин № 21220-04/2024 було укладено 12.04.2024, однак позивачем не надано розрахунок боргу за період з 12.04.2024 по 24.07.2024. Дані розрахунки, як докази у справі, створені самим позивачем, а тому редагування вказаних доказів (документів) цілком залежить від його волі. У розрахунку заборгованості без дати та номеру за договором позики № 7260131 від 16.04.2027 за період із 01.06.2024 по 28.08.2024 відсутнє зазначення кредитного правочину, якого стосується цей розрахунок, відсутні будь-які підписи та печатки, період нарахування з 01.06.2024 по 28.08.2024, хоча кредитний договір, за твердженням позивача, було укладено 16.04.2024. Договори факторингу подано позивачем у копіях витягів, що не дозволяє надати належну оцінку цим доказам. Крім цього, позивачем не надано докази, що на виконання цих договорів факторами (новими кредиторами) здійснено оплату на користь клієнтів (первісних кредиторів), і, таким чином, відбувся перехід права вимоги. Звертає увагу, що позивачем були надані суду витяги з реєстру боржників, які, однак, створені та підписані представником позивача, тобто самим позивачем, а тому дані докази виготовлено зацікавленою особою самостійно із порушенням принципів незалежного доказування обставин (фактів), у зв`язку з чим дані докази не можна вважати належними, достовірними та допустимими. Просить суд виключити із числа паперові копії доказів: 1) договір про споживчий кредит від 16.04.2024 №7260131 із додатками (паперова копія електронного доказу, додаток 2 до позову); 2) платіжне доручення від 16.04.2024 №128477390 (паперова копія електронного доказу, додаток 2 до позову); 3) витяг з Договору факторингу від 28.08.2024 №28082024/2 (паперова копія письмового доказу, додаток 3 до позову); 4) витяг від 19.02.2022 з Реєстру боржників від 28.08.2024 №2 до Договору факторингу від 28.08.2024 №28082024/2 (паперова копія письмового доказу, додаток 5 до позову); 5) розрахунок заборгованості без дати та номеру за Договором позики від 16.04.2024 №7260131 за період з 01.06.2024 по 28.08.2024 (оригінал, додаток 6 до позову); 6) договір про надання фінансового кредиту від 16.04.2024 №27918-04/2024 3 додатками (паперова копія електронного доказу, додаток 10 до позову); 7) витяг з Договору факторингу від 20.08.2024 №20082024 (паперова копія письмового доказу, додаток 11 до позову); 8) витяг від 19.02.2025 з Реєстру боржників до Договору факторингу від 20.08.2024 №20082024 (паперова копія письмового доказу, додаток 13 до позову); 9) розрахунок заборгованості без дати та номеру за Договором про надання фінансового кредиту від 16.04.2024 №27918-04/2024 за період з 20.08.2024 по 31.01.2025 (оригінал, додаток 14 до позову); 10) договір про надання фінансового кредиту від 12.04.2024 №21220-04/2024 з додатками (паперова копія електронного доказу, додаток 15 до позову); 11) витяг з Договору факторингу від 25.07.2024 №25072024 (паперова копія письмового доказу, додаток 16 до позову); 12) витяг від 19.02.2025 з Реєстру боржників до Договору факторингу від 25.07.2024 №25072024 (паперова копія письмового доказу, додаток 18 до позову); 13) розрахунок заборгованості без дати та номеру за Договором про надання фінансового кредиту від 12.04.2024 №21220-04/2024 за період з 25.07.2024 по 31.01.2025 (оригінал, додаток 19 до позову), та розглянути справу на підставі інших доказів, що знаходяться в матеріалах цієї судової справи. Враховуючи зазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представники позивача у судове засідання не з`явилися, у позовній заяві та додаткових пояснення просили справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Згідно зі ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Представником позивача Совою Ю.М. 30.05.2025 подані до суду додаткові пояснення. Зважаючи на те, що додаткові пояснення не є заявою по суті справи та стосуються всього предмету позову, а не окремого питання, що виникло при розгляді справи, суд не знаходить підстав для врахування цих пояснень під час розгляду справи та винесенні судового рішення. Крім того представником позивача разом з додатковими поясненнями подано ряд нових документів (а.с. 131-165): копії розрахунків заборгованості за кредитними договорами, договорів факторингу, витягів з реєстру боржників, платіжних інструкцій. Частинами 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Отже, враховуючи що зазначені докази подані представником позивача через значний проміжок після подачі позовної заяви, відсутність зі сторони представника позивача жодної аргументації із зазначенням причин, з яких докази не могли бути подані у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк, суд не приймає вказані докази до розгляду. Заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Судом встановлено, що 16 квітня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 7260331 (а.с. 8-13), за умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах та на строк, визначені цим договором, надати позичальнику кошти в сумі, визначеній п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 7000 грн. Кредит надається строком на 345 днів з 16.04.2024 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 27.03.2025. Комісія за надання кредиту 850 грн, яка нараховується за ставкою 11,50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів, нараховуються за ставкою 511 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 876 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно п. 1.4.1 та п 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть 45267,60 грн. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1 договору). Згідно з п. 6 зазначеного договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінету позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Договором визначено (п. 3.2.6), що Кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 28082024/2 відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 18-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 28.08.2024 до Договору факторингу № 28082024/2 від 28.08.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33479,32 грн (а.с. 22). 16.04.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 27918-14/2024, за умовами якого товариство надає відповідачу кредит у розмірі 4000 грн строком на 120 днів, до 13 серпня 2024 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 32-34). Згідно з умовами цього договору процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-7821 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Договором визначено (п. 4.1.4), що Кредитодавець без згоди клієнта має право відступити право вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбувається заміна сторони - кредитодавця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. У Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 27918-04/2024 зазначено графік платежів, згідно з яким загальна вартість кредиту разом з процентами за користування кредитом складає 16000 грн (а.с. 35). 20.08.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 20082024 відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 36-38). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 20.08.2024 до Договору факторингу № 20082024 від 20.08.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16000 грн (а.с. 40). На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 27918-04/2024 від 16.04.2024 за період з 20.08.2024 по 31.01.2025, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 31.01.2025 становить 16000 грн, з яких: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 12000 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 41). 12.04.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 21220-04/2024, за умовами якого товариство надає відповідачу кредит у розмірі 2600 грн строком на 120 днів, до 09 серпня 2024 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 42-44). Згідно з умовами цього договору процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок відповідача включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-7821 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Договором визначено (п. 4.1.4), що Кредитодавець без згоди клієнта має право відступити право вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбувається заміна сторони - кредитодавця за цим договором, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. У Додатку № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 21220-04/2024 зазначено графік платежів, згідно з яким загальна вартість кредиту разом з процентами за користування кредитом складає 10400 грн (а.с. 45). 25.07.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 25072024 відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 49-51). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.07.2024 до Договору факторингу № 25072024 від 25.07.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9425 грн (а.с. 53). На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 21220-04/2024 від 12.04.2024 за період з 25.07.2024 по 31.01.2025, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 31.01.2025 становить 9425 грн, з яких: 2600 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6825 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 54). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що відповідачем 16 квітня 2024 року, 16 квітня 2024 року та 12 квітня 2024 року було укладено в електронній формі три кредитні договори: № 7260131 з ТОВ «МІЛОАН» на суму кредиту 7000 грн, № 27918-04/2024 з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на суму кредиту 4000 грн та № 21220-04/2024 з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» на суму кредиту 2600 грн. Посилання у відзиві на недоведеність того, що саме відповідачем було застосовано електронний підпис при підписанні кредитних договорів є необґрунтованим, оскільки ці договори підписані електронними підписами, використання яких неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач заперечував проти наданих суду розрахунків заборгованості за відсутності документів первинної фінансової документації. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є позивачем у справі, а тому згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України мав об`єктивну можливість надати докази до суду. Ухвалою судді від 30.04.2025, що занесена до протоколу судового засідання № 4454376 без виходу до нарадчої кімнати, ухвалено витребувати з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» для дослідження у судовому розгляді оригінали таких письмових доказів: договір факторингу від 28.08.2024 №28082024/2; Реєстр боржників від 28.08.2024 №2 до Договору факторингу від 28.08.2024 №28082024/2; Договір факторингу від 20.08.2024 №20082024; Реєстр боржників до Договору факторингу від 20.08.2024 №20082024; Договір факторингу від 25.07.2024 №25072024; Реєстр боржників до Договору факторингу від 25.07.2024 №25072024. Витребувати у позивача - ТОВ «ФК «ЄАПБ» - для дослідження у судовому розгляді оригінали таких електронних доказів (на електронному носії їх створення: жорсткий диск, флеш-накопичувач тощо): Договір про споживчий кредит від 16.04.2024 №7260131 із додатками (додаток 2 до позову); Платіжне доручення від 16.04.2024 №128477390 (додаток 2 до позову); Договір про надання фінансового кредиту від 16.04.2024 №27918-04/2024 з додатками (додаток 10 до позову); Договір про надання фінансового кредиту від 12.04.2024 №21220-04/2024 з додатками (додаток 15 до позову). Витребувати у позивача оригінал довіреності, якою ТОВ «Аванс Кредит» надало повноваження особі - Кошкіна О.О. - укласти (підписати) Договір про надання фінансового кредиту від 16.04.2024 №27918-04/2024 та Договір про надання фінансового кредиту від 12.04.2024 №21220-04/2024. Витребувати у позивача докази та пояснення щодо надання [PERSON] згоди і отримання ТОВ «Аванс Кредит» такої згоди на використання аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) для підписання вказаних вище кредитних правочинів. Зобов`язати позивача заздалегідь надіслати на поштову адресу відповідача ([ADDRESS]) та його представника завірені паперові копії оригіналів письмових доказів, перелічених в цьому клопотанні, а на електронну адресу (email) відповідача ( [INFO] ) та представника відповідача електронні копії оригіналів електронних доказів, перелічених в цьому клопотанні. Для подання зазначених документів встановлено позивачу термін до 21 травня 2025 року. Однак позивачем не подано зазначених письмових доказів, зокрема й первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитними договорами. Також позивачем не наведено жодної аргументації із зазначенням причин, з яких такі докази не могли бути подані у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк. Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним фінансовим документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений не може бути доказом наявності заборгованості, на якому наполягає позивач. Щодо наданого позивачем платіжного доручення № 128477390 від 16.04.2024 на підтвердження переказу коштів у кредит на виконання договору про споживчий кредит № 7260131 від 16.04.2024 (а.с. 16) суд зазначає, що воно не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зокрема не містить ознак, що таке платіжне доручення отримане банком, який здійснив операцію із переказу коштів, тобто виконав це платіжне доручення, а тому суд вважає зазначений доказ недостовірним та не бере до уваги. З урахуванням того, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитними договорами, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявність заборгованості у розмірі, зазначеному в наданих ним розрахунках за кредитними договорами № 7260131 від 16.04.2024, № 27918-04/2024 від 16.04.2024 та № 21220-04/2024 від 12.04.2024. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі №209/3046/20, від 26.10.2022 року у справі №686/6783/21. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, у достатньому обсязі для ухвалення рішення по суті, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд, відмовляючи у позові, залишає за позивачем понесені ним судові витрати у справі.

Outcome: dismissed