Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] та новонародженої дитини, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на їх утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що новонароджена дитина та малолітня [PERSON] опинилися у складних життєвих обставинах, внаслідок чого були відібрані у їх матері [PERSON] та батька [PERSON] . Відповідачі проживають разом у фактичному шлюбі з 2014 року. Впродовж майже 3 місяців відповідачі не подали заяву про реєстрацію народження їх новонародженої 18.07.2024 дитини, чим порушили її права. Малолітня [PERSON] перебуває на обліку у службі у справах дітей та сім`ї як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. [PERSON] має постійні пропуски занять у школі, вона не знає більшості букв, нею не займаються її батьки. Посадовими особами були здійснені неодноразові виїзди до місця проживання дітей з метою перевірки умов їх проживання, внаслідок яких неможливо здійснити було вказані дії через зачинені двері та відсутність зв`язку з батьками дітей. Під час повторного виїзду посадовими особами 04.10.2024 здійснено перевірку умов проживання дітей, в ході якої складено відповідний акт оцінки рівня безпеки дітей. Під час вказаної перевірки було виявлено не задовільні умови проживання вказаних дітей та встановлено відсутність свідоцтва про народження новонародженої дитини, яка в тому числі не перебувала на обліку у лікарів. Отже, відповідачі не виконують свої батьківські обов`язки відносно їх дітей. Залишення дітей на вихованні відповідачів є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідачі є працездатними особами, у яких відсутні доходи. Позивач з урахуванням позовних вимог просив позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] та відповідача [PERSON] - відносно її новонародженої доньки [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання його доньки [PERSON] , а з відповідача [PERSON] - аліменти на утримання її доньок [PERSON] та [PERSON] , передати дітей позивачу для подальшого забезпечення їх сімейними формами виховання. 26.11.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05.02.2025 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник відповідачів адвокат Геря О.Ю. в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідачі зазначили, що вони категорично не погоджуються із позовними вимогами, вважають їх такими, що ґрунтуються на недостовірній інформації та не підтвердженими належними, допустимими та достовірними доказами. Відповідачі дійсно проживають разом без реєстрації шлюбу та у них є спільні діти. Оскільки їх новонароджена донька народилася [INFO] , то відповідачі не встигли визначитися із її ім`я та не зареєстрували її народження відповідно до вимог законодавства. Отже, на підставі п. 3, 8 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не подання відповідачами заяви щодо державної реєстрації їх дитини не може бути підставою для задоволення заявлених позивачем позовних вимог. Водночас відповідачі ніколи не ухилялися від виконання батьківських обов`язків відносно їх дітей. Вони вчиняли усі необхідні дії для того, щоб їх діти мали нормальне харчування, гарний одяг та все необхідне. Оскільки донька відповідачів не хворіла, у зв`язку з чим не було підстав для звернення відповідачів до лікарів. Позивачем до позову не додано доказів щодо намагань лікарів зв`язатися із відповідачами щодо необхідності відвідування лікаря із новонародженою дитиною, а також доказів щодо їх донька [PERSON] має постійні пропуски занять у школі без поважних причин, не знає більшості букв. Позивачем не надано доказів щодо намагань відвідати родину відповідачів працівниками соціальної служби. Відповідачі у свою чергу не переховувалися від працівників соціальної служби. Щодо зафіксованих умов проживання дітей у квартирі у день відібрання дітей відповідачі пояснюють, що на передодні у вказаній квартирі проводилися поминки та вони не встигли зробити прибирання, а розбите скло ніяким чином не впливає на виховання дітей. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, та заперечував проти доводів представника відповідачів, вказаних у відзиві, у зв`язку їх необґрунтованістю. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник відповідачів адвокат Геря О.Ю. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її донька є подружкою доньки відповідачів [PERSON] . Вона не була у квартирі, де проживає [PERSON] з батьками. Донька їй не повідомляла про її погані умови в квартирі [PERSON] . На її думку, дівчинка відповідає своєму розвитку. [PERSON] була ініціатором спілкування із її донькою. Оскільки вона проживає на першому поверсі будинку, то бачила, що її донька та [PERSON] спілкувалися та гралися разом у дворі. Вона не підтримувала спілкування з батьками [PERSON] , тільки віталися інколи з ними. Коли вона бачила батьків [PERSON] , то вони були охайно, чисто вдягнутими. Вона один раз бачила [PERSON] у парку ВДНХ разом із її батьком, а її матір - один раз у дворі з коляскою. Їй невідомо щодо відвідування [PERSON] школи, минулого року вона бачила як батько забирав [PERSON] зі школи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є партнером [PERSON] , з яким вони працюють разом у ТОВ «Тайм Фрідом». Вони знайомі приблизно 10 років. Він є директором вказаної компанії, а [PERSON] працює у нього не офіційно та отримує гроші готівкою або на карту. Враховуючи специфіку їх роботи з установкою кондиціонерів, то взимку у них не багато роботи, а влітку більше. На його думку, [PERSON] дуже любить його сім`ю. Йому відомо зі слів [PERSON] , що [PERSON] постійно відводив його доньку до школи. Він неодноразово бачив доньку [PERSON] . Він не бував у гостях вдома у [PERSON] та разом із сім`ями вони не збиралися. Щодо обставин, пов`язаних із навчанням дитини [PERSON] , йому нічого невідомо. Він проживає поруч із батьками [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] та хрещеною мамою його старшої доньки [PERSON] . До початку війни у 2022 році вона інколи відвідувала квартиру відповідачів, а останнім часом не відвідувала через війну. Під час відвідування вона не бачила безладу у квартирі [PERSON] . Вона не спілкувалася з її хрещеною по телефону, а останній раз бачила її на новий рік чи на 8 березня. Скарг від дитини на батьків, навчання у школі не було. У листопаді 2024 року їй стало відомо зі слів діда та баби про відібрання дітей у [PERSON] та [PERSON] . Вона особисто не зверталася до служби, щоб забрати дітей до себе, але в неї є таке бажання. Їй було відомо про народження дитини у сім`ї [PERSON] , але вони не бачилися після цього. Їй не було відомо, що її хрещена не ходила до школи. Їй відомо про те, що [PERSON] хотіли перевести в інший клас, де у дитини більше друзів. Їй не було відомо про те, що новонароджену дитину не зареєстрували у РАЦС та не робили їй медичний огляд. Їй відомо, що її хрещена любить малювати. Вона не бачила, щоб батьки дітей зловживали алкогольними напоями, у них нормальна родина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . Вона із дідусем та онукою [PERSON] ходили разом у зоопарк та цирк. В основному дідусь займався вихованням онуки, а вона займалася домашніми справами. Їй відомо, що онука [PERSON] їй розповідала, що вона не має бажання ходити до школи. Її син вживав алкогольні напої, але не зловживав ними. Дружина її сина не жалілася їй щодо нестачі грошей у їх родині. Вона спілкується із її невісткою через її сина. У гості до родини сина їздив її чоловік, а не вона особисто. Їй не було відомо про факт того, що її невістка була засудженою. Їй відомо, що її син був засудженим. Після пологів її невістки вона не була у гостях у родини її сина. Вона особисто не бачила як пише її онука [PERSON] . Її син з дитинства був тихим та спокійним, займався гандболом, завжди працював. Її син та невістка протягом трьох років жили разом із нею та її чоловіком. У вказаний час її невістка все робила по господарству, разом із нею та її сином вона залишала бабусю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є батьком [PERSON] . Він вважає, що він та його дружина трішки не догледіли дітей, внаслідок чого у них відібрали їх онуків. Він вважає, що були певні упущення щодо навчання його онуки [PERSON] . Зі слів онуки він знає, що до його онуки змінилося ставлення класного керівника. Йому відомо, що у онуки були проблеми у навчанні, у зв`язку з чим її пересадили у класі за іншу парту. Коли він з бабусею забирали у гості онуку [PERSON] , вона була гіперактивною дитиною. Коли він ходив у соціальний центр у п`ятницю, щоб поспілкуватися з [PERSON] , він її не впізнав. Під час вказаного спілкування [PERSON] просилася додому. До вказаного відвідування онуки він попередньо звертався 5 разів до служби із відповідними листами. Він вважає, що на момент відібрання дітей у родині не було загрози життю та здоров`ю дітей. У нього особисто є педагогічний досвід, оскільки він закінчив Харківське танкове училище. У його квартирі створені усі побутові умови для проживання дітей. Йому не було відомо, що діти з 2022 року перебували на обліку у службі. Після відібрання дітей він самостійно не звертався до школи та інклюзивного центру з метою з`ясування ситуації та спілкування. Він та його дружина не часто відвідували його сина та невістку за місцем їх проживання. Він контактував із невісткою через його сина, а не особисто. Зі слів сина та невістки він знає, що вони зверталися до лікарів у разі необхідності для дітей. Протягом семи місяців з дня відібрання дітей у їх сина та невістки він не відвідував родину його сина. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією свідоцтва про народження від 24.06.2015 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про народження від 14.11.2024 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії витягу з реєстру від 14.11.2024 №00047984845 відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до копії акту обстеження умов проживання дитини від 04.10.2024 на підставі перебування родину на обліку сімей, з метою перевірки умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , було виявлено наступне: у квартирі не прибрано, брудно, квартира потребує ремонту, у кухні не прибрано, брудно, наявні залишки зіпсованої їжі, балконні двері розбиті, немає скла, підлога на кухні і в кімнаті у занедбаному стані; при відвідувані діти перебували вдома, зокрема [PERSON] у навчальний час перебувала у квартирі, у зв`язку з чим її батьки не повідомили причину її перебування вдома. Крім того під час вказаного обстеження встановлено, що в наявності ліжко, іграшки, речі, але вони не складені, дитина навчається у 3 класі у школі №236, часто хворіє, в тому числі відсутні продукти харчування. Зі слів [PERSON] дохід родини становить приблизно 10000 грн. Батьки дітей офіційно не працюють. Зі слів сусідів у вказаній квартирі чутно сварки та крики вночі. Таким чином, сформований висновки, що умови проживання для дітей не забезпечені, рекомендовано з`явитися до служби для вирішення питання подальшої долі дітей та підготувати ССДС розпорядження про негайне відібрання дітей. Відповідно до копії акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 04.10.2024 було вирішено щодо необхідності підготовки розпорядження про негайне відібрання дитини [PERSON] у її батьків. Згідно з копією повідомлення від 17.09.2024 №100/09-2481 [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП про що були складені матеріали від 23.03.2023, 16.03.2023, 04.10.2024 та 04.10.2024, а [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України та ч. 2 ст. 309 КК України, про що були внесені відомості 27.04.2017 та 12.10.2020 відповідно. Відповідно до копії інформації від 18.09.2024 №169, складеної Гімназією №236 м. Києва, дитина [PERSON] була зарахована у 2022 році до гімназії та за період її навчання у 1-2 класі вона не засвоїла навчальний матеріал, станом на 18.09.2024 дитина не знає більшості букв, їх написання викликає великі труднощі, не вміє читати та у неї слабко розвинуте усне мовлення, її словниковий запас обмежений та не відповідає її віку. Водночас зазначено, що дитина рідко відвідує гімназію, при цьому мати дитини попереджає про відсутність дитини у школи, не пояснюючи причину відсутності. Батьки дитини приділяють мало уваги навчанню їх доньки та на звернення класного керівника щодо вжиття заходів не реагували. Згідно з копією повідомлення від 17.09.2024 №108/43-1-1160, складеного КНП «ЦПМСД №1» Солом`янського району м. Києва, дитина [PERSON] спостерігається у вказаному закладі, останній візит до лікаря був у 27.01.2023 з приводу щеплення. Водночас батьками дитини не укладена нова декларація з лікарем, зв`язатися за матір`ю дитини неможливо. Відповідно до копії розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.10.2024 №522 було прийнято розпорядження про негайне відібрання малолітньої [PERSON] та новонародженої дівчинки у батьків [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю. Відповідно до копії повідомлення від 08.10.2024 №061/35-1203 04.10.2024 до КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» були доставлені діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яким наразі проводять обстеження для подальшого влаштування. Відповідно до копії повідомлення Управління соціального захисту населення від 24.09.2024 №100/06-25-1290 відповідно до рішення від 20.04.2023 №379 родині Захарових надається соціальна послуга соціального супроводу з метою надання соціальної підтримки родини щодо покращення батьківського потенціалу. Батькам вказаної родини було поставлено завдання щодо відвідування консультацій психолога центру, покращення житлово-побутових умов та забезпечення потреб дитини. Водночас фахівцями центру неодноразово здійснювалися візити у родину, але батьки завжди були відсутніми. Станом на 24.09.2024 зв`язок з родиною відсутній. Згідно з копією наказу від 28.03.2023, складеного Службою у справах дітей та сім`ї, малолітню [PERSON] було постановлено на облік дітей, які перебувають у складених життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до копії довідки від 22.07.2024 №061/50-2811 [PERSON] народила дитину [INFO] та відмовилася від отримання одноразової натуральної допомоги - пакунка малюка. Відповідно до копії повідомлення від 15.11.2022 №212 та від 16.01.2023 №10 адміністрація навчального закладу, в якому здобуває освіту [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей та сім`ї з метою повернення дитини до навчання, оскільки дитина припинила відвідування занять у навчальному закладі. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 02.01.2025 №100-48 встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Після народження доньки [PERSON] впродовж 3 місяців не здійснила реєстрацію її народження в органах РАЦС. Отже, [PERSON] є одинокою матір`ю відносно її доньки [PERSON] . [PERSON] перебувала на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах через невиконання її батьками батьківських обов`язків. 04.10.2024 посадовими особами служби був здійснений виїзд до місця проживання родини, де встановлено незадовільні умови проживання дітей та складений акт про оцінку рівня безпеки дитини. Батьки не зверталися до лікарів. Вказаних дітей було відібрано від батьків. Станом на 26.12.2024 батьки не звернулися до служби, подальшою долею їх дітей не цікавилися та не вчинили жодної дії щодо повернення дітей. Отже, орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, діючи в інтересах дітей, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх доньок. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З наведених доказів судом вбачається, що відповідач [PERSON] та [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток їх дітей [PERSON] та [PERSON] , не займаються їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Окрім того, з моменту відібрання дітей, відповідачі жодного разу не вживали будь-яких дій для побачення з ними. Також судом враховується обставина, що вказана родина з 2022 року перебувала на обліку у службі у справах дітей та сім`ї як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах. Водночас відповідачами за вказаний період не були вчинені відповідні дії, що свідчили б про належне виконання ними батьківських обов`язків. Отже, враховуючи поведінку відповідачів як матері та батька, їх відношення до їх дітей та беручи до уваги інтереси дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд доходить висновку, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками та втратили цікавість до їх дітей. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі повністю ухилилися від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх доньок та втратили до них будь-який інтерес, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно їх малолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вказані діти фактично позбавлені батьківського піклування та відсутня можливість передати дітей іншим родичам, мачусі, вітчиму, суд на виконання положень ч. 4, 5 ст. 167 СК України вважає необхідним передати дітей на опікування Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з метою вжиття відповідних заходів подальшого влаштування долі дітей для захисту їх прав та інтересів. Водночас, задовольняючи позов про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей, суд вважає за необхідне одночасно прийняти рішення про стягнення з них аліментів на утримання їх дітей. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідачів окремо з кожного, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дітей буде стягнення з відповідачів окремо з кожного аліментів щомісячно у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2024 (дата подання до суду вказаного позову) і до досягнення кожною дитиною повноліття - [INFO] та [INFO] , відповідно. Водночас суд вважає, що стягнення аліментів слід здійснювати на користь дітей, оскільки на сьогоднішній день відсутня будь-яка особа, яка б могла отримувати вказані аліменти від відповідачів. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що не підлягає задоволенню заявлена позивачем вимога в частині стягнення вказаних аліментів на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої будуть перебувати діти. За таких обставин, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, у зв`язку з чим позов про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги пояснення свідків, що дані при розгляді справи в суді, оскільки такі суперечать одні одним та не знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами цивільної справи. Вказані пояснення свідки суд оцінює критично, оскільки вони були надані зі слів відповідачів та інших осіб. Водночас надані свідками пояснення свідчать лише про закритість родини відповідачів до спілкування. Крім того, свідчення свідків не спростовують доводів, викладених позивачем у позові, щодо ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків відносно їх дітей. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України з відповідачів окремо з кожного підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у загальній сумі 2422,40 грн, у зв`язку з тим, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою.

Outcome: partial