Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відповідача Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про спростування недостовірної інформації, у якому просять суд: 1. Визнати такими, що не відповідають дійсності, є негативними та недостовірними і порочать честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] відомості, поширені [INFO] Приватним підприємством «НТА-Незалежне телевізійне агентство» на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на сторінці власного облікового запису (акаунту) на YouTube-каналі «Телеканал НТА» за Інтернет адресою: [INFO] у відео під назвою « [INFO] », тривалістю 17 хв. 05 секунд, а саме інформацію щодо [PERSON] про те, що: 1) «Діяльність російської общини фінансував її ж голова та засновник [PERSON] , етнічний росіянин»; 2) «Бобришов утримував і скандальну газету. Про що з гордістю розповідав російським журналістам у статті про руських людей, які живуть в недружньому краї. Бобришов ще й обґрунтував свою проросійську позицію»; 3) «Як говорив імператор [PERSON] : «Росія має двох союзників - російська армія і флот». А у нас є єдина родина. Білорусь-росія-Україна, яку розвалили і яку треба відновлювати. По суті ми один народ, одна сім`я. І коли стає зовсім погано, то остання надія - на сім`ю. Отже, порушену сім`ю треба відновлювати, включати «голос крові». Надпис на картинці: «Цитата із posprikaz.ru/ [PERSON] »; 4) «Про це Бобришов заявив у 2014-му, якраз напередодні анексії Криму. Виглядає наче він готував плацдарм для окупантів»; 5) «А гроші на проросійську агітацію акумулював з Львівського хімічного заводу, який приватизував ще у 90-х роках»; 6) «І це після кількох років українсько-російської війни та закликів Бобришова до братання з окупантами»; 7) «Це нагородження відбувається у розпал … та заклики Бобришова до братання з окупантами»; 8) «А головне, що допоки український бізнес відмовлявся від торгово-економічних зв`язків з росією та бойкотував ворожі товари, власники Львівського хімічного заводу продовжували співпрацю з агресором»; 9) «Тож не дивно, що у 2000-х Бобришов відкрито експортує продукцію ЛХЗ до Росії»; 10) «Співпрацю в наступні роки, на думку експертів, приховували, адже після початку бойових дій на Донбасі, сім`я [PERSON] різко переорієнтувала свій бізнес на Молдову, що входить у перелік так званих сірих економічних зон»; 11) «До слова, саме [PERSON] не втомлювався просувати ідею торгово-економічних зв`язків з [PERSON] »; 12) « [PERSON] з росією, за який ми постійно виступаємо, матиме для української економіки лише плюси. Як директор можу сказати, що якщо наш кисневий завод буде рятувати своєю продукцією підприємства росії, то ця вигода для всіх сторін очевидна». Надпис на картинці: «Цитата із posprikaz.ru/ [PERSON] »; 13) «Завершитись це очевидно мало би процедурою відчуження всього цього майна, яке набуте за ці роки агентурою російською, в тому числі бенефіціарами хімічного заводу, в інтересах держави України»; 14) «Дивно, що у Львові прихильники росії нині почувають себе комфортніше, ніж будь-де в країні, адже галичани завжди були головним ворогом кремлівських ідей. Ба більше, ці люди не понесли жодного покарання за свою антиукраїнську діяльність»; 15) «Роками ці люди збагачувались на нашій землі, вели бізнес з окупантами, а гроші спрямовували на просування ідей возз`єднання з агресором. Саме через таких як Бобришов, який будував російський острівок на теренах України, ворог отримав «Казус беллі» для нападу і прийшов їх визволяти»; 2. Зобов`язати Приватне підприємство «НТА-Незалежне телевізійне агентство» видалити відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? |ЗМОВИ», тривалістю 17 хв. 05 секунд, що опубліковане [INFO] на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на сторінці власного облікового запису (акаунту) на YouTube-каналі «Телеканал НТА» за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share; 3. Зобов`язати Приватне підприємство «НТА-Незалежне телевізійне агентство» спростувати поширену про [PERSON] недостовірну інформацію протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили даним рішенням суду у такий же спосіб, у який вона була поширена, шляхом опублікування на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на сторінці власного облікового запису (акаунту) на YouTube-каналі «Телеканал НТА» відео із спростуванням наступного змісту: «Спростування: [INFO] Приватне підприємство «НТА-Незалежне телевізійне агентство» опублікувало на сторінці YouTube за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? |ЗМОВИ», тривалістю 17 хв. 05 секунд. Поширена в наведеному відео інформація про [PERSON] не відповідає дійсності та є недостовірною. Просимо вибачення за поширення такої недостовірної інформації». Ухвалою від 02.04.2024 року позовну заяву [PERSON] до Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про спростування недостовірної інформації - залишено без руху. Ухвалою від 08.04.2024 року прийнято цивільну справу до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 01.05.2024 року, від 07.05.2024 року, від 07.05.2024 року, від 08.05.2024 року та від 09.05.2024 року відведено зазначених в ухвалах суддів від розгляду даної цивільної справи. Матеріали цивільної справи передано для визначення судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. Ухвалою від 16.05.2024 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до Приватного підприємства «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про спростування недостовірної інформації і призначено підготовче засідання. 16.07.2024 року представником Відповідача подано відзив на позовну заяву із клопотанням про поновлення строку подання відзиву. 02.10.2024 року представником Позивача подано відповідь на відзив. 02.10.2024 року представником Позивача подано клопотання про зобов`язання Відповідача надати докази, а саме докази вчинення дій або наявності певної події, що доводять достовірність поширеної Відповідачем інформації про Позивача. 02.10.2024 року представником Позивача подано заяву про сумніви з приводу достовірності доданих до справи Відповідачем документів, у якій Позивач заявляє, що додані Відповідачем до справи разом з Відзивом на позовну заяву документи (докази) у файлах з назвою «Вголос.pdf», «Високий замок.pdf», «Захід нет.pdf», «Офіційний портал депутатів ЛМР.pdf», «Список кандидатів у депутати від Партії регіонів.pdf» викликають сумнів з приводу їх достовірності або є підробленими, та просить суд витребувати у Відповідача оригінали поданих ним з Відзивом на позовну заяву письмові та електронні докази, що відображені у файлах з назвою «Вголос.pdf», «Високий замок.pdf», «Захід нет.pdf», «Офіційний портал депутатів ЛМР.pdf», «Список кандидатів у депутати від Партії регіонів.pdf». 29.01.2025 року представником Позивача подано клопотання про долучення висновку експерта, у якому Позивач просить долучити до матеріалів справи Висновок експерта №2804-Е за результатами проведення судового лінгвістичного семантико-текстуального дослідження мовлення від 27.12.2024р. із супровідним листом №49/18/вих.-25/ЛЕП від 03.01.2025р. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2025 року відмовлено у витребуванні у Відповідача оригіналів поданих ним з відзивом на позовну заяву письмових та електронних доказів з тих мотивів, що суд досліджуватиме оригінали цих відповідних електронних доказів, паперові копії яких подано Відповідачем, шляхом їх відтворення в мережі Інтернет на відповідній стадії процесу. Також протокольною ухвалою суду від 10.02.2025 року відмовлено у зобов`язанні Відповідача надати докази з тих мотивів, що згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства учасники справи самостійно розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а норма ч. 4. ст. 81 ЦПК України передбачає право, а не обов`язок суду зобов`язати учасника надати відповідні докази. Протокольною ухвалою суду від 10.02.2025 року задоволено клопотання Позивача про долучення висновку експерта. Ухвалою суду від 10.02.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. До початку судового засідання 27.03.2025 року від представника Відповідача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи доказу, а саме постанови Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 р., якою залишено без змін рішення Господарського суду Львівської області від 22.08.2024 р. у справі № 914/855/24 за позовом АТ «Львівський хімічний завод» до ПП «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про спростування тієї ж інформації, яку Позивач [PERSON] вважає недостовірною. Зазначивши, що Позивач оспорює інші тези, ніж ті, які були предметом спору в тому процесі, представник Позивача проти долучення такого рішення не заперечував. Протокольною ухвалою суду від 27.03.2025 року задоволено клопотання Відповідача про долучення до матеріалів справи постанови Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 р. В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначає, що 14.05.2023р. Відповідач опублікував на сторінці YouTube за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/ live/AL0CrLSTzDA?feature=share відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? |ЗМОВИ», тривалістю 17 хв. 05 секунд, чим поширив недостовірну інформацію про Позивача. Недостовірна інформація про Позивача поширена Відповідачем шляхом публікації відеозапису на веб-ресурсі відеохостингу YouTube, в результаті чого на час подання позову наведений відеозапис отримав 1091 перегляд і 10 коментарів, що доводиться роздруківками фрагментів веб-сторінки за посиланням: [INFO] . Враховуючи, що на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на канал Відповідача «Телеканал НТА» підписано 261 тисяча користувачів, то наведена вище недостовірна інформація може бути поширена серед значно більшої кількості осіб. Позивач заявляє, що Відповідач в наведеному відео поширив наведену вище неправдиву (недостовірну) інформацію про Позивача, яка є негативною. В наведеному вище відео Відповідач безпідставно, без належного обґрунтування та з використанням непідтверджених доказами фактів звинувачує [PERSON] у неправомірній поведінці та інших злочинах, тоді як, згідно зі ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Непоправної шкоди діловій репутації Позивача завдають упереджені, засновані на домислах, неправдиві та без будь-яких доказів твердження щодо того, що гроші Позивач спрямовував на просування ідей возз`єднання з агресором, що саме через таких, як Бобришов, який будував російський острівок на теренах України, ворог отримав «Казус беллі» для нападу і прийшов їх визволяти. Таким чином, з огляду на викладене вище, поширення Відповідачем недостовірної інформації щодо діяльності [PERSON] істотно шкодить його діловій репутації, оскільки суттєво впливає на професійну оцінку його діяльності як керівника, так і очолюваного ним товариства (як учасників суспільних відносин). Окрім цього, Відповідач, поширюючи недостовірну інформацію з цинічним використанням надзвичайно складної ситуації, яка склалась у відносинах між Україною та російською федерацією (фактичне перебування у стані війни, оголошення воєнного стану в Україні), використовуючи настрої людей через війну в країні та знаючи, що «Канал НТА» переглядають жителі Львівської області, безпідставно звинувачує [PERSON] у антиукраїнській діяльності, тим самим роблячи його ворогом українського народу та ціллю для активістів і радикально налаштованих осіб, наражаючи його життя, здоров`я і майно на небезпеку, про що свідчить загальна тема відео під назвою: «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові?», а також поширення неправдивої інформації про Позивача на фоні змонтованих коротких відео бойових дій, військової техніки, відео міста Москви та на фоні вирізаних з контексту і змонтованих, нічим не підтверджених, коротких повідомлень окремих осіб, чиї повідомлення подаються, як думки спеціалістів чи експертів, що на загальному фоні та темі поширеного відео, надає ще більшого негативного сприйняття поширеної негативної та недостовірної інформації про Позивача. У відповіді на відзив Позивач наголошує, що Відповідач не наводить та не додає до відзиву доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення. Вважає, що інформація, наведена Відповідачем у опублікованому відео містить фактичні дані та не є висловленням оціночних суджень. В судовому засіданні представник Позивача дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив. Зазначив, що Відповідач намагається довести достовірність поширеної ним інформації шляхом посилання на інші публікації в мережі Інтернет (роздруківки яких додані до відзиву), які не є належним та достовірним доказом, оскільки з їх змісту неможливо перевірити наявність гіперпосилань на сторінки в Інтернеті, щоб перевірити наявність такої публікації (Відповідач таких не наводить) та Відповідачем не надано доказів того, кому належить доменне ім`я, за яким відкривається веб сторінка певного сайту Відповідач, щоб мати можливість встановити факт публікації такої інформації суб`єктом медіа. Журналіст зобов`язаний подавати для поширення достовірну інформацію та дотримуватися вимог Кодексу етики українського журналіста. Відповідачем не доведено наявності жодної з наведених в ч.1 ст.117 Закону України «Про медіа» підстав звільнення від відповідальності за поширення інформації, забороненої цим Законом, а також інформації, що не відповідає дійсності. Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-004347318 громадянин України [PERSON] на території України станом на 05.07.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповіді на адвокатські запити від Держмитслужби та Львівської митниці з додатками спростовують наведену Відповідачем недостовірну інформацію щодо Позивача, а саме, що: власники Львівського хімічного заводу продовжували співпрацю з агресором; що у 2000-х Бобришов відкрито експортує продукцію ЛХЗ до Росії; що сім`я Бобришових різко переорієнтувала свій бізнес на Молдову, що входить у перелік так званих сірих економічних зон; що вели бізнес з окупантами. Інформація, наведена Відповідачем у опублікованому відео містить фактичні дані та не є висловленням оціночних суджень. Представником Відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому викладено заперечення Відповідача проти заявлених позовних вимог. У відзиві Відповідача міститься обґрунтоване клопотання про поновлення строку подання відзиву, у зв`язку з чим відзив прийнято до розгляду. Зазначено, що в жодному із речень, які просить спростувати Позивач, взагалі не йдеться, ані про вчинення злочину, ані про якусь неправомірну поведінку. Негативною, з морально-етичної точки зору, свою активність називає сам Позивач у позовній заяві. Вжиті епітети цілком прийнятні для характеристики саме оціночних суджень, навіть якщо вони не сприймаються Позивачем з точки зору їх об`єктивності. Відповідач категорично заперечує аргументи Позивача, що ці твердження є «неправдиві». Натомість Позивач, хоч і несе тягар доказування, однак не подає до суду доказів на підтвердження чи спростування існування або не існування певної події, яку можна було б перевірити. Позивач намагається виступати на захист безпосередньо юридичної особи АТ «Львівський хімічний завод». Тоді як звернення до суду можливе лише за захистом своїх власних прав та інтересів, а не інтересів інших осіб. Серед акціонерів (власників акцій) АТ «Львівський хімічний завод» частка [PERSON] складає 33,37%, а частка [PERSON] складає 49,61 % (разом 82,98%), що вказує на наявність інших осіб власників (акціонерів) Львівського хімічного заводу. Позивач, хоч і вказує про «перебування у стані війни», однак замовчує, що ця війна розпочата російською федерацією. Позивач хоч і пише про «настрої людей через війну», однак не пише, що це патріотичні настрої і цілком виправдані настрої категоричного неприйняття усього, що так чи інакше пов`язане із росією. Відповідач наголошує, що за даними численних ЗМІ, [PERSON] народився на [PERSON] в російській федерації і переїхав до Львова після служби в радянській армії. Позивач був активним діячем проросійських організацій в Україні, а також був основним фінансистом газети «русский вестник», яку видавав російський культурний центр у Львові і де публікувалися виразно антиукраїнські статті. [PERSON] був головою Конгресу російських громад західних областей України і був головним фінансистом діяльності російсько культурного центру у Львові зокрема, саме він фінансував видання газети «русский вестник» з виразно антиукраїнськими поглядами, де серед іншого публікувалися статті з вимогами реабілітації [PERSON] . Він також фінансував будівництво Свято-Троїцького храму УПЦ МП на території колишнього львівського заводу «Кінескоп». Судячи з інтерв`ю [PERSON] , опублікованому у лютому 2014 року, він дотримується традиційних для деяких росіян шовіністичних поглядів про «єдиний народ» і «одну сім`ю», до якої мають входити українці, росіяни і білоруси. Про те, що [PERSON] член КПСС, присланий з росії для скріплення партійної роботи у Львові; закінчив вищу партійну школу; був помічником Народного депутата 4 і 5 скликань від забороненої комуністичної партії [PERSON] , - описано в інших публікаціях. Частина інформації, викладена у фразах наведеного вище запису є оціночними судженнями, які виражені з використанням метафор, гіпербол, алегорій і сатири, та не містить жодної констатацію факту відносно Позивача; інша частина інформації стосується не безпосередньо Позивача; ще інша частина інформації відповідає дійсності. Оскільки Позивач був кандидатом у депутати на виборах до Львівської міської ради від забороненої в Україні проросійської Партії регіонів, а також помічником Народного депутата О. Голуба від забороненої в Україні проросійської Комуністичної партії, то повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже він, обираючи кар`єру публічної особи, погодився на таку увагу. Представник Відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Зазначив, що Позивач фізична особа [PERSON] у даній справі фактично виступає на захист інтересів очолюваної ним юридичної особи АТ «Львівський хімічний завод» та невизначеного кола фізичних осіб, які наділені власною цивільною процесуальною право- та дієздатністю. Наголошує, що оспорюваний сюжет Відповідача було опубліковано 14.05.2023 року. Частково дослівно, а частково у переказі без спотворення суті, цей сюжет було відтворено із матеріалів, опублікованих іншими медіа значно раніше, а саме у 2016-2018 роках. До 2022 року Позивач не оспорював ті публікації, оскільки вони містили відсилання до першоджерел Інтернет-сайтів на доменах «.ru», які стали заборонені в Україні після повномасштабного вторгнення росі зі 24.02.2022 року. Користуючись цим, Позивач став оспорювати останні публікації медіа про нього. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.05.2023р. Відповідач опублікував на сторінці YouTube за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? |ЗМОВИ», тривалістю 17 хв. 05 секунд. В опублікованому відповідачем на сторінці YouTube відео (відеофайл: Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові_ _ЗМОВИ; посилання: https://www.youtube.com/ live/AL0CrLSTzDA?feature=share) наведено наступну інформацію, яку Позивач просить спростувати: 1) Час на відео: 2:54, голос за кадром: «Діяльність російської общини фінансував її ж голова та засновник - [PERSON] , етнічний росіянин». 2) Час на відео: 3:17, голос за кадром: «Бобришов утримував і скандальну газету. Про що з гордістю розповідав російським журналістам у статті про руських людей, які живуть в недружньому краї. Бобришов ще й обґрунтував свою проросійську позицію». 3) Час на відео: 3:33, голос за кадром читає надпис на картинці: «Як говорив імператор [PERSON] : «Росія має двох союзників - російська армія і флот». А у нас є єдина родина. Білорусь-росія-Україна, яку розвалили і яку треба відновлювати. По суті ми один народ, одна сім`я. І коли стає зовсім погано, то остання надія - на сім`ю. Отже, порушену сім`ю треба відновлювати, включати «голос крові». Надпис на картинці: «Цитата із posprikaz.ru/ [PERSON] » 4) Час на відео: 4:02, голос за кадром: «Про це Бобришов заявив у 2014-му, якраз напередодні анексії Криму. Виглядає наче він готував плацдарм для окупантів». 5) Час на відео: 4:20, голос за кадром: «А гроші на проросійську агітацію акумулював з Львівського хімічного заводу, який приватизував ще у 90-х роках». 6) Час на відео: 8:53, голос за кадром: «І це після кількох років українсько-російської війни та закликів Бобришова до братання з окупантами». 7) Час на відео: 9:06, мова журналістки [PERSON] : «Це нагородження відбувається у розпал … та заклики Бобришова до братання з окупантами». 8) Час на відео: 9:18, мова журналістки [PERSON] : «А головне, що допоки український бізнес відмовлявся від торгово-економічних зв`язків з росією та бойкотував ворожі товари, власники Львівського хімічного заводу продовжували співпрацю з агресором». 9) Час на відео: 10:23, голос за кадром: «Тож не дивно, що у 2000-х Бобришов відкрито експортує продукцію ЛХЗ до Росії». 10) Час на відео: 11:42, голос за кадром: «Співпрацю в наступні роки, на думку експертів, приховували, адже після початку бойових дій на Донбасі, сім`я [PERSON] різко переорієнтувала свій бізнес на Молдову, що входить у перелік так званих сірих економічних зон». 11) Час на відео: 13:03, голос за кадром: «До слова, саме [PERSON] не втомлювався просувати ідею торгово-економічних зв`язків з Росією». 12) Час на відео: 13:13, голос за кадром, який читає надпис на картинці: «Союз з росією, за який ми постійно виступаємо, матиме для української економіки лише плюси. Як директор можу сказати, що якщо наш кисневий завод буде рятувати своєю продукцією підприємства росії, то ця вигода для всіх сторін очевидна». Надпис на картинці: «Цитата із posprikaz.ru/Анатолій Бобришов». 13) Час на відео: 15:43, мова іншої особи, юриста [PERSON] : «Завершитись це очевидно мало би процедурою відчуження всього цього майна, яке набуте за ці роки агентурою російською, в тому числі бенефіціарами хімічного заводу, в інтересах держави України». 14) Час на відео: 16:05, мова журналістки [PERSON] : «Дивно, що у Львові прихильники росії нині почувають себе комфортніше, ніж будь-де в країні, адже галичани завжди були головним ворогом кремлівських ідей. Ба більше, ці люди не понесли жодного покарання за свою антиукраїнську діяльність». 15) Час на відео: 16:22, мова журналістки [PERSON] : «Роками ці люди збагачувались на нашій землі, вели бізнес з окупантами, а гроші спрямовували на просування ідей возз`єднання з агресором. Саме через таких як Бобришов, який будував російський острівок на теренах України, ворог отримав «Казус беллі» для нападу і прийшов їх визволяти». Поширення інформації Відповідачем відбулось шляхом розміщення наведеного вище відеозапису на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на сторінці облікового запису (акаунту) Відповідача на YouTube-каналі «Телеканал НТА» за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share, що доводиться Висновком експерта комп`ютерно-технічної експертизи №4663-Е від 05.12.2023р. На час подання позову наведений відеозапис отримав 1091 перегляд і 10 коментарів, що доводиться роздруківками фрагментів веб-сторінки за посиланням: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share. Факт поширення цієї інформації Відповідачем, як і факт приналежності облікового запису (акаунту) на YouTube-каналі «Телеканал НТА» Відповідачу сторонами не оспорюється. 27.12.2024р. Київським відділенням Львівського НДІСЕ складено Висновок експерта №2804-Е за результатами проведення судового лінгвістичного семантико-текстуального дослідження мовлення. Експертом вирішувались такі запитання: 1) Чи містяться у наданих текстових матеріалах (роздруківка віл 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? ЗМОВИ») заклики до певних дій? Якщо так, то до яких саме дій? 2) Чи міститься у наданих текстових матеріалах (роздруківка від 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? ЗМОВИ») інформація позитивного характеру щодо Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» та його керівника [PERSON] ? 3) Чи міститься у наданих текстових матеріалах (роздруківка від 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнесу Львові? ЗМОВИ») інформація негативного характеру шодо Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» та його керівника [PERSON] ? Якщо так, то такі висловлювання фактичними твердженнями чи оцінними судженнями? 4) Чи містяться у наданих текстових матеріалах (роздруківка піл 10.07.2024 тексту відео під назвою « [INFO] ») висловлювання образливого характеру щодо Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» та його керівника [PERSON] ? 5) Чи використані у наданих текстових матеріалах (роздруківка піл 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? ЗМОВИ») фрагменти з публікації на «posprikaz.ru/Aнaтолій Бобришов» та з публікації на « [INFO] ». Відповідно до Висновку експерта №2804-Е за результатами проведення судового лінгвістичного семантико-текстуального дослідження мовлення у наданих текстових матеріалах (роздруківка піл 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? ЗМОВИ») відсутні заклики до будь-яких дій (пункт 1 розділу «Висновки»). За пунктом 2 розділу «Висновки» у наданому текстовому матеріалі (роздруківка під 10.07.2024 тексту відео під назвою «Як прихильник росії досі веде бізнес у Львові? ЗМОВИ») наявна інформація позитивного характеру щодо керівника акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» [PERSON] у таких висловлюваннях (список). У пункті 3 розділу «Висновки» експертом наведений перелік висловлювань у формі оціночних суджень та у формі фактичних тверджень. Проаналізувавши пункт 3 розділу «Висновки» Висновку експерта №2804-Е за результатами проведення судового лінгвістичного семантико-текстуального дослідження мовлення та зміст заявлених Позивачем [PERSON] позовних вимог, суд констатує, що серед приведеного Позивачем у позовній заяві переліку фраз, які він вимагає спростувати, лише чотири фрази експертом визначені такими, що висловлені у формі фактичних тверджень, а саме: 1) «Діяльність російської общини фінансував її ж голова та засновник - [PERSON] , етнічний росіянин». 5) «А гроші на проросійську агітацію акумулював з Львівського хімічного заводу, який приватизував ще у 90-х роках». 6) «І це після кількох років українсько-російської війни та закликів [PERSON] до братання з окупантами». 15) «Роками ці люди збагачувались на нашій землі, вели бізнес з окупантами, а гроші спрямовували на просування ідей возз`єднання з агресором. Саме через таких як Бобришов, який будував російський острівок на теренах України, ворог отримав «Казус беллі» для нападу і прийшов їх визволяти». Інші частини сюжету експертом прямо названі оціночними судженнями або не визначені, як фактичні твердження. В судовому засіданні 28.05.2025 року за участю представників сторін судом було досліджено оригінали електронних доказів, паперові копії яких долучено представником Відповідача до відзиву на позовну заяву. Дослідження оригіналів доказів відбулось шляхом безпосереднього відкривання в судовому засіданні відповідних Інтернет-сайтів, за результатами чого суд встановив наступне. 05.10.2010 року виданням Galinfo опубліковано статтю під назвою « [INFO] », у якій зазначено, що «Львівська міська організація Партії регіонів визначилася з кандидатами у мажоритарних округах на виборах до Львівської міської ради. Відповідне рішення було ухвалене під час конференції [INFO] ». Надалі серед кандидатів від Партії регіонів у Франківський р-н значиться [PERSON] . Судом досліджено Інформаційний портал депутатів Львівської міської ради lvivrada.gov.ua із статтею під заголовком « [PERSON] вимагає перевірити обставини нагородження представника «руського міра» А. Бобришова відзнакою на День [PERSON] ». У статті зазначено, що «Депутат фракції ВО «Свобода» у Львівській міськраді [PERSON] звернувся до з вимогою перевірити обставини та причини нагородження офіційною відзнакою представника «руського міра» у [PERSON] від міського голови на День Міста.». Далі у статті процитовано автора тексту: «Судячи з публічної позиції [PERSON] , яку він неодноразово проявляв у медіа, ця людина традиційних для деяких росіян шовіністичних поглядів про «єдиний народ» і «одну сім`ю», до якої мають входити українці, росіяни і білоруси…. Анатолій Бобришов є головою Конгресу російських громад західних областей України і про нього відомо, як про головного фінансиста діяльності Російського культурного центру у Львові зокрема, йдеться про те, що саме він фінансував видання газети «Русский вестник" з виразно антиукраїнськими поглядами, де серед іншого публікувалися статті з вимогами реабілітації [PERSON] . Є також публічні відомості про те, що ця особа фінансувала будівництво Свято-Троїцького храму УПЦ МП на території колишнього львівського заводу «Кінескоп» та загалом фінансово підтримувала діяльність цієї конфесії на території міста"». Цей текст закінчується як заява «свободівця» [PERSON] . [INFO] у виданні «Високий замок» опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». У статті йдеться про те, що « [PERSON] вручив подяку генеральному директору ПАТ «Львівський хімічний завод» [PERSON] , відомому своїми відвертими симпатіями до «русского мира», має антиукраїнські погляди… Одним з перших на відзнаку пана [PERSON] відреагував політолог, екс-нардеп, екс-«свободівець» [PERSON] . Написав у своїй сторінці в соцмережі: «У Садового з`їхали з глузду. Нагородили подякою міського голови львівського „ватника. Він „председатель координационного совета организаций российских соотечественников западных областей Украины. Бобришов один з організаторів традиційних „колорадських хороводів на 9 травня. А ось і творчість фігуранта у 2014 році. На його думку, головна причина подій у Криму неправильна поведінка влади. Кожен президент, що отримав підтримку на сході України, обіцяв запровадити російську як другу державну мову, зближення з [PERSON] , де люди мають родичів». [PERSON] діяч різних проросійських організацій. Свого часу фінансував газету «Русский вестник» (її зі скандалом вилучили з реалізації депутати Львівської обласної ради і передали на дослідження СБУ. Авт.), яку видавав Російський культурний центр у Львові. [PERSON] публікував у цій газеті антиукраїнські статті….» 07.05.2018 року виданням « [PERSON] нет» опубліковано статтю «Садовий пояснив нагородження одного з лідерів російської громади Львова», у якій йдеться про те, що «…після публікації списків львів`ян, відзначених різними нагородами з нагоди Дня міста з`ясувалося, що Бобришов є активним діячем проросійських організацій в Україні, а також був основним фінансистом газети «Русский вестник», яку видавав Російський культурний центр у Львові і де публікувалися виразно антиукраїнські статті. 74-річний [PERSON] народився на [PERSON] і переїхав до Львова після служби в армії…. Анатолій Бобришов є головою Конгресу російських громад західних областей України і був головним фінансистом діяльності Російсько культурного центру у Львові зокрема, саме він фінансував видання газети «Русский вестник» з виразно антиукраїнськими поглядами, де серед іншого публікувалися статті з вимогами реабілітації [PERSON] . Він також фінансував будівництво Свято-Троїцького храму УПЦ МП на території колишнього львівського заводу «Кінескоп». Судячи з інтерв`ю [PERSON] , опублікованому у лютому 2014 року, він дотримується традиційних для деяких росіян шовіністичних поглядів про «єдиний народ» і «одну сім`ю», до якої мають входити українці, росіяни і білоруси….». 17.07.2018 року виданням «Вголос» було опубліковано статтю під назвою «Підприємець, якого [PERSON] нагородив «за відданість Україні», активно торгує з [PERSON] ». У статті зазначено, що «Про це у Facebook написала та опублікувала відповідні фото журналістка [PERSON] . «На цьому фото вантажівка АТ «Львівський хімічний завод» стоїть у черзі на українсько-російському кордоні. Знімок зроблений минулого тижня на митному пункті «Гоптівка», траси Харків-Бєлгород. Кілька кілометрів і львівська хімічна продукція у Росії. На сайті «Львівського хімічного заводу» немає жодних згадок про торгівлю з Росією. Однак власник «Львівського хімічного заводу» [PERSON] персона одіозна. Він фінансує паради 9 травня та інші заходи «руского міра» на Заході України…. Подяку підприємцю дали, як «людині, яка своєю працею та активною громадянською позицією довела відданість Україні… Як відомо, [PERSON] є Головою Координаційної ради організацій російських співвітчизників західних областей України. Кілька років тому він разом із багатьма проросійськими організаціями, зокрема політичною партією «Русское единство» (із 2014-го заборонена в Україні), влаштовував у Львові «колорадські марші» на 9 травня. На початку агресії РФ у березні 2014-го Бобришов заявляв, що не засуджує дії РФ у Криму. Так, нинішній гендиректор Львівського хімзаводу казав, що головна причина подій у Криму неправильна поведінка влади…» В судовому засіданні 28.05.2025 року за участю представників сторін судом було оглянуто спірний матеріал на веб-ресурсі відеохостингу YouTube на сторінці облікового запису (акаунту) на YouTube-каналі «Телеканал НТА» за Інтернет адресою: https://www.youtube.com/live/AL0CrLSTzDA?feature=share, у відео під назвою « [INFO] . Із досліджених судом доказів суд приходить до висновку, що частково дослівно, а частково у переказі без спотворення суті, спірний сюжет Відповідача було відтворено із матеріалів, опублікованих іншими медіа значно раніше, а саме у 2010-2018 році. Видання «Вголос» або «Vgolos» є зареєстрованим в Україні медіа (№№ 6346, 6347, 6348 у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа, що ведеться Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення). Публікація Відповідача містить у своєму сюжеті відсилання до сторінки в соціальній мережі «Фейсбук» користувача [PERSON] , яка, як суд встановив, є журналісткою та керівником ресурсу «Слідство.Інфо». Видання «Слідство.Інфо» є зареєстрованим в Україні медіа (№№ 1448, 1449 у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа, що ведеться Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення). Посилання на журналістку Видання «Слідство.Інфо» Анну Бабінець міститься в відео сюжеті на 13 хв 53 сек. В спірному відео сюжеті міститься посилання на ресурс www.5.ua. Цей ресурс теж є зареєстрованим в Україні медіа (№№ 3448, 3449 у Реєстрі суб`єктів у сфері медіа, що ведеться Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення. Посилання на www.5.ua міститься на 1 хв 27 сек та 4 хв 16 сек сюжету відео. Суд констатує, що відсилання до www.5.ua з`являється в сюжеті двічі: 1) при розповіді журналістів Відповідача про виселення із церкви на той час УПМ МП «російського культурного центру» по вул. Короленка у м. Львові із трансляцією цих подій; 2) при розповіді журналістів Відповідача про помічника народного депутата О. Голуба від комуністичної партії [PERSON] із трансляцією інтерв`ю цього депутата». Відповідно до ч. 1 ст. 117 Закону України «Про медіа» суб`єкти у сфері медіа та їх працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, забороненої цим Законом, а також інформації, що не відповідає дійсності, порушує права і законні інтереси особи, якщо ця інформація: 1) є дослівним або у переказі без спотворення суті відтворенням матеріалів, опублікованих іншим зареєстрованим медіа, або точним за змістом відтворенням оригінальних матеріалів іноземного медіа з посиланням на них; 2) була отримана у відповідь на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповідь на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян"; 3) містилася в офіційних повідомленнях або одержана від державних органів, органів місцевого самоврядування (в тому числі іноземних) у письмовій формі, в тому числі була оприлюднена на їхніх веб-сайтах та сторінках на платформах спільного доступу до інформації; 4) є дослівним відтворенням публічних виступів чи повідомлень юридичних осіб, державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, народних депутатів України, кандидатів на виборні посади; 5) поширювалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками відповідного суб`єкта у сфері медіа, якщо працівники такого суб`єкта вжили заходів щодо припинення порушення. В контексті п. 1 ч. 1 ст. 117 Закону України «Про медіа» слід зазначити, що законодавством не передбачено у якій формі та в якому обсязі повинно відбуватись посилання на матеріали, опубліковані іншими медіа. З врахуванням цього суд погоджується із доводами Відповідача про те, що саме по собі відображення в сюжеті Відповідача фрагментів матеріалів, опублікованих раніше іншими медіа із чіткими відображеннями їх найменувань є достатнім «посиланням» на них в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 117 Закону України «Про медіа». Щодо передбачених пунктами 3 і 4 ч. 1 ст. 117 Закону України «Про медіа» підстав звільнення суб`єктів у сфері медіа від відповідальності за поширення інформації, то ці підстави вже не передбачають необхідності здійснювати посилання на них, як на джерела. Суд враховує, що стаття під заголовком « [PERSON] вимагає перевірити обставини нагородження представника «руського міра» А. Бобришова відзнакою на День Львова» була опублікована на ресурсі «Інформаційний портал депутатів Львівської міської ради» lvivrada.gov.ua, тобто на урядовому доменному порталі, а також те, що ця стаття вийшла за авторства депутата Львівської міської ради. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до переконання, що на підставі пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 117 Закону України «Про медіа» Відповідач, як суб`єкт у сфері медіа та його працівники не несуть відповідальності за поширення інформації, яку Позивач у позовній заяві вимагає спростувати, і яка експертом визначена як фактичне твердження, а саме: 1) «Діяльність російської общини фінансував її ж голова та засновник - [PERSON] , етнічний росіянин». 5) «А гроші на проросійську агітацію акумулював з Львівського хімічного заводу, який приватизував ще у 90-х роках». 6) «І це після кількох років українсько-російської війни та закликів Бобришова до братання з окупантами». 15) «Роками ці люди збагачувались на нашій землі, вели бізнес з окупантами, а гроші спрямовували на просування ідей возз`єднання з агресором. Саме через таких як Бобришов, який будував російський острівок на теренах України, ворог отримав «Казус беллі» для нападу і прийшов їх визволяти». Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. За ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Позивач зазначає, що Відповідач безпідставно, без належного обґрунтування та з використанням непідтверджених доказами фактів звинувачує [PERSON] у неправомірній поведінці та інших злочинах, тоді як, згідно зі ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Суд з такими доводами Позивача не погоджується, оскільки в жодному із речень, які просить спростувати Позивач, взагалі не йдеться ані про вчинення злочину, ані про якусь неправомірну поведінку Позивача. Наведені Позивачем паралелі із кримінальною відповідальністю за вчинення таких злочинів, як державна зрада, колабораціонізм, пособництво агресору тощо судом відхиляються. Адже твердження про вчинення Позивачем будь-якого такого злочину відсутні у публікаціях Відповідача, такі слова і словосполучення взагалі не були вжиті. Суд також враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 02.12.2020 року у справі № 127/30294/18 та від 28.09.2022 року у справі № 369/11909/20, де навіть вживання слів «кримінальний авторитет», «шахрай», «аферист» Верховний Суд класифікує як оціночні судження, зазначаючи, що їх не можна розцінювати як звинувачення у кримінальному правопорушенні, оскільки такі слова можуть носити склад провокативного забарвлення і можуть мати різні поняття щодо діяльності особи. Із цих міркувань суд вважає, що Витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ВР-004347318, за яким громадянин України [PERSON] на території України станом на 05.07.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, - є неналежним доказом, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування. Адвокатські запити в Держмитслужбу та Львівську митницю від 15.07.2024р. та від 24.07.2024р., Відповіді на адвокатські запити від Держмитслужби та Львівської митниці з додатками, на переконання суду, не спростовують наведену Відповідачем інформацію щодо Позивача [PERSON] , оскільки стосуються юридичної особи АТ «Львівський хімічний завод». Ст. 25 і ст. 91 ЦК України розмежовують інститути цивільної правоздатності фізичної і юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд констатує, що право- і дієздатність юридичної особи АТ «Львівський хімічний завод» та право- і дієздатність фізичної особи [PERSON] є самостійними категоріями, безвідносно до того, що Позивач є одним із кінцевих бенефіціарним власників АТ «Львівський хімічний завод». Судом встановлено, що Акціонерне товариство "Львівський хімічний завод" зверталось до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства "НТА-Незалежне Телевізійне Агентство" про спростування недостовірної інформації, викладеної в цьому ж спірному сюжеті. Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.08.2024 р. у справі № 914/855/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 р., відмовлено у задоволенні позову АТ «Львівський хімічний завод» до ПП «НТА-Незалежне телевізійне агентство» про спростування інформації. У тій справі судами встановлено, що серед акціонерів (власників акцій) АТ «Львівський хімічний завод» частка [PERSON] складає 33,37%, частка [PERSON] 49,61%, що вказує на певну кількість інших осіб-власників (акціонерів). Суди виснували, що виходячи зі встановлених фактичних обставин, (1) розповсюджена інформація переважно стосується власників, засновників, акціонерів (фізичних осіб), невизначених підприємств; (2) відсутнє достатнє підтвердження, що викладена у відео інформація є недостовірною; (3) спірна інформація здобута Відповідачем на підставі аналізу відповідних відкритих даних (в т.ч. інших публікацій), мала вигляд оціночних суджень про юридичну особу, його господарську діяльність, керівників та пов`язаних із ними осіб; (4) відсутні докази того, що публікація Відповідача завдала Позивачеві шкоди. Щодо інших одинадцяти фраз, окрім пунктів 1, 5, 6, 15 прохальної частини позовної заяви, які Позивач вимагає спростувати, суд зазначає наступне. Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. За змістом частини першої статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Вказаному праву, однак, відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну й таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію, інформацію (стаття 68 Конституції України). Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20). Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із статтею 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та / або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. За приписами статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням або оціночним судженням (постанови Верховного Суду від 03.11.2023 у справі №693/1278/21, від 01.11.2023 у справі №357/1235/22 та інші). У пункті 46 рішення ЄСПЛ рішення у справі "Lingens v. Austria" від 08.07.1986 (заява №9815/82) зауважується, що суду необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання ні. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. ЄСПЛ вказав: "Свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, є однією з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" або тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе" (пункт 41 рішення). За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істинною, або хибною, але при цьому неодмінно однією з двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування (постанова Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №910/2441/22). Частиною другою статті 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Водночас фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи, що факт є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №910/13556/18, від 21.11.2019 у справі №927/791/18, від 18.03.2021 у справі №927/791/18). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 викладено правовий висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 27.03.2014 №1170-VII частину третю статті 277 ЦК України було виключено. З 19 квітня 2014 року законодавство не містить презумпції добропорядності, а тому відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації. Отже, доказування позивачем обґрунтованості свого позову, зокрема й недостовірності, неточності поширеної відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку. Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі №757/49189/16-ц, від 01.10.2019 у справі №910/13556/18 та від 06.11.2019 у справі №165/2559/15-ц. Предметом доказування у цій справі є наявність / відсутність оціночних суджень, думок, переконань, критичної оцінки та / або фактичних тверджень у поширеній Відповідачем інформації. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким має керуватися суд при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). Суд зауважує, що надані Позивачем [PERSON] докази містять інформацію не про нього, як фізичну особу, а про юридичну особу АТ «Львівський хімічний завод», яка скористалась своїм правом вимагати спростування поширеної інформації. Як вже зазначалось вище, Позивач був кандидатом у депутати на виборах до Львівської міської ради від забороненої в Україні проросійської Партії регіонів, а також помічником Народного депутата О. Голуба від забороненої в Україні проросійської Комуністичної партії. Положеннями частини 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошеної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди, чи розглядаються як необразливі, чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Водночас стаття 12 Загальної декларації прав людини проголошує, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте та сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його життя, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Особисте життя будь-якої людини, навіть тісно пов`язане з громадським, усе ж у ньому не розчиняється і має свої межі. Надаючи широкі можливості реалізації свободи слова і поширенню інформації, Конвенція закріпила положення про те, що свобода слова водночас передбачає відповідні обов`язки і відповідальність. Головним обмеженням у регулюванні цього питання виступає право на недоторканність приватного життя. У будь-якій державі особлива увага завжди приділяється приватному життю осіб, які перебувають на публічній службі. У зв`язку із цим під час розгляду таких справ суди повинні брати до уваги положення Декларації про свободу політичної дискусії в засобах масової інформації, яка ухвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також важливі рекомендації Резолюцій 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, названа Резолюція зазначає, що публічними фігурами є і особи, які обіймають державну посаду і/або користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті: у політиці, економіці, мистецтві, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі. У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тобто публічна особа чи державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Отже, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що й стаття 10 обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Зокрема, у рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінтер проти Німеччини» Європейський суд з прав людини вказав, що приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. В постанові Верховного Суду від 21.06.2018 року в справі № 607/4318/16-ц зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати». Інформація про позивача стосувалася його публічної діяльності, а тому межа допустимої критики та обсяги інформації щодо нього були значно ширшими від критики пересічних осіб, оскільки позивач відігравав важливу роль у діяльності територіальної громади загалом. Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики. За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень покладається на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи те, що Позивачем заявлено вимоги про спростування інформації, яку Відповідач переопублікував з інших джерел (пункти 1, 5, 6, 15 прохальної частини позовної заяви); що більша частина цієї інформації є оціночними судженнями (інші 11 пунктів прохальної частини позовної заяви); що Позивач не надав доказів на підтвердження фактичних обставин справи, які стосуються безпосередньо його особи; а також виходячи із інших вищеописаних мотивів, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Суд зазначає про те, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витати у справі, пов`язані зі платою судового збору, при ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, покладаються на Позивача. У зв`язку із заявами представників сторін в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розподіл інших судових витрат суд при ухваленні рішення суд не здійснює.

Outcome: dismissed