Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

15.03.2021 [PERSON] звернулась до Борівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача в якому просила: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно, придбане за час шлюбу, а саме: житловий будинок загальною площею 88,4 кв. м., житловою площею 62,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, придбаний 15.01.2007, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, придбану 08.08.2013, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2265 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, придбану 08.08.2013, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; автопідіймач гідравлічний 2-х стійковий «Z-9000DS», придбаний 13.05.2013, вартістю 14670,00 грн; навісний опалюваний котел «TNESI», придбаний 21.11.2007, вартістю 5100,00 грн; телевізор «ERGO», придбаний 16.12.2019, вартістю 6999,00 грн; морозильну камеру «ВЕКО», придбану 31.08.2008, вартістю 2130,00 грн; праску «Panasonik», придбану 31.05.2016, вартістю 700,00 грн; пральну машину «Samsung», придбану 08.02.2014, вартістю 2820,00 грн; піч газову, придбану 14.08.2007, вартістю 1069,30 грн; холодильник «Snaige», придбаний 10.09.2004, вартістю 8000,00 грн; мотокультиватор «Zubr», придбаний у 2007 році, вартістю 7500,00 грн; металопластикові вікна, придбані 22.09.2007, вартістю 1978,00 грн; металопластикові вікна, придбані 28.10.2007, вартістю 3663,00 грн; металопластикові вікна, придбані 02.11.2007, вартістю 3630,00 грн; електростанцію, придбану у 2008 році, вартістю 15000,00 грн; 2) визнати за [PERSON] право власності на придбане за час шлюбу майно, і у порядку поділу майна подружжя, виділити їй в особисту приватну власність наступне майно: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 88,4 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату №1-5 площею 14,7 кв.м., кімнату №1-6 площею 15,2 кв.м, а всього приміщень загальною площею 29,9 кв.м.; залишити у будинку у спільному користуванні з відповідачем: коридор №1 площею 2,8 кв.м., кухню №2 площею 8,9 кв. м., коридор №7 площею 7,3 кв.м., ванну кімнату №8 площею 7,0 кв. м.; залишити в спільному користуванні з відповідачем будівлі та споруди, а саме: літню кухню літ. «Б»; погріб літ. «В»; гаражі літ. «Г», «П»; сараї літ. «Д», «Е», «Н»; вбиральню літ. «З»; літній душ літ. «И»; навіси літ. «К», «М», «Р», «С», «Т», «Ф»; баню літ. «О»; альтанку літ. «У»; артез. колодязі №3, 11; огорожу №5-10,13-17; яму вигрібну №12; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2265 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; телевізор «ERGO» вартістю 6999,00 грн; морозильну камеру «ВЕКО» вартістю 2130,00 грн; праску «Panasonik» вартістю 700,00 грн; пральну машину «Samsung» вартістю 2820,00 грн; холодильник «Snaige», вартістю 8000,00 грн. Всього майна на загальну суму 20649,00 грн; 3) визнати за [PERSON] право власності на наступне нерухоме майно: на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату №1-3 площею 19,9 кв.м.; кімнату №1-4 площею 12,6 кв.м; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2265 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на автопідіймач гідравлічний 2-х стійковий «Z-9000DS» вартістю 14670,00 грн; на мотокультиватор «Zubr», вартістю 7500,00 грн; на електростанцію, вартістю 15 000,00 грн. Всього майна на загальну суму 37 170,00 грн; 4) виходячи із рівності часток подружжя при поділі набутого за час шлюбу спільного сумісного майна стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за наступне спільне сумісне майно: за навісний опалювальний котел «THESI» в розмірі 2550,00 грн; за мотокультиватор «Zubr» в розмірі 3750,00 грн; за металопластикові вікна в розмірі 4635,50 грн; електростанцію в розмірі 7500,00 грн; за газову піч в розмірі 534,65 грн. Всього грошову компенсацію на загальну суму 18970,15 грн; Та просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3000,00 грн (т. 1 а.с. 2-11). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Борівського районного суду Харківської області від 15.03.2021 на розгляд судді Гуляєвої Г.М. надійшла цивільна справа №614/173/21 (т. 1 а.с. 71). 24.03.2021 позивачка подала до Борівського районного суду Харківської області заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою просила: - пункт 1 прохальної частини позовної заяви викласти в наступній редакції: Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] майно, придбане за час шлюбу, а саме: житловий будинок загальною площею 88,4 кв. м., житловою площею 62,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, придбаний 15.01.2007, вартістю 301360,00 грн, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, придбану 08.08.2013, вартістю 51050,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2265 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, придбану 02.08.2013, вартістю 34836,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Інший перелік майна залишити в попередній редакції без змін; - пункт 2 прохальної частини позовної заяви викласти в наступній редакції: Визнати за [PERSON] право власності на придбане за час шлюбу майно, й у порядку поділу майна подружжя, виділити їй в особисту приватну власність наступне майно: 1/2 частину житлового будинку загальною площею 88,4 кв.м., житловою площею 62,4 кв.м., вартістю частки 150 680 грн, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату №1-5 площею 14,7 кв.м., кімнату №1-6 площею 15,2 кв.м, а всього кімнат загальною площею 29,9 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, вартістю частки 25 525 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2265 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, вартістю частки 17 418 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Інший перелік майна залишити в попередній редакції без змін. - пункт 3 прохальної частини позовної заяви викласти в наступній редакції: Визнати за [PERSON] право власності на наступне нерухоме майно, а саме: на 1/2 частину житлового будинку, вартістю частки 150 680 грн, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату №1-3 площею 19,9 кв. м.; кімнату №1-4 площею 12,6 кв.м., а всього кімнат загальною площею 32,5 кв.м; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, вартістю частки 25 525 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2265 га, вартістю частки 17 418 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Інший перелік майна залишити в попередній редакції без змін. Також просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судові витрати (п.5 позовної заяви): по сплаті судового збору в сумі 3000,00 грн; витрати по експертній оцінці житлового будинку в сумі 800,00 грн; витрати по експертній оцінці земельних ділянок в сумі 1600,00 грн; витрати по виготовленню технічного паспорта і оцінці будинку в сумі 3974,60 грн; витрати по сплаті комісійної винагороди АТ «Мегабанк» в сумі 69,50 грн. Всього, на загальну суму 9416,50 грн (т. 1 а.с. 74-76). Ухвалою судді Борівського районного суду Харківської області від 25.03.2021 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 120). Відповідач [PERSON] 05.04.2021 подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що не має заперечень щодо розподілу спільного сумісного майна, набутого ними під час шлюбу, й погоджується на його розподіл рівними частинами, однак не може погодитися на те, що до об`єктів спільної сумісної власності включено: житловий будинок та земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, так як житловий будинок існував до укладання шлюбу, а земельні ділянки набуті у порядку приватизації; також не погоджується з експертною оцінкою житлового будинку (т. 1 а.с. 125-136). 23.04.2021 ухвалою Борівського районного суду Харківської області у справі №614/173/21 задоволено заяву про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (т. 1 а.с. 147). Представник позивача адвокат Кравцун Віктор Анатолійович, який діє на підставі ордера ХВ №1905 від 24.02.2021 (т. 1 а.с. 25), подав відповідь на відзив в якому зазначив, що позивачка не погоджується з наведеними відповідачем міркування щодо виключення з опису спільного набутого за час шлюбу майна житлового будинку і двох земельних ділянок, оскільки 15.01.2007 під час шлюбу, [PERSON] зареєстрував на себе право власності на житловий будинок, а тому він належить до спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу між сторонами, у тому числі й земельні ділянки на підставі ст.120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України (т. 1 а.с. 152-156). Відповідач [PERSON] 27.05.2021 подав відзив на позовну заяву та уточнену заяву в якому просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визначення права власності відмовити в повному обсязі (т. 1 а.с. 165-184). 02.06.2021 представник позивачки подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 189-195). Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 11.06.2021 у справі №614/173/21 призначено судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (т. 1 а.с. 256). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Згідно з частиною 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 29.03.2023 на розгляд судді Шолудько А.В. надійшла цивільна справа №614/173/21, провадження №2/535/657/23 (т. 2 а.с. 6). Частина 2 ст. 213 ЦПК України передбачає, що справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 31.03.2023 справа №614/173/21 прийнята до провадження, поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т. 2 а.с. 7-8). 14.12.2023 до Котелевського районного суду Полтавської області надійшов проект мирової угоди для вирішення спору між сторонами на основі взаємних поступок, яка не підписана жодною із сторін угоди, у зв`язку з чим питання щодо затвердження мирової угоди судом не розглядалося (т. 2 а.с. 82-87). 18.12.2023 до суду надійшла заява позивачки [PERSON] від 12.12.2023, надіслана поштою 13.12.2023, про уточнення позовних вимог, у якій позивачка відмовилася від частини позовних вимог та посилаючись на положення ст. 43 ЦПК України, уточнила позовні вимоги шляхом їх викладу в новій редакції (т. 2 а.с. 92-157). Представник відповідача адвокат Остапенко Ірина Олександрівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1135033 від 01.06.2023 (т. 2 а.с. 24), надала додаткові пояснення, в яких зазначила, що позивачка не довела факту придбання житлового будинку подружжям під час шлюбу; спірний житловий будинок був побудований у 1978 році, ним володів батько відповідача, майно не було набуте за спільні кошти подружжя, воно фактично було успадковане, а отже є особистою приватною власністю відповідача; позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами факту наявності частини рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя; металопластикові вікна є складовою частиною будинку, невід`ємним конструктивним його елементом; щодо електростанції позивачем не додано жодного належного та допустимого доказу про придбання її подружжям під час шлюбу; вважає, що стягнення компенсації на користь [PERSON] можливе за умови попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, відповідач не вносив на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму; позивачкою не було додано до позовної заяви висновок експерта, який був попереджений про кримінальну відповідальність та з якого б вбачалося ринкова вартість майна; витрати по експертній оцінці земельних ділянок в сумі 1600,00 грн не підлягають стягненню, оскільки позивачка відмовилася від позовних вимог у цій частині, виготовлення технічного паспорта та витрати пов`язані з цим не відносяться до судових витрат, як і комісійні винагороди в АТ «Мегабанк» (т. 2 а.с. 180-189). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 03.04.2024 прийнято відмову позивачки [PERSON] від частини позовних вимог у справі №614/173/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, а саме від позовних вимог про: 1) визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, придбану 08.08.2013, вартістю 51050,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 0,2265 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, придбану 02.08.2013, вартістю 34836,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнання за [PERSON] права власності на придбане під час шлюбу майно та в порядку поділу майна подружжя виділення в її особисту власність 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0283, вартість частки 150680,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 4) визнання за [PERSON] права власності на придбане під час шлюбу майно та в порядку поділу майна подружжя виділення в її особисту власність 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2265 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 6321080501:01:001:0284, вартість частки 17418,00 грн, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а провадження у справі у цій частині позовних вимог, щодо яких судом прийнято відмову від позовних вимог, закрито. Крім того, ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 03.04.2024 відмовлено у прийнятті та повернуто позивачці заяву позивачки [PERSON] про уточнення позовних вимог від 12.12.2023, шляхом викладення їх в новій редакції, що є заявою про зміну предмета позову, а саме про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного рухомого та нерухомого майна за переліком, визнання за позивачкою права особистої приватної власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами; визнання за відповідачем права особистої приватної власності на 1/2 частку спірного нерухомого майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та спірного рухомого майна на загальну суму 187 309,65 грн; стягнення, виходячи із рівності часток подружжя при поділі набутого за час шлюбу спільного сумісного майна подружжя, грошової компенсації вартості її частки: 1/2 частки вартості спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та спірного рухомого майна на загальну суму 187309,65 грн (т. 2 а.с. 213-216, 231-238). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 30.12.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації залишено без розгляду (т. 3 а.с. 122-129). Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.02.2025 ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 30.12.2024 скасовано, справу №614/173/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, повернуто до Котелевського районного суду Полтавської області для продовження розгляду (т. 3 а.с. 213-220). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 19.03.2025 заявлений позивачкою відвід судді (заява від 25.02.2025) визнано необґрунтованим та передано заяву про відвід судді у справі №614/173/21 до канцелярії суду для визначення судді у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді (т. 4 а.с. 1-4, 8-10). 21.03.2025 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Шолудько А.В. у справі №614/173/21 відмовлено (т. 4 а.с. 16, 17). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 25.03.2025 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т. 4 а.с. 19, 20). 24.04.2025 ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області прийнято відмову позивачки [PERSON] від частини позовних вимог у справі №614/173/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого та рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, а саме від позовних вимог про: 1) виділення в особисту приватну власність [PERSON] у порядку поділу майна подружжя 1/2 частки житлового будинку загальною площею 88,4 кв.м, житловою площею 62,4 кв.м, вартістю частки 150680,00 грн, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: кімнату № 1-5 площею 14,7 кв.м., кімнату № 1-6 площею 15,2 кв.м, а всього кімнат загальною площею 29,9 кв.м; 2) визнання за [PERSON] права власності на придбане за час шлюбу майно й у порядку поділу майна подружжя виділення їй в особисту власність наступного майна: телевізор «ERGO» вартістю 6999,00 грн; морозильну камеру «ВЕКО» вартістю 2130,00 грн; праску «Panasonik» вартістю 700,00 грн; пральну машину «Samsung» вартістю 2820,00 грн; холодильник «Snaige», вартістю 8000,00 грн. Всього майна на загальну суму 20649, 00 грн; 3) визнання за [PERSON] права власності на наступне рухоме майно: автопідіймач гідравлічний 2-х стійковий «Z-9000DS» вартістю 14670,00 грн; мотокультиватор «Zubr», вартістю 7500,00 грн; електростанцію, вартістю 15000,00 грн, всього майна на загальну суму 37170,00 грн; 4) стягнення грошової компенсації за наступне спільне сумісне майно подружжя: навісний опалювальний котел «THESI» в розмірі 2550,00 грн; мотокультиватор «Zubr» в розмірі 3750,00 грн; металопластикові вікна в розмірі 4635,50 грн; електростанцію в розмірі 7500,00 грн; газову піч в розмірі 534,65 грн. Всього грошову компенсацію на загальну суму 18970,15 грн; та закрито провадження у справі в частині зазначених позовних вимог позивачки [PERSON] (т. 4 а.с. 94-98). Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином (т. 4 а.с. 87), про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не подавала. Під час судового засідання з розгляду даної справи 24.04.2025 позивачка [PERSON] остаточно підтримала позовні вимоги в частині про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного житлового будинку та про визнання за кожним із сторін права власності по 1/2 частці спірного житлового будинку, та пояснила, що дане спірне майно було придбане сторонами за час шлюбу, а тому просила задовольнити позов повністю. Під час судового розгляду справи 24.04.2025 та 27.05.2025 представник позивача адвокат Кравцун Віктор Анатолійович, який діє на підставі ордера АХ №100050 від 05.04.2023 (т. 3 а.с. 3), остаточно підтримав позовні вимоги в частині про визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного житлового будинку та про визнання за кожним із сторін права власності по 1/2 частці спірного житлового будинку, з підстав того, що дане спірне майно було придбане сторонами за час шлюбу, а тому просив задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у тому числі відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України (т. 4 а.с. 92, 93, 101-102), про причини неявки суд не повідомив та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача адвокат Остапенко І.О., яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1243527 від 01.10.2024 (т. 3 а.с. 80), під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, приходить до переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20.01.2021 Борівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (т. 1 а.с. 16). Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 19.03.2021 у справі №614/36/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 24.04.1999 у Богуславській сільській раді Борівського району Харківської області, актовий запис №02 (т. 1 а.с. 118-119). Частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. У результаті поділу майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя відбувається зміна режиму права спільної власності зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2023 у справі № 523/8641/15). У абзаці 2 пункту 23, абзаці 1 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 від 21.12.2007 надано роз`яснення, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 справа №554/8023/15-ц). Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати усе спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20). Якщо майно набуто під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19. Під час розгляду даної справи позивачка [PERSON] та її представник уточнювали й відмовлялися від частини своїх позовних вимог, й за таких обставин остаточно просили суд: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя нерухоме майно житловий будинок, придбаний 15.01.2007, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) визнати за [PERSON] право власності на придбане за час шлюбу майно, а саме: 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 3) визнати за [PERSON] право власності на придбане за час шлюбу майно, а саме: 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 02.06.2022 в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)). Під час судового розгляду встановлено, що сторони не досягли домовленості щодо поділу майна, що є у їх спільній сумісній власності, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, не укладали. Відповідач у відзиві на позовну заяву від 05.04.2021 зазначив не має заперечень й погоджується на розподіл рівними частками майна набутого сторонами під час шлюбу, крім житлового будинку (т. 1 а.с. 125-128). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2007, видане на підставі рішення виконкому Богуславської сільської ради від 12.12.2006 за №79, підтверджується право власності [PERSON] на будинок за адресою: [ADDRESS] , опис об`єкта: загальна площа 89,2 кв. м.; житлова площа 63,0 кв.м.; житловий будинок з прибудовами, А, 89,2 кв.м.; л. кухня, Б; погріб, В; гараж, Г; сарай, Д; сарай, Є; вбиральня, З; л. душ, И; водопровід, №1; арт.колодязь, №2; огорожа, №4,5; зливна яма, №3 (т. 1 а.с. 29). Право власності на дане нерухоме майно зареєстровано за відповідачем у Комунальному підприємстві «Борівське бюро технічної інвентаризації» 15.01.2007 за реєстровим номером 4677 в реєстровій книзі №38 (т. 1 а.с. 30). Тобто державна реєстрація речових прав на спірний житловий будинок відбулася під час перебування сторін у шлюбі. Однак, згідно з довідкою Комунального підприємства «Борівське бюро технічної інвентаризації» Борівської районної ради Харківської області від 25.05.2021 №76, спірний будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно з інвентаризаційної справи побудований в 1978 році (т. 1 а.с. 172). В інвентаризаційній справі №413, оформленій Комунальним підприємством «Борівське бюро технічної інвентаризації» в 2004 році, та технічному паспорті, виготовленому даним комунальним підприємством на спірний житловий будинок, роком побудови будинку зазначено 1978 рік (т. 1 а.с. 36-39; 197-246). Також відповідачем надані довідки Центру надання послуг Борівської селищної ради, відповідно до яких у розділі ІV погосподарської книги №10, особовий рахунок [NUMBER] за 1980-1982 роки Богуславської сільської ради, погосподарської книги №1, особовий рахунок [NUMBER] за 1991-1995 роки Богуславської сільської ради, погосподарської книги №9, особовий рахунок [NUMBER] за 1996-2000 роки Богуславської сільської ради, погосподарської книги №8, особовий рахунок [NUMBER] за 2001-2005 роки Богуславської сільської ради, погосподарської книги №8, особовий рахунок [NUMBER] за 2006-2010 роки Богуславської сільської ради, погосподарської книги №8, особовий рахунок [NUMBER] за 2016-2020 роки Богуславської сільської ради, житловий будинок збудований в 1977 році, загальною площею 80 кв.м., головою домогосподарства є [PERSON] , разом з ним проживали і зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] вибула в інше домоволодіння [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] вибула [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вибула 29.08.2016 в м. Харків), позивачка [PERSON] зареєстрована в домоволодінні з 22.02.2006 (т. 1 а.с. 129-133, 173-179). У рішенні №98 виконкому Борівської районної Ради депутатів трудящих селища від 11.03.1975, та у виписці з протоколу загального зібрання колгоспників колгоспу «Зоря» від 20.11.1974 зазначено про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва житлового будинку площею 0,08 га (т. 1 а.с. 180, 181). Відповідно до висновку про вартість майна від 14.03.2021, складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість (без ПДВ) житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 301360,00 грн (т. 1 а.с.81-86). Згідно з Витягом з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, сформованого Борівською селищною радою 19.07.2024, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , пошкоджений 14.06.2024, категорія пошкоджень: ІІІ, об`єкт непридавтний до використання за цільовим призначенням, повністю втратили свою економічну цінність, наявні пошкодження несучих та огороджувальних конструкцій, ступінь і характер яких свідчить про небезпеку аварійного обвалення об`єкта (зруйновані об`єкти), пошкодження 81-100%, відновлювальні роботи не проводились (том 3 а.с. 38 (зворот)-40). За даним фактом порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями російської федерації внесені відомості до ЄРДР 14.06.2024 за №12024221070000810 (т. 3 зворот а.с. 40). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Тобто, державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №363/4852/17. Отже, сам факт реєстрації [PERSON] 15.01.2007 права власності на житловий будинок, за доведеності його побудови в 1978 році, до моменту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , не дає підстав вважати, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Інших доказів, що вказаний житловий будинок був придбаний під час шлюбу позивачкою не надано, як і не було встановлено під час судового розгляду. Також, враховуючи, що спірний житловий будинок збудований у 1978 році, то за змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Так, ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Позивачка не надала до суду належних доказів того, що за рахунок спільних трудових чи грошових затрат, або її затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку та не надала суду належних доказів, що за рахунок її коштів проводився капітальний ремонт приміщення, реконструкція, добудова або будівництво спірного житлового будинку. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1, п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, судові витрати, понесені [PERSON] , покладаються на позивачку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Представник відповідача заявила клопотання про надання строку для подання доказів, що підтверджують розмір судових витрат, а тому суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл цих витрат.

Outcome: dismissed