Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну способу стягнення аліментів та просить: \~стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 36967,20\~грн.; \~змінити призначений за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.03.2013 у справі № 317/646/13-ц розмір аліментів, стягуваних з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700,00 грн. шляхом зміни способу стягнення та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.07.2011. Шлюб розірвано 22.02.2013 рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/252/13-ц. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] 28.03.2013 рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №\~317/646/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 700,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.02.2013 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач фактично сплачував аліменти до липня 2018 року. Станом на листопад 2023 року заборгованість з аліментів становить 36967,20 грн., що свідчить про невиконання обов`язку відповідача утримувати дитину. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів виникла з 01.08.2018, то пеня за несплату аліментів нараховується з 01.10.2021 по 01.01.2024. Пеня за несплату аліментів становить 123273,56 грн., однак враховуючи ч.\~1 ст. 196 СК України, нарахована пеня обмежується сумою боргу, яка становить 36967,20 грн. Щодо зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження позивачка зазначає наступне. Аліменти стягуються у твердій грошові сумі в розмірі 700,00 грн. Право обирати спосіб стягнення аліментів є безумовним правом стягувача. Оскільки раніше стягнуті аліменти у розмірі 700,00 грн. є меншими ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину, що не відповідає інтересам дитини, позивачка вважає за необхідне стягнути аліменти у частці від доходу. Відповідач не має інших утриманців, аліменти більше нікому не сплачує, працездатний, житлом забезпечений, матеріально забезпечений. Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.05.2024 позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 19.08.2024 заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.05.2024 скасовано. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області Сакояна Д.І. від 20.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У відзиві на позовну заяву від 04.09.2024 представник відповідача, адвокат Смірнова А.О., просила відмовити у позові в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а у частині позовних вимог щодо зміни способу стягнення аліментів не заперечувала проти позову. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача, адвокат Смірнова А.О., зазначила, що відповідач сумлінно сплачував на користь позивачки аліменти на утримання доньки. Те, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 58386/8 від 27.06.2024. Про наявність заборгованості зі сплати аліментів йому раніше не повідомлялось ні державним виконавцем, ні позивачкою. З 2016 року відповідач проживав за кордоном і періодично приїжджав до м. Запоріжжя. Кожен раз, перед тим як знову виїжджати за кордон, він звертався до органів ДВС для того, щоб дізнатись чи немає у нього заборгованості зі сплати аліментів. На кожне його звернення відповідачу усно повідомлялось про відсутність заборгованості. Позивачка жодним чином не намагалась врегулювати спір у позасудовому порядку. З приводу наявності заборгованості вона жодного разу не зверталась до відповідача. Відсутні докази, які б підтверджували умисне ухилення відповідача від сплати аліментів. [PERSON] зобов`язання по сплаті аліментів виконував вчасно та сумлінно, вживав усіх заходів щодо належного виконання зобов`язання, заборгованостей не має, що свідчить про відсутність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, а тому відсутня підстава для застосування до [PERSON] відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Відповідачу не повідомлялось, що сума аліментів на утримання доньки збільшилась і складає не 700,00 грн. Самостійно дізнатись про це він не мав можливості, оскільки державним виконавцем не надавались відповідні розрахунки, а в розрахунку, який було надано державним виконавцем у червні 2024 року, сума аліментів складає 700,00 грн. У цьому ж розрахунку зазначено, що заборгованість відсутня. Після того як відповідач дізнався про судове рішення в якому зазначено про наявність боргу зі сплати аліментів, він вжив усіх можливих заходів для того, щоб сплатити заборгованість. 28.08.2024 відповідачем повністю погашено заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач має сім`ю, перебуває у шлюбі з [PERSON] з 10.06.2021. Разом з відповідачем та його дружиною проживають діти [PERSON] від попереднього шлюбу [PERSON] , [PERSON] , які перебувають на утриманні відповідача. [PERSON] є неповнолітньою, а [PERSON] продовжує навчання у технікумі у зв`язку з чим вони не можуть самостійно себе забезпечувати. Щодо зміни способу стягнення аліментів, що стягуються за рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.03.2013 у справі № 317/646/13-ц, сторона відповідача не заперечує. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. У судовому засіданні 01.11.2024 представник позивачки, адвокат Коломоєць І.В., позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, які у ньому зазначені. Після судового засідання 19.12.2024 представник позивачки, адвокат Коломоєць\~І.В., участі у судових засіданнях не приймала, у заяві від 09.04.2025 просила розглянути справу за відсутності позивачки та її представника. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду не з`явився. У судовому засіданні 01.11.2024 представник відповідача, адвокат Смірнова А.О., заперечувала проти позову у частині позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в іншій частині не заперечувала. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що відповідачу було відомо про рішення суду, яким з нього були стягнуті аліменти. Про відкриття виконавчого провадження відповідачу також було відомо. Розрахунок заборгованості вони не оскаржували. Матір відповідача з самого початку займалась питанням сплати аліментів, хоча офіційно вона на це не була уповноважена. Відповідач перебуває за кордоном з 2016 року, періодично він приїжджав до батьків раз на рік, раз на два роки, бувало частіше. Відповідачу не було відомо про збільшення розміру аліментів. З січня 2023 року по липень 2023 року відповідач сплачував по 2000,00 грн. щоб погасити заборгованість. Після судового засідання 19.12.2024 представник відповідача, адвокат Смірнова\~А.О., участі у судових засіданнях не приймала, у заяві від 09.04.2025 просила розглянути справу за відсутності відповідача та його представника. Допитана у судовому засіданні 19.12.2024 свідок [PERSON] зазначила, що позивачка це її колишня невістка, а відповідач син. Поки син працював на заводі, аліменти у нього вираховувала бухгалтерія. Потім він поїхав за кордон. Він надсилав їй кошти, а свідок платила аліменти поштою. Кожні три місяці вона приходила до виконавчої служби. Претензій з приводу сплати аліментів не було. Їй не казали, що потрібно сплачувати більше. Коли син приїздив у відпустку, то ходив до виконавчої служби. Претензій до нього з приводу сплати аліментів не було. Свідок поштою надсилала кошти позивачці. Коли почалась війна, то прийшло повідомлення про неотримання аліментів. Вона пішла до виконавчої служби і їй дали дані для оплати через банківський рахунок. Потім було прострочення сплати. Потім вона приїжджала до виконавчої служби і їй сказали, що рахунок змінився, після чого вони вже продовжили сплачувати не по 800,00 грн., а по 2000,00 грн. Відповідач живе у Кракові. Про рішення суду про стягнення аліментів відповідачу було відомо. Також йому було відомо про виконавче провадження. Офіційно [PERSON] її не уповноважував на представництво у виконавчій службі. Листи з виконавчої служби на адресу відповідача не надходили. [PERSON] поштою не отримала аліменти за лютий 2022 року. Ці гроші так і «висять» в архіві. Після лютого 2022 року до кінця року аліменти не платили, оскільки то виконавчу службу не могли знайти, то з інших причин. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши доводи представників, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідка, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.10.2011 Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (оборот а.с. 7 т. 1). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22.02.2013 у справі № 317/252/13-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набрало законної сили 05.03.2013 (а.с. 8 т. 1). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.03.2013 у справі № 317/646/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.02.2013 та до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 09.04.2013 (а.с. 9 т. 1). Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Висоцькою А.Г. від 29.02.2013 відкрито виконавче провадження № 38187765 з примусового виконання виконавчого листа №\~317/646/13, виданого 17.04.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області, боржник [PERSON] , стягувач [PERSON] (а.с. 10 т.\~1). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2017 Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] 12.08.2017 уклала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 12 т. 1). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.11.2021 у справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25.04.2018 у справі №\~572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження №\~14-616цс18)». Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватись за формулою: p = (A1 х Q1 х 1%) + (A2 х Q2 х 1%) + … (An х Qn х 1%), де: p загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного головним державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гайдаш О.С., заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з лютого 2013 по листопад 2023 включно становить 36967,20 грн. (а.с. 10-11 т. 1). Згідно з розрахунком позивачки пеня за несвоєчасну (щомісячну) несплату аліментів за період з жовтня 2021 року по 01.01.2024 включно складає 123273,56 грн. (а.с.\~13 т. 1). Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивачка вказувала на необхідність застосування положень ч. 1 ст. 196 СК України та визначила розмір пені у сумі 36967,20 грн., який відповідає розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом станом на 31.11.2023, зафіксованому у вищевказаному розрахунку заборгованості. З матеріалів справи видно, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення про стягнення з нього аліментів, свої зобов`язання належним чином не виконував. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені). Частиною 3 статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Положеннями пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, визначено,\~що виконавець\~зобов`язаний обчислювати\~розмір заборгованості\~зі сплати\~аліментів щомісяця\~та у\~випадках,\~передбачених ч.\~4\~ст.\~71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»,\~повідомляти про\~розрахунок заборгованості\~стягувача і\~боржника. Розрахунок\~заборгованості обчислюється\~в автоматизованій\~системі виконавчого\~провадження на\~підставі відомостей,\~отриманих із: звіту\~про здійснені\~відрахування та\~виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про\~середню заробітну\~плату працівника\~для цієї\~місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Матеріали справи містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №\~58386/8 від 27.06.2024, складений державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Х. Купріною, відповідно до якого станом на серпень 2023 року (у межах спірного періоду) у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а станом на червень 2024 року заборгованість складає 700,00 грн. (а.с. 130-133 т. 1). Як видно з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №\~76324/8/29.24-35 від 04.09.2024, складеного державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Х. Купріною, станом на серпень 2023 року (у межах спірного періоду) заборгованість [PERSON] становить 29589,00 грн., а станом на грудень 2023 року заборгованість складає 32660,98 грн. (а.с. 135-136 т. 1). На виконання ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 13.03.2025, Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) суду надано копії матеріалів виконавчого провадження № 38187765 з примусового виконання виконавчого листа №\~317/646/13, виданого 17.04.2013 Запорізьким районним судом Запорізької області (боржник [PERSON] , стягувач [PERSON] ), які містять аналогічний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 27-158 т. 2). Приписами ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Суд враховує, що складений державним виконавцем розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №\~76324/8/29.24-35 від 04.09.2024, тобто останній за часом, сторонами не оскаржувався. Доказів, які б спростовували розмір визначеної цим розрахунком заборгованості, суду не надано. За таких обставин такий розрахунок суд вважає належним та обґрунтованим і бере його до уваги при ухвалені даного рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.\~77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст.\~80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача у відзиві на позов стосовно того, що [PERSON] не повідомлялось про те, що сума аліментів, яка підлягає стягненню на утримання доньки [PERSON] збільшилась, а в розрахунку, який було надано державним виконавцем у червні 2024 року зазначено, що сума аліментів, яка підлягає сплаті становить 700,00 грн., заборгованість відсутня, з огляду на наступне. У Сімейному кодексі\~Українине передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Суд ураховує, що відповідач був обізнаний про необхідність утримування дитини. Збільшення розміру аліментів було обумовлене необхідністю застосування ч. 2 ст.\~182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину. Частина 2 статті 182 СК України у поточній редакції, яка визначає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є чинною з 08.07.2017. Стаття 68 Конституції України закріпила, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Ні відповідачем, ні його представником не було надано суду належних доказів, які б підтвердили відсутність вини [PERSON] у затримці зі сплати аліментів за спірний період. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач сумлінно виконував покладений на нього обов`язок зі сплати аліментів, а також вживав всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язань. Саме по собі посилання на виконаний державним виконавцем помилковий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 58386/8 від 27.06.2024, як на доказ необізнаності відповідача про наявність заборгованості, є безпідставним, адже отриманий даний розрахунок заборгованості вже після звернення позивачки до суду із позовом. Під час розгляду справи судом встановлено очевидну помилковість наданого відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 58386/8 від 27.06.2024, адже у даному розрахунку визначено помилкові суми аліментів, які підлягають стягненню. Перебування [PERSON] в іншому шлюбі та наявність інших осіб на його утриманні не звільняє відповідача від обов`язку вчасно сплачувати аліменти за рішенням суду. Посилання на те, що позивачка не отримувала поштові перекази за спірний період, не знайшли свого належного доказового підтвердження під час розгляду справи. Крім того, неотримання поштових переказів стягувачем не виключало можливості сплати аліментів через депозитний рахунок виконавчої служби. Показання свідка [PERSON] не спростовують висновків суду. Відповідно до розрахунку заборгованості пені, виконаного представником позивачки на підставі належного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, пеня за несвоєчасну (щомісячну) несплату аліментів за період з жовтня 2021 року по липень 2023 року складає 123273,56\~грн. (оборот а.с. 6, т. 2). Заперечень до даного розрахунку відповідачем не надано. Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 196 СК України. З огляду на це, з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 28172,50 грн., тобто у розмірі, який відповідає розміру заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, що визначений у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №\~76324/8/29.24-35 від 04.09.2024 станом на 31.07.2023. Виходячи із встановлених судом обставин, позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Стосовно позовної вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд виходить з наступного. У силу положень ст. 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає\~застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд вважає, що вимоги позову про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню, адже таке рішення буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, що наразі відповідач має регулярний дохід, а щомісячні аліментні платежі у розмірі 700,00\~грн., стягнуті рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28.03.2013, є недостатніми для утримання та виховання дитини, забезпечення її нормального розвитку, та є меншими за гарантований державою мінімальний розмір. Визначений позивачкою розмір частки заробітку [PERSON] , яка буде стягуватися як аліменти на дитину, відповідає критеріям виваженості, розумності та справедливості та можливостям відповідача. Ураховує суд й відсутність заперечень щодо позову у цій частині. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Пунктом 1 частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що розмір судового збору для фізичних осіб з позовних заяв майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З відповідача на користь держави, з урахуванням часткового задоволення позовної вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, підлягає стягненню судовий збір у розмірі: (1073,60 грн. х 28172,50 грн.) / 36967,20 грн. = 818,18\~грн. Згідно з приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору для фізичних осіб з позовних заяв немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З відповідача на користь держави за позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі: 818,18 грн. + 1073,60 грн. = 1891,78 грн. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. У клопотанні від 09.04.2025 представник позивачки, адвокат Коломоєць І.В., просила стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Представник відповідача, адвокат Смірнова А.О., у запереченнях від 17.05.2025 висловила свою незгоду із стягненням витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування своєї позиції послалась на те, що позивачка не виявила бажання врегулювати конфлікт в позасудовому порядку, не лише не сприяла мирному врегулюванню, а й створила всі умови для неминучого звернення до суду. Витрати не є обґрунтованими, суперечать фактичним обставинам справи, принципам права та справедливості. Згідно з приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи [PERSON] надавалась професійна правнича допомога адвокатом Коломоєць І.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 0612/2023 від 06.12.2023 (а.с. 150 т. 1) та ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1152870 від 11.12.2023 (а.с. 154 т. 1). Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги № 0612/2023 від 06.12.2023 гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені за бажанням сторін. Оплата здійснюється шляхом 100 % передплати очікуваних робіт, виконання якої досягнуто за домовленістю. Матеріали справи містять розрахунок витрат на професійну правничу допомогу за змістом якого супровід клієнта у Запорізькому районному суді Запорізької області по справі № 317/7193/23 (незалежно від кількості судових засідань, у тому числі усна консультація з питань захисту сімейних прав, підготовка відповіді на відзив) коштує 5000,00 грн. (оборот а.с. 150 т. 1). Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт/правничих послуг від 25.09.2024 [PERSON] прийняла, а адвокат Коломоєць І.В. передала правничі послуги вартістю 5000,00 грн. супровід клієнта у Запорізькому районному суді Запорізької області по справі № 317/7193/23 (незалежно від кількості судових засідань, у тому числі усна консультація з питань захисту сімейних прав, підготовка відповіді на відзив) (оборот а.с.\~150 т. 1). Надаючи вищезазначені документи разом із відповіддю на відзив, представник позивачки просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00\~грн., надавши при цьому квитанцію до прибуткового касового ордеру № 39 від 25.09.2024, відповідно до якої [PERSON] сплачено адвокату Коломоєць І.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 0612/2023 від 06.12.20203 суму у розмірі 5000,00 грн. Звертаючись до суду із клопотанням про стягнення судових витрат від 09.04.2025, представник позивачки не надала суду додаткових угод, якими б було передбачено збільшення раніше визначеного гонорару, який за умовами укладеного договору мав бути внесений 100% передплатою. Отже, суд вважає безпідставним збільшення витрат на професійну правничу допомогу з 5000,00 грн. до 8000,00 грн. В іншій частині суд констатує, що відсутні підстави зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу співмірні із: складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України. З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені та обґрунтовано нараховані, пропорційні та співмірні судові витрати на професійну правничу допомогу, але пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі: (5000,00 грн. х 28172,50 грн.) / 36967,20\~грн. = 3810,47 грн. Суд не\~може погодитись\~із доводами\~представника відповідача\~щодо того,\~що позивачка не виявила бажання врегулювати конфлікт в позасудовому порядку, не лише не сприяла мирному врегулюванню, а й створила всі умови для неминучого звернення до суду. Дані доводи об`єктивно не підтверджуються жодними доказами. У матеріалах справи відсутнє доказове підтвердження тому, що позивачка діяла недобросовісно, спровокувала судовий спір без об`єктивної необхідності. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial