Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був дідом позивача [PERSON] та батьком чоловіка позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Син померлого [PERSON] [PERSON] став єдиним спадкоємцем і прийняв спадщину шляхом подання заяви до Першої Київської нотаріальної контори, однак не оформив належним чином своїх спадкових прав, не отримавши свідоцтва про право на спадщину. [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~який був\~батьком позивача\~ [PERSON] \~та чоловіком\~позивача [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвами про\~смерть,\~свідоцтвом про\~народження [PERSON] ,\~свідоцтвами про\~одруження позивачів.\~Позивачі,\~як єдині\~спадкоємці першої\~черги за\~законом після\~смерті [PERSON] ,\~в установлений\~строк звернулись\~до приватного\~нотаріуса Бучанського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Давидової\~Тетяни Миколаївни\~із заявами\~про прийняття\~спадщини.\~Постановою нотаріуса\~від 28.08.2023\~їм було\~відмовлено у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~по \~частині житлового\~будинку [ADDRESS] ,\~у зв`язку\~з відсутністю\~держаної реєстрації\~права власності\~на спадковий\~будинок. Враховуючи викладене вказали, що на даний час не існує іншого способу, окрім як звернутись до суду для визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] . Просили визнати за [PERSON] , [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на частині житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 07 листопада 2024 року від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Давидової Тетяни Миколаївни на виконання ухвали Київо-Святошинського районного суду Київської області від 05.08.2024р., надійшла копія спадкової справи №19/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивачі у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, до суду направили заяву у якій просять суд розгляд справи поводити без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити У судове засідання Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області свого представника не направила, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила. У відповідності до ч. 5ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2передбачено, що відповідно до статей55,124 Конституції Українитастатті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно дост. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що\~[INFO] помер [PERSON] . Померлий [PERSON] був дідом позивача [PERSON] та батьком чоловіка позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивача [PERSON] та чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.06.2022р., свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.08.1991р., свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.09.1988, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2017р. Позивачі, як єдині спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] , в установлений строк звернулись до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Давидової Тетяни Миколаївни із заявами про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 28.08.2023 їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по частині житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю держаної реєстрації права власності на спадковий будинок. На підтвердження доводів щодо належності [PERSON] спадкового житлового будинку [ADDRESS] , позивачами надано: акт державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 09.03.1989р., рішення виконкому Білогородскої сільради №6/15 від 17.03.1989р., яким вирішено затвердити акт державної прийомки в експлуатацію домоволодіння по [ADDRESS] , видано будинкову книгу та зобов`язано БТІ видати свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок; довідка виконкому Білогородської сільської ради №604 від 15.09.2006 року про присвоєння адреси. Відповідно до\~статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~статтею 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. За\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого\~ст.1270 ЦК України\~він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього кодексу. У першу чергу спадкують діти, батьки та дружина спадкодавця. П. 24\~постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року\~передбачено, що при розгляді спадкових справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивачі по справі спадкове майно прийняли, оскільки проживали постійно з померлим на час відкриття спадщини та у встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можуть через відсутність реєстрації права власності на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.08.2023 року приватного нотаріуса Давидової Т.М. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за позивачами необхідно визнати право власності частині житлового будинку [ADDRESS] . При цьому, з огляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: approved