Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

На розгляд суду надійшла позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.03.2023 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 24.03.2023-100002545. Відповідно до умов договору відповідач отримав суму кредиту у розмірі 5\~000,00 грн. строком на 42 дні. Згідно договору відповідач взяв на себе зобов`язання сплачувати відсотки фіксовану незмінну відсоткову ставку у розмірі 2%% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Відсотки розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту у разі його дострокового часткового повернення) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 04 травня 2023 року за останнім рахується заборгованість в розмірі 10\~600,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5\~000,00 грн., заборгованості по процентах в розмірі 5\~600,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представник ТОВ «Споживчий центр» в позовній заяві клопотав про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в позові посилаючись на те, що у відповідача не виник обов`язок виконувати кредитне зобов`язання в силу того, що позивачем надано заявку від 24.03.2023, що є невід`ємною частиною кредитного договору (оферти), але суду надана лише копія пропозиції про укладення кредитного договору (оферти). Також кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр», а в квитанції про переказ коштів зазначено Швидкий кредит. Також не зрозуміло, на чий картковий рахунок було здійснено переказ кредитних коштів. Щодо довідки розрахунку заборгованості посилається на те, що остання не є первинним обліковим бухгалтерським документом, тому не може підтвердити суму заборгованості. Позивач подав відповідь на відзив, згідно якої посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) від 24.03.2023; 2) подання відповідачем заявки кредитного договору № 24.03.2023-100002545 (кредитної лінії) від 24.03.2023; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 24.03.2023-100002545 від 24.03.2023. Означені документи відповідач підписав за допомогою одноразового електронного ідентифікатора С381. Крім цього, вказані документи містять відомості про номер картки, на який відповідачеві було перераховано суму кредитних коштів. Тому підписуючи документи, він погоджувався, що вказаний номер картки являється саме відповідача. Також на підтвердження власних тверджень щодо неотримання кредитних коштів, відповідач не надав суду виписки з власної банківської картки. Представник позивача зауважує, що ТОВ «Споживчий центр» є не банківською, а фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом розміру боргу. Тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та наявні при ній докази дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних обгрунтувань. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2\~ст. 638 ЦК України). За правилом ч.1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин 1, 3\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,\~207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3\~ст.11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст.12 цього Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2023 між сторонами у справі було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) №24.03.2023-100002545, відповідачем було підписано заявку, додаток до анкети позичальника, які скріплено одноразовим електронним ідентифікатором С381. При укладенні кредитного договору відповідач сам надав відомості, які його ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, місце роботи, номер телефону, картку. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким [PERSON] скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. Відповідно до пункту 14 заявки кредитного договору № 24.03.2023-100002545 (Кредитної лінії) спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ. 24.03.2023 [PERSON] скеровано підтвердження кредитного договору. Таким чином, підписанням заявки відповідач підтвердив однозначне та безумовне прийняття (акцепт) пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та просив фінансову установу ТОВ «Споживчий центр» надати йому грошові кошти в сумі 5000,00 грн. з урахуванням умов, визначених в публічній пропозиції. Отже, відповідач 24.03.2023 акцептував публічну пропозицію ТОВ «Споживчий центр», яка розміщена на веб-сайті фінансової установи та беззастережно приєднався до умов договору. Сторони погодили надання відповідачеві кредиту в сумі 5\~000,00 грн. строком на 42 дні, черговість платежів та сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі (п.п. 4.1-4.5 договору, п.п. 1-14 заявки), та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 24 березня 2023 року. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Відповідно до\~ст. 1054-1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Квитанцією з LIQPAY від 24.03.2023 , ID операції 2259853606, підтверджується переказ суми грошових коштів за кредитним договором у розмірі 5\~000,00 грн. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 24.03.2023-100002545 заборгованість [PERSON] по кредитному договору складає 10\~600,00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5\~000,00 грн. та заборгованості по відсотках у розмірі 5\~600,00 грн. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що він відповідає вимогам указаного Закону, є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору, а тому є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт отримання кредиту та розмір заборгованості за вказаним кредитним договором. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Із вказаного\~слідує,\~що доведення\~факту повернення\~грошових коштів\~у розмірі\~та на\~умовах,\~визначених договором,\~є обов`язком\~ [PERSON] \~,\~як позичальника,\~а не\~позивача. При цьому, відповідач доказів щодо спростування розміру суми заборгованості не надав, а тому суд дійшов висновку про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого права позивача порушенні, існує заборгованість за кредитним договором, розмір якої встановлений судом, яка і підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, згідно положень\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору (судовий збір визначений з урахуванням понижуючого коефіцієнта).

Outcome: approved