Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до суду з позовом до Київської міської ради (м. Київ, вул. Хрещатик, 36), Чортківської міської ради (м. Чортків, Тернопільська область, вул. Шевченка, 21), 3-тя особа - [PERSON] ( [ADDRESS] ) про встановлення фактів, визнання права власності на майно в порядку спадкування. Ціна позову - 2388342,88 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 06.08.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 31.08.2023 Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з 1982 року по 2022 рік проживали без його реєстрації. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.07.1973 р. та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.07.1973 р. Зміна прізвища Позивача в зв`язку із реєстрацією/розірванням шлюбу із [PERSON] на [PERSON] , [PERSON] підтверджується Витягом з реєстрації актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00035473686 від 30.04.2022 виданого Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.08.1984, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.07.1992 року та свідоцтвом проз прізвища, імені та по батькові серії [NUMBER] . Позивач стверджує що [PERSON] та [PERSON] , починаючи з травня 1982 року по 1986 рік проживали разом у кімнаті гуртожитку в [ADDRESS] . В цей період, ведучи спільне господарство, здійснювали пайові внески на будівництво кооперативної однокімнатної квартири на [ADDRESS] в житлово-будівельному кооперативі «Хімік-12», що підтверджується Ордером № 046810 серії Ж, виданим виконкомом Київської міської Ради народних депутатів від 27.12.1984 року. Пайовий внесок у повному обсязі був внесений 01 січня 1993 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Хімік-12» № 18/93 від 17.06.1993 року. В побудованій квартирі [ADDRESS] сім`я [PERSON] проживали до 2000 року. В 1990 році, пропрацювавши 20 років, [PERSON] отримала однокімнатну квартиру по [ADDRESS] , яка за спільною згодою з цивільним чоловіком, [PERSON] згодом поміняла (уклала договір купівлі-продажу) на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В 2000 році, зважаючи на необхідність (зміну розташування житла з 13-го поверху на 4-й), однокімнатну квартиру [ADDRESS] подружжям [PERSON] було продано, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 25.01.200 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В., реєстровий номер №7-76, та придбано в ЖБК «Арсеналець-28» однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.02.2000 року, виданого Українською біржою «Десятинна», реєстраційний № 0302-221 в якій і проживали до моменту смерті кожного, що підтверджується відповідною довідкою ОСББ «Арсеналець-28» та показами свідків. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства подружжя [PERSON] підтверджується: розрахунковим чеком серії АВ № 573007 від 09.11.2005 про внесення грошових коштів у сумі 1089,40 грн. з ощадного рахунку [PERSON] на рахунок ЖБУ «Арсеналець-28»; довіреністю від 07.06.2006 виданого [PERSON] на ім`я [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсіїі0з поточного пенсійного (соціального) рахунку, що належить [PERSON] та нарахованих на них процентів, що посвідчена провідним спеціалістом Подідьської філії АКБ « Київ»; дорученням від 18.07.2012, виданим [PERSON] на ім`я [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсії), належних [PERSON] в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; доручення від 06.06.2013, виданим [PERSON] на ім`я [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсії), належних [PERSON] в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; -- договором № SAMDN26000703387354 від 22.04.2008 депозитного вкладу, укладеному між КБ Приватбанк та [PERSON] , за яким нею було здійснено заповідальне розпорядження, відповідно до якого в разі її смерті вкладом та нарахованими відсотками розпоряджатися чоловік [PERSON] 100%; - листами матері [PERSON] , [PERSON] , за період 1987-1993 роки,в яких остання постійно називає [PERSON] та [PERSON] «наші діти [PERSON] та [PERSON] », надсилаючи листів на адресу проживання подружжя [PERSON] - [ADDRESS] ; - спільними фотографіями. Близько з 2006 року [PERSON] почав хворіти, йому було встановлено діагноз «Варикозне розширення вен 3 ступеню правої кінцівки», проведено хірургічне втручання, за наслідками якого він потребував тривалої реабілітації та постійного догляду, який здійснювала [PERSON] . В 2007 році померла мати [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Чортківської державної нотаріальної контори Долібою О.В., спадкове майно на яке видано свідоцтво складається із квартир [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру зареєстровано за [PERSON] . З 2015 року [PERSON] також стала часто хворіти на різні хвороби, почуваючись практично немічною та власноручно написала 01.03.2015 року лист - розпорядження, адресований свої рідній сестрі - [PERSON] , її чоловіку та племіннику, [PERSON] та [PERSON] . В даному листі-розпорядженні [PERSON] зазначила, що (текст оригіналу) : «Я дуже люблю свою сестричку [PERSON], [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , заповіти залишаю їм, бо це наша друга сім`я для мене і для [PERSON] …. Наше щастя ( [PERSON] і [PERSON] ) доповнювали [PERSON] , [PERSON] (сестра моя і її чоловік) та їхні діточки [PERSON] та [PERSON] , які для нас також були рідними, бо ми їх хрещені батьки. За все це ми вдячні своїй долі. Я пишу це, бо дуже хворію-я і [PERSON] теж. Знаємо, що вони ніколи не залишають нас до самої смерті. І ми вдячні за те, що вони у нас є - це найрідніші наші люди. Ми дуже любимо їх. А тому все, що ми нажили, належатиме їм». Тобто, померла [PERSON] , в такій спосіб фактично висловила свою волю відносно всього майна, яке вона з [PERSON] нажила за час тридцятитрьохрічного (станом на 2015 рік) спільного проживання з ним та ведення спільного господарства, вважаючи що все нажите майно мало перейти у власність її рідної сестри після смерті подружжя [PERSON] . 07 листопада 2017 року, [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого нею здійснено розпорядження на випадок її смерті - заповідано все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право на ім`я [PERSON] . Таким чином, з огляду на наведені обставини спільного життя [PERSON] [PERSON] та надані докази, вбачається що останні починаючи з 1982 року по дату смерті [PERSON] ( [INFO] ) фактично проживали фактично проживали сім`єю без реєстрації шлюбу, їх спільне проживання мало всі ознаки притаманні сім`ї, вели спільний побут та господарство, а отже, нажите за сорок років їхнього життя майно є їх спільною сумісною власністю, придбане внаслідок їх спільної праці як сім`ї, ведення ними спільного господарства, побуту, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність домовленостей про порядок користування житловим приміщення, тобто при обставинах, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до витягів з медичної документації [PERSON] та [PERSON] останні протягом тривалого часу хворіли, що призвело до виникнення онко захворювання, в неї - рак товстої кишки (причиною смерті [INFO] є ракова інтоксикація), в нього - рак шлунку. Як зазначалось вище, Позивач, з огляду на те, що її сестра та цивільний чоловік сестри хворіли на онкозахворювання, вважаючи їх ріднею, фактичною однією сім`єю, не маючи змоги покинути рідних людей похилого віку у безпорадному стані, виконуючи волю своєї сестри [PERSON] , яку остання висловила у листі-розпорядженні від 01 березня 2015, прийняла рішення разом із своїм чоловіком [PERSON] про необхідність переїзду та догляду за хворим подружжям [PERSON] та стала проживати з ними постійно з весни 2018 року. [PERSON] , перебуваючи разом із своєю сестрою, позивачем із короткостроковим візитом (навідатись та дізнатись про стан квартири) в квартирі по [ADDRESS] , [INFO] померла. Позивач викликала лікаря та поліцію для встановлення причини смерті та її констатації. З огляду на важке та тривале захворювання [PERSON] здійснюючи фактичну опіку над ним, проживаючи разом із ним на момент смерті сестри, вважаючи на неможливість здійснення ним організації поховання дружини, позивач взяла на себе турботи по похованню рідної сестри, що підтверджується відповідними доказами: отриманою довідкою про причини смерті, укладеним договором №20 від 05.08.2022 про організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг. Зважаючи на те, що позивач станом на момент смерті своєї сестри проживали разом із нею постійно (з весни 2018 року) до нотаріальної контори для отримання спадщини не зверталась, оскільки вона вважала що прийняла спадщину за заповітом в силу положень ч.3 ст.1268ЦКУ, відмову від спадщини позивач в шестимісячний строк не заявляла. Як вже зазначалось вище, Як вже зазначалось вище, Позивач залишилась проживати в квартирі із [PERSON] та доглядати за ним, з огляду на його онкозахворювання шлунку та неможливість самообслуговуванні здійснювала закупівлю продуктів харчування, готувала їжу, прибирала квартиру, здійснювала оплату поточних платежів за квартиру та виконувала інші обов`язки, проводячи з ним майже весь вільний час. Підтвердженням цього є виписки з амбулаторної карти [PERSON] , свідчення сусідки [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] ., свідчення члена правління ОСББ «Арсеналець -28» [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] ., довідка ОСББ «Арсеналець-28», спільні фотографії. 29.07.2023, в зв`язку із різким погіршенням здоров`я [PERSON] та пекучими болями в грудині останній був госпіталізований каретою швидкої допомоги до лікарні. В подальшому 22.08.ю2023 [PERSON] помер. Позивачу як родичу померлого видали його тіло з моргу вона здійснила організацію похорон, доказами чого є отримання нею довідки про смерть, товарний чек на замовлення і оплату послуг поховання та супутніх послуг. Після смерті [PERSON] та [PERSON] , утримання майна померлих здійснюється одноосібно [PERSON] , доказом чого є лист ОСББ «Ареоналець-28», квитанції про оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, [PERSON] проживала із померлими [PERSON] , [PERSON] однією сім`єю протягом більше ніж п`ять років до смерті останнього (з весни 2018 року по [INFO] ). В подальшому, Позивач, вважаючи [PERSON] членом своєї родини та відсутності в останнього будь-яких інших родичів, після його смерті в шестимісячний строк 21.09.2023 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приятельчук Валентини Анатоліївни із заявою про заведення спадкової справи, яка була зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за №89 від 21.09.2023 з присвоєнням спадковій справі номеру 22/203. 29.02.2024 [PERSON] подала до приватного нотаріуса Приятельчук В.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , де зазначила, що у спадкодавця на праві власності було наявне наступне нерухоме та рухоме майно: квартира під номером [ADDRESS] автомобіль марки ВАЗ, модель 21013, 1980 року випуску, тип - леків седан В, білого кольору, державний номер [NUMBER] , кузов (коляска) [NUMBER] . Відповідно до постанови приватного нотаріуса Приятельчук В.А. від 29.02.2024 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із відсутністю факту родинних та інших відносин із спадкодавцем. Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Приятельчук В.А. від 29.02.2024 року, інших спадкоємців першої, другої, третьої черги у померлого [PERSON] немає. Відомості з Державного реєстру актів цивільного стану про наявність зареєстрованого шлюбу, народження дітей - відсутні, що підтверджується відповідними повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану про відсутність актового запису цивільного стану. Крім того за даними Спадкового реєстру, зареєстрованих заповітів та спадкових договорів від імені [PERSON] виявлено не було, зо підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, сформованою Приятельчук В.А., приватним нотаріусом КМНО 21.09.2023 о 14.10 год за № 74045294. Станом на 29.02.2024 заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців після смерті [PERSON] не надходило. Зазначені вище відомості із Державного реєстру актів цивільного стану та інформаційна довідка із Спадкового реєстру №74045294 містяться в матеріалах спадкової справи за номером 22/2023/Є, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №89 від 21.09.2023 та перебуває у приватного нотаріуса КМНО Приятельчук В.А.., про витребування якої в порядку ст84 ЦПК України заявлено клопотання, додане до цієї позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року було відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. Представник позивача адвокат Філатова Тетяна Миколаївна, через електронну систему «Електоронний суд» звернувся до суду з заявою про участі у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання заяви адвоката Філатової Тетяни Миколаївни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Київської міської ради, Чортківської міської ради, 3-тя особа - [PERSON] про встановлення фактів, визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено. Відповідачі у справі не скористались право подання відзиву. 03.12.2024 року представником Київської міської ради надано пояснення по справі, відповідно до яких зазначили наступне. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта останньої в матеріалах справи. [PERSON] померла [INFO] за цією ж адресою, що доводиться лікарським свідоцтвом про смерть від 05.08.2022 №221. Як вбачається з довідки ЖБК «Хімік-12» від 17.06.1993 №18/93 про внесення 01.01.1993 року пайового внеску за квартиру та ордер №046810 серії Ж, виданого виконкомом Київської міської ради народних депутатів від 27.12.1984 року [PERSON] був одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до картки прописки [PERSON] був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 09.01.1985 до 24.02.2000 року. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.01.2000 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Лазарук О.В., зареєстровано в реєстрі за № 7-76, [PERSON] відчужив належну йому однокімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] продаж вчинено за 66000 гривень. Як вбачається з пункту 5 зазначеного договору купівлі-продажу, прав щодо квартири у третіх осіб немає, продавець зобов`язується виписатись і звільнити відчужувану квартиру до 01 березня 2000 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.02.2000 року зареєстрованого на товарній біржі «Десятинна» [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] » за 25500 гривень. За змістом поквартальної карточки та карточки прописки вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в придбаній ним квартирі [ADDRESS] 29.02.2000 та був знятий з реєстрації в зв`язку зі смертю [INFO] . В квартирі крім [PERSON] ніхто зареєстрований не був. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києві від 27.11.2024 №122842884 у квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. Таким чином [PERSON] не значиться в жодному з документів, які стосуються отримання права власності [PERSON] на обидві квартири. Докази, якими обґрунтовується позовна вимога №1 є недостатніми та суперечливими також з огляду на наступне: Розрахунковий чек серії АВ №573007 на 1089 грн.40 коп. датований 09 листопада 2005 року, в той час як спірна квартира була придбана 11.02.2000 року. Більше того, квартиру [ADDRESS] [PERSON] відчужив за 66000 гривень, тоді як менше ніж за місяць після продаж, придбав спірну квартиру [ADDRESS] за 25000 гривень. За таких обставин необхідність участі [PERSON] у фінансуванні спірної квартири малоймовірна. Довіреність (доручення) на отримання пенсійних виплат наданих [PERSON] на ім`я [PERSON] доводять виключно факт отримання останнього. Коштів, належних [PERSON] і не більше. Враховуючи вищевикладене позовна вимога №1 не ґрунтується на вимогах закону та пред`явлена в інтересах померлої особи, а тому задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Позивач просить суд встановити факт спільного проживання у період з квітня 2018 року по [INFO] однією сім`єю із [PERSON] який помер [INFO] , тобто протягом п`яти років, що передували дню його смерті. Метою встановлення такого факту є визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування після померлого. Проте, сам по собі факт перебування позивача у близьких стосунках з [PERSON] та надання відповідної допомоги без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, оскільки не доведено наявності між цими особами дійсно відносин, які носили характер сімейних. Більше того, вказане спростовується, зокрема, тим що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана адреса є адресою реєстрації позивача. З огляду на викладене, факт постійного проживання позивача з 2018 року [PERSON] є недоведеним. Позивач ніколи не була зареєстрована за адресою проживання померлого [PERSON] . Як вбачається із заяви громадянки [PERSON] , нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. від 29.03.2024, зареєстровано в реєстрі за №683, сестра [PERSON] , [PERSON] . Її чоловік [PERSON] допомагали та доглядали [PERSON] та [PERSON] , бо вони були у похилому віці і хворіли. Відповідно до протоколу опитування адвокатом від 07 травня 2024 року [PERSON] вже надала інші пояснення про те, що позивач проживала з [PERSON] та [PERSON] . Пояснення однієї і тієї ж особи з різницею у часі менш ніж два місяці як мінімум є суперечливими, а відтак не є правдивими. Інші належні письмові докази, які б підтверджували доводи позивача, зокрема щодо спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у неї з [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на спільну участь у витратах на утримання квартири, спільне харчування, придбання продуктів для спільного столу тощо. У чому конкретно полягали взаємні права та обов`язки позивача і [PERSON] стороною позивача не вказано і матеріалами справи не підтверджено. Оскільки позивачем не надано належних, обґрунтованих та достатніх доказів на підтвердження того, що вона із [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю інших доказів які б вказували на наявність у них сталих відносин притаманних членам сім`ї а тому вважають, що позовна вимога №2 задоволенню не підлягає. Оскільки позовна вимога про визнання права власності на майно в порядку спадкування є похідною від позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, відмова у задоволенні основної вимоги включає у даному випадку задоволення похідної вимоги. Відповідно до ухвали суду, яка внесена до протоколу судового засідання від 07.02.2025 року, суд ухвалив забезпечити докази в цивільній справі, шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Приятельчук Валентини Анатоліївни, належним чином завірену копію спадкової справи №22/203, зареєстровану №89 від 21.09.2023 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 07.02.2025 року представником позивача Філатовою Т.М. через систему «Електронний суд» подано заперечення на пояснення відповідача від 02.12.2024 року,, відповідно до яких зазначено наступне. Заперечуючи проти позовної вимоги № 1, Відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення такої вимоги, оскільки [PERSON] та [PERSON] померли і їх цивільна правоздатність припинилась; факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу можу бути встановлено судом лише після 01.01.2004 року; [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, а відтак подані Позивачем докази факту їх спільного проживання є недостатніми і суперечливими. Відтак, Відповідач просить суд відмовити у задоволенні такої вимоги. Позивач зазначає, що звернувся до суду із позовною вимогою № 1, згідно якої просив суд встановити факт створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , оскільки останні проживали разом з 1982 року по 2022 рік, на підтвердження чого надала: - розрахунковий чек серії АВ № 573007 від 09.11.2005 про внесення грошових коштів у сумі 1089,40 грн. з ощадного рахунку [PERSON] на рахунок ЖБК «Арсеналець-28»; - довіреність від 07.06.2006 виданою [PERSON] на імя [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсії) з поточного пенсійного (соціального) рахунку, що належить [PERSON] та нарахованих на них процентів, що посвідчена провідним спеціалістом Подільської філії АКБ «Київ»; - дорученням від 18.07.2012, виданим [PERSON] на ім`я [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсії) , належних [PERSON] в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; - дорученням від 06.06.2013, виданим [PERSON] на ім`я [PERSON] на отримання грошових коштів (пенсії) , належних [PERSON] в поштовому відділенні 02232, посвідченої головою ЖБК «Арсеналець-28»; - договором № SAMDN26000703387354 від 22.04.2008 депозитного вкладу, укладеному між КБ Приватбанк та [PERSON] , за яким нею було здійснено заповідальне розпорядження, відповідно до якого в разі її смерті вкладом та нарахованими відсотками розпоряджатися чоловік [PERSON] 100%; - листами матері [PERSON] , [PERSON] , за період 1987-1993 роки, в яких остання постійно називає [PERSON] та [PERSON] «наші діти Гена і [PERSON] », надсилаючи листи на адресу проживання подружжя [PERSON] - [ADDRESS] ; - спільними фотографіями. Відповідно до змісту листа матері [PERSON] датованого 13.03.1991 року вбачається, що в цей період [PERSON] та [PERSON] робили ремонт в однокімнатній квартирі по [ADDRESS] . Так само, в своєму листі від 01 березня 2015 року [PERSON] зазначає про те, що саме в цей час вона з [PERSON] будували однокімнатну квартиру кооперативну по [ADDRESS] , яку в 2000 році поміняли. Зазначені твердження кореспондуються і з іншими доказами, наданими Позивачем, а саме: Ордером № 046810 серії Ж, виданим виконкомом Київської міської Ради народних депутатів від 27.12.1984 року, Довідкою ЖБК «Хімік-12» № 18/93 від 17.06.1993 року, якою підтверджується, що пайовий внесок у повному обсязі був внесений 01 січня 1993 року. Як вбачається із Договору купівлі-продажу квартири від 25 січня 2000 року, квартира [ADDRESS] належить Продавцю ( [PERSON] ) на підставі Довідки ЖБК «Хімік12» № 3/95 від 07.12.1995 та реєстраційного посвідчення, виданого Київським Бюро технічної інвентаризації 24 січня 1996 року, реєстрова книга № 77, реєстровий № 780 була здійснена лише В побудованій квартирі [ADDRESS] сім`я [PERSON] проживали до 2000 року. Таким чином, зазначеними доказами підтверджується, що померлі [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 1982 року по день смерті [PERSON] , а квартиру [ADDRESS] в ЖБК «Хімік-12» будували разом, тобто вкладали спільні кошти. Щодо зауважень Відповідача стосовно того, що в жодному із документів на квартиру [ADDRESS] відсутня інформація про [PERSON] та враховуючи, що вона була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , із чого Відповідач робить висновок про те, що [PERSON] не мала будь-яких прав на квартиру [ADDRESS] . Отже, на переконання Позивача належними і допустимими доказами доведено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом із 1982 року, з 1984 року разом за спільні кошти будували (спільно вносили пайові внески, здійснювали пайові накопичення) кооперативну квартиру по [ADDRESS] , потім проживали в ній до 2000 року, а з 2000 року проживали в квартирі [ADDRESS] . Фактично між ними існували взаємовідносини, притаманні подружжю. При цьому, саме з огляду на положення Кодексу про шлюб та сім`ю, Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, Позивачем було сформовано позовну вимогу 1, якою просила встановити суд факт створення (придбання) майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету (за період з 1982 року по 01.01.2004) та проживання однією сім`єю (з 01.01.2004 по 05.08.2022), [PERSON] та [PERSON] . Тобто загалом за період з травня 1982 року по 05.08.2022 року. Доводи Відповідача про те, що кожен із померлих, як [PERSON] так і [PERSON] , були зареєстровані кожен за різними адресами, що свідчить про те, що вони не проживали разом є неприйнятними, оскільки суперечать нормам статті 33 Конституції України (щодо вільного вибору місця проживання громадянами) та спростовуються наданими Позивачем доказами (довідками ОСББ «Арсеналець», показами свідків, листами матері [PERSON] , тощо). Таким чином, на переконання Позивача, різні адреси реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що вони не проживали разом та не вели спільне господарство та що їхнім взаємовідносинам були притаманні відносини подружжя. Заперечуючи проти позовної вимоги № 2, Відповідач також наголошує, що Позивачем не доведено факту проживання однією сім`єю із [PERSON] , оскільки Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Крім того, Відповідач зазначає, що сам по собі факт перебування Позивача у близьких стосунках з [PERSON] . Як зазначала Позивач у позовній заяві, вона з весни 2018 року проживала разом із [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зазначене підтверджується, на переконання Позивача, довідкою ОСББ «Арсеналець», показами свідків. Перебування її у шлюбі із [PERSON] та реєстрація місця проживання за адресою [ADDRESS] , що є відмінною від адреси за якою проживали [PERSON] та [PERSON] жодним чином не свідчить про те, що вона не проживала разом із померлими однією сім`єю. Адже, відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Таким чином, хибними є висновки Відповідача про те, що Позивач лише перебувала у близьких стосунках із [PERSON] та надавала йому допомогу, що не може свідчити про те, що між ними склались і мали місце усталені відносини. Протягом підготовчого судового розгляду справи сторона позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, стороною відповідача позовні вимоги визнані не були. 31 березня 2025 року до суду була надана копія спадкової справи № 22/2023 щодо майна померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду справи представник позивача, позивачка вимоги позову підтримали в повному обсязі. Додатково позивач пояснила, що бажає отримати спадщину після смерті саме [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснив, що він є чоловіком позивачки, в той час як [PERSON] була рідною сестрою дружини,[PERSON] був чоловіком [PERSON] . [PERSON] та[PERSON] були подружжям і спільно проживали однією сім`єю, вклади спільні кошти в майно. Свідок зазначив, що вони всі були однією сім`єю. Позивач почила проживати з сестрою та її чоловіком з весни 2018 року. Одночасно, свідок зазначив, що останні два тижні життя [PERSON] проживала за адресою своєї реєстрації по [ADDRESS] , де і померла. Позивач та [PERSON] приїздили до неї в квартиру на вулиці Чорнобильській, однак в цій квартирі не жили. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснила що вона є подругою (кумою) позивачки, [PERSON] та[PERSON] знала з 90х років, і на час знайомства вони вже були подружжям - проживали разом. Свідок зазначила, що позивач проживала з [PERSON] та[PERSON] з часу початку пандемії [PERSON] і до смерті сестри- готувала, прала, мила. Свідок зазначила, що [PERSON] померла в квартирі [PERSON] . Позивач та її чоловік підтримували стосунки з [PERSON] і після смерті [PERSON] - погоджували облаштування могили, разом їздили за місто. Свідок не підтвердила, що позивач продовжувала проживати з [PERSON] після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 221 від 05 серпня 2022 року особа померла за своїм місцем проживання - в квартирі [ADDRESS] . Договір - замовлення № 20 на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг від 05.08.2022 року був укладений [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Згідно реєстраційний карток в місті Києві, в період часу з 1977 по 2023 рік, в квартирах: 1) по [ADDRESS] , 3) по [ADDRESS] [PERSON] був зареєстрований один. Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Приятельчук В.А. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса від 29 лютого 2024 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . влЗгідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6- 1026цс 15 майно, з яким погодився Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 367/7714/16, у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 204/8558/14-ц, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Разом з цим, ч. 1 та 2 ст. 21 СК України говорить, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Протягом судового розгляду справи стороною позивача заявлялась вимога про встановлення факту придбання майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету [PERSON] та [PERSON] . Дана вимога не ґрунтується на вимогах законодавства і є безпідставною з огляду на те, що як [PERSON] так [PERSON] на час звернення позивача до суду були мертві. Жоден з них не вчинив дій як для укладання шлюбу так і для отримання рішення суду про встановлення факту їх проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Враховуючи надані суду матеріали справи, суд може обґрунтовано зазначити, що йдеться про свідомий вибір двох громадян України не надавати своїм відносинам офіційного оформлення як подружні. Щодо вимоги позову про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та позивача у період часу з квітня 2018 року по [INFO] і отримання майна померлого у спадщину як особі, яка протягом п`яти років до дня смерті спадкодавця проживала з ним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Протягом судового розгляду справи позивач стверджує, що перебуваючи у шлюбі, проживала із сестрою та її чоловіком [PERSON] з квітня 2018 року, і після смерті сестри продовжила проживати з її чоловіком. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 369/16486/18. У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20. Оцінюючи надані стороною позивача докази суд зазначає наступне. Відповідно до Довідки ОСББ «Арсеналець» № 196.24.1 від 05.06.2024 року [PERSON] проживала однією родиною з сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] в квартирі по [ADDRESS] з квітня 2018 року і до смерті [PERSON] в 2023 році. Інформація в даній довідці певним чином суперечить інформації викладений в раніше виданій довідці б/н від 10.01.2024 року. А саме, відповідно до Довідки ОСББ «Арсеналець» № Б/Н від 10.01.2024 року, [PERSON] дійсно проживав у власній квартирі [ADDRESS] . За свідченнями сусідів до серпня 2022 року з ним проживала дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть та показів свідка [PERSON] , [PERSON] померла за адресою своєї реєстрації, і позивачка разом з нею не проживала. Зважаючи на наявність таких розбіжностей суд не приймає дані довідки ОСББ «Арсеналець» як належні докази. Аналізуючи надані письмові докази, вислухавши пояснення позивача надані під час розгляду справи в судовому порядку суд приходить до висновку, що надані докази позивачем не підтверджують факту ведення спільного господарства позивача та [PERSON] , участі у їх спільних витратах, спрямованих на забезпечення життя сім`ї, для якої характерним є також наявність взаємних прав та обов`язків, інших ознак сім`ї, тощо. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю судом до уваги повинні братись ведення ними спільного побуту, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі. Долучені позивачем копії фотографій не можуть взятися судом до уваги, оскільки лише у сукупності з іншими доказами спільного проживання, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків подружжя можуть бути враховані як доказ. В той час як на наданих фото відображені дві пари, одна з яких перебуває у шлюбі. Щодо показань свідків, суд ставиться до них критично, оскільки покази чоловіка позивачки [PERSON] є єдиними свідченнями (доказом), які підтверджують час початку спільного проживання його дружити з [PERSON] саме з весни 2018 року, в той час як свідок [PERSON] зазначає про більш пізній початок проживання позивача разом з сестрою і її чоловіком, і не змогла підтвердити, що після смерті [PERSON] в 2022 році позивачка продовжила проживати з [PERSON] . Що свідчить про суперечливість показів письмовим матеріалам справи. Враховуючи норми матеріального і процесуального права, фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення суд вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між нею та померлим [PERSON] усталених відносин, притаманних членам сім`ї. Щодо вимоги визнання за позивачем права власності порядку спадкування майна померлого, суд доводить до відома, що оскільки ця вимога є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, а тому відповідно вона не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed