Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

28.04.2025 представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.11.2013 року між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] було укладено кредитний договір №110187810, було підписано Заяву (Оферту) №110187810 на укладення Договору про надання та використання платіжної картки далі кредитний договір, відповідно до умов якого Відповідачу було випущено на його ім`я платіжну картку, відкрито поточний рахунок та встановлено Ліміт, в межах якого Позичальник має право здійснювати операції з використанням Картки за рахунок наданого Банком кредиту, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору. Відповідно до умов Договору позичальнику надається кредит на суму 6 000,00 грн, який може бути збільшений згідно з Умовами надання та обслуговування платіжних карток. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору шляхом встановлення ліміту на рахунку позичальника, що підтверджується виписками за кредитними договорами . Вказав, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому. Зазначив, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №110187810 становить 36410,65 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 12814,42 грн; заборгованість за відсотками 11937,45 грн; заборгованість за комісією 11658,78 грн. 25.07.2024 АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до [PERSON] за кредитним договором №110187810. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №103335674 в розмірі 36410,65 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал». Ухвалою суду від 300.04.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 12.05.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання кредиту, що відсутня квитанція про зарахування коштів. Вказував, що відповідачка не має заборгованості перед АТ «Банк Форвард». Крім того зазначив, що договір по тексту позовної заяви вказаний №110187810, однак позивач просить стягнути за договором №103335674. Також вказав, що відсутні підтверджуючі документи щодо правонаступництва АТ «БАНК ФОРВАРД» ПАТ «Банк Русский Стандарт». Вказує, що розрахунок позивача є незрозумілим, оскільки згідно з договором відповідач взяла кредит в сумі 6000 грн, однак вже в розрахунку позивач наводить заборгованість по тілу кредиту в сумі 12814,42 грн, хоча відповідачка ніколи не отримувала таких грошей від банку. Крім того, зазначає, що розрахунок заборгованості від 21.11.2024, на який посилається позивач, сформований особою , яка не мала відповідних повноважень на такі дії, оскільки АТ «Банк Форвард» станом на 21.11.2024 не був та не міг бути розпорядником та зберігачем інформації про стан рахунку відповідача. Додатково зазначив, що номер анкети, додатку до договору графіку платежів не збігається з номером договору. В задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. 16.05.2025 представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, де представник позивача вказав, що в прохальній частині позову замість правильного номеру договору №110187810 помилково вказано №103335674. Тому просив вважати правильним кредитний договір №110187810. Також 16.05.2025 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що між відповідачем та ПАТ «Банк Русский Стандарт» було укладено кредитний договір №110187810 від 04.11.2013 та надано кредит в межах кредитного ліміту, відповідач умови не виконала, на підтвердження вимог позивачем надано належні докази. Представник позивача звертався до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Представник відповідача та відповідач в судове засіданні не з`явилися. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до такого. Судом встановлено, що 04.11.2013 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», та [PERSON] було укладено кредитний договір №110187810, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору ( а.с. 6 зворот 7). Зазначена обставина не оспроюється відповідачем. Встановлено, що банківська установа свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, відповідачу було надано грошові кошти у вигляді кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «VICOTEC MASTERCARD Unembossed до кредитного договору №110187810 від 04.11.2013 його сторони передбачили, що сума кредиту (розмір кредитного ліміту) від 0-6000 грн, строк кредити від 0-36 міс., комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,9% (мін.15 грн), участь у програмі страхування 1,2%, процентна ставка за кредитом 55%, абонентська плата за надання виписок по рахунках клієнта у вигляді текстових повідомлень за допомогою Послуги «СМС-сервіс» (щомісячно) 12 грн, орієнтовна сукупна вартість кредиту (в процентному виразі) 84,91%, орієнтовна сукупна вартість кредиту ( в грошовому виразі) 2806,79 грн ( а.с. 8 зворот). Звертаючись до суду з позовом, позивач обраховує заборгованість станом на дату відступлення права вимоги в сумі 36410, 65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 12814, 42 грн; заборгованість за відсотками 11937,45 грн; заборгованість за комісією 11658, 78 грн ( а.с. 21). Однак, в досліджених судом документах, в умовах укладеного між сторонами договору , не міститься положень про підстави нарахування комісії, за що саме сплачується комісія і її розмір. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наданий до суду представником позивача розрахунок розміру заборгованості не дає суду підстави вважати, що даний розрахунок процентів від суми позики здійснений відповідно до умов укладеного між сторонами договору та в межах строку його дії, оскільки не є чітким та зрозумілим. Так, суду надано графік, відповідно до якого розраховано строк погашення 04.11.2014 і остаточна сума до сплати становить 8619,95 грн. Суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Суд враховує, що в даному графіку вказано, що дану таблицю слід вважати орієнтовним розрахунком. Однак, суд виходить з того, що оскільки в договорі кредитування №110187810 та у довідці про умови кредитування не вказано конкретно строк дії договору, тому суд приймає до уваги саме той строк, який вказаний у графіку до договору кредитування. Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо суми заборгованості за тілом кредиту, який з незрозумілих підстав вказаний представником позивача у сумі 12814, 42 грн та не приймає до уваги посилання представника позивача на п. 2.1 Заяви №110187810/ДБО, в якому позичальник просить Банк зарахувати кредитні кошти на рахунок, який буде використовуватись в рамках Кредитного договору для зарахування кредитних коштів та для погашення кредитної заборгованості. Розмір бажаного кредиту не може бути меншим 1000,00 грн та не більше 20 000,00 грн. Суд вважає, що точною є сума ліміту, зазначена в довідці про умови кредитування, де визначено, що сума кредиту (розмір кредитного ліміту) від 0 до 6000 грн, тобто саме ці умови були визначені і підписані сторонами при укладенні кредитного договору №110187810 від 04.11.2013. Також у вказаній довідці про умови кредитування визначена орієнтовна сукупна вартість кредиту ( в грошовому виразі) 2806, 91 грн і в примітках вказано що саме ця сума визначається при сумі кредиту 6000 грн та строку користування кредитом 12 місяців. Представником позивача не надано доказів того, що кредитний ліміт збільшувався та здійснювалася пролонгація. За правилами статей 12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78\~ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Щодо тверджень відповідача про відсутність у позивача права вимоги за кредитними договорами суд враховує таке. Відповідно до ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу(фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона(фактор)передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Встановлено, що 25.07.2024 АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до [PERSON] за кредитним договором №110187810 від 04.11.2013. Відповідач, як боржник за кредитними договорами, включена до реєстру боржників. Тому суд приходить до висновку, що позивач відповідно до укладеного договору набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення 573, 38 грн понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ( 23,67%).

Outcome: partial