Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

В березні 2025 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину після його смерті як спадкоємці по заповіту по 5/24 частці спадкового майна прийняли його онуки, позивачі [PERSON] , [PERSON] та обов`язкову частку на 1/12 частину домоволодіння прийняла його непрацездатна дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на 14/24 частки вказаного домоволодіння. Спадщину після її смерті як спадкоємець за законом першої черги прийняла її донька [PERSON] .. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право власності на спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності на домоволодіння в порядку спадкування. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, направивши до суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Мамалигівської сільської ради Дністровського району Чернівецької області звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав та не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Дністровського району № 157 від 25 лютого 2025 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/2 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1959 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Мамалигівської сільській раді в по господарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка)". У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту, який був складений 25 липня 2003 року та посвідчений секретарем виконкому Подвірненської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно позивачам [PERSON] , [PERSON] .. Оскільки на момент смерті спадкодавця [PERSON] його дружина [PERSON] була непрацездатною, то вона мало право на обов`язкову частку у відповідності до змісту ст. 1241 ЦК України. Спадщину після смерті [PERSON] своєчасно прийняли [PERSON] , [PERSON] як спадкоємці по заповіту на 5/24 частку домоволодіння та непрацездатна дружина спадкодавця [PERSON] на обов`язкову частку, яка складає 1/12 частину домоволодіння, оскільки [PERSON] та [PERSON] звернулись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідними заявами до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи та [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Мамалигівської сільської Дністровського району № 197 від 20 березня 2024 року. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 2/3 частки спадкового домоволодіння, а саме на 1/2 частину домоволодіння її власної частки в майні колишнього колгоспного двору та на 1/12 частину домоволодіння обов`язкової частки успадкованої нею після смерті її чоловіка [PERSON] .. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняла її донька позивач [PERSON] , звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] .. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] та [PERSON] спадкоємцем за законом після смерті її матері [PERSON] , спадщину після їх смерті прийняли своєчасно, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то право власності на домоволодіння слід визнати за ними в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1223, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved