Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Адвокат Петровський\~С.А.,\~який діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 1511635 грн., з яких 1391438 грн. заборгованість за продаж квартири та 120197 грн. 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. В обґрунтування свого позову, позивач посилався на те, що 10.05.2019 він видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М., на той час його дружині [PERSON] , представляти його інтереси з питань продажу належній йому на праві особистої власності квартири [ADDRESS] . 08.10.2020 квартира була продана відповідачем своєї матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Литвинчук А.А. Проте, в супереч закону, відповідач не передала позивачу грошові кошти, отримані від продажу квартири, на неодноразові усні зварення до відповідача з питання про повернення коштів відповідач уникає зустрічі та кошти не повертає, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою від 07.09.2023 судді Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву за підсудністю направлено на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою від 17.10.2023 відкрите провадження у справі в прядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувані докази. \~ 03.12.2024\~адвокат Петровський\~С.А.,\~який діє\~в інтересах\~позивача [PERSON] , позовні вимоги зменшив та просив стягнути грошові кошти у розмірі 426084,59 грн., з яких 394000 грн. заборгованість за продаж квартири та 32084,59 грн. 3% річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. 18.12.2023 представник позивача подав заяву про долучення доказів. 25.01.2024 до суду надійшли докази які були витребувані судом. 30.04.2024 представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою від 01.05.2024 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено 03.06.2024 представник позивача подав до суду заяву про залучення до участі у справі третьої особи. Ухвалою від 03.06.2024 до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою від 17.10.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 03.12.2024 представник позивача подав заяву про долучення доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позові, просив позовні вимоги задовольнити. Зазначивши, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2021 році. Позивачу квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.09.2014, та є особистою приватною власністю. У зв`язку з тим, що позивач перебував за кордоном, він видав генеральну довіреність відповідачу для переоформлення вказаної квартири в нежитлове приміщення, для здійснення відповідачем підприємницької діяльності В подальшому позивач дізнався, що квартира продана [PERSON] , яка є матір`ю відповідача, грошей від продажу квартири він не отримав, на теперішній час в квартирі працює салон краси. 05.06.2025 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. 05.06.2025 представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за її та відповідача відсутністю, позовні вимоги не визнала, просила в їх задоволенні відмовити посилаючись на те, що на момент укладення довіреності та здійснення правочину, за яким позивач бажає стягнути кошти, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому отримані відповідачем кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов, пояснення та заяви про розгляд справи за їхньою відсутністю суду не подавали. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2013, який розірвано 25.03.2021 рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.09.2014 державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, належала квартира [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2019 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Євтушенко А.М. було посвідчено довіреність, за умовами якої [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси та вчиняти увесь передбачений чинним законодавством комплекс юридично значущих дій із продажу квартири [ADDRESS] . Даною довіреністю [PERSON] уповноважив [PERSON] укладати та підписувати договори цивільно-правового характеру, в тому числі договір купівлі-продажу квартири, встановлювати умови, ціну цього договору на свій розсуд, одержати належні йому гроші або майно тощо. На підставі цієї довіреності, 08.10.2020 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Літвінчук А.А. було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] , діючи від імені [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність за обумовлену в цьому договорі грошову суму, ізольовану квартиру [ADDRESS] , яка згідно Розділу 2 Договору купівлі-продажу склала 394200 грн., які повністю сплачені покупцем та отримані представником продавця до підписання цього договору. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.08.2023 , за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2020. У відповідності до ч.1 ст.\~237\~ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов`язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов`язків - передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють. За змістом ч. 3 ст.\~237\~ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ч.ч.1, 3 ст.\~244\~ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Виходячи зі змісту даної норми вбачається, що представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Тому якщо він діяв у власних інтересах, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено в суді, він повинен повернути кошти за отриману квартиру. Виходячи зі змісту даної норми вбачається, що представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє. Тому якщо він діяв у власних інтересах, нехтуючи інтересами особи, яку він представляв, і це доведено в суді, він повинен повернути кошти за отриману квартиру. Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Згідно зі статтею 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року у справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок про застосування частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України». Отже, суд приходить до висновку, що за спірну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] , як діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , отримала від покупця [PERSON] 394200 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.10.2020 та вказані обставини відповідачем не спростовані. Крім того, в своєї заяві від 05.06.2025 представник відповідача також не заперечувала факту отримання [PERSON] коштів від продажу квартири. Суд ставиться критично до посилання представника відповідача, що на момент укладення довіреності та здійснення правочину, за яким позивач бажає стягнути кошти, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, тому отримані відповідачем кошти були витрачені в інтересах сім`ї, при цьому, будь-яких належним та допустимих доказів, на підтвердження витрати коштів від продажу квартири, за згодою позивача, в інтересах сім`ї, відповідач не надала. Крім того, суд вважає необхідним зауважити, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.09.2014 належала квартира [ADDRESS] , яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України була його особистою\~приватною власністю, оскільки набута у власність за час шлюбу, але в порядку спадкування. Тому кошти від продажу квартири, яка є особистою власністю [PERSON] , не підлягають поділу між подружжям і не є спільними коштами. Це означає, що всі гроші від продажу залишаються виключно особистою власністю позивача. Особиста приватна власність це майно, яке належить лише одному із подружжя, і на яке не поширюється сімейно-правовий принцип спільності майна подружжя. Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, ч. 2, ч. 3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належним та допустимих доказів, на спростування пред`явлених позовних вимог, відповідач не надала. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за продаж квартири [ADDRESS] в сумі 394000 грн., в межах заявлених вимог. Щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних суд вирішив наступне. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Судом встановлено, що 08.10.2020 відповідач [PERSON] , діючи за довіреністю в інтересах [PERSON] , за договором купівлі-продажу продала належну позивачу квартиру, отримавши грошові кошти від продажу у розмірі 394200 грн., які до теперішнього часу не передала позивачу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу трьох відсотків річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України. Перевіривши поданий суду розрахунок, в межах заявлених вимог, який відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних в розмірі 32084,59 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, з врахуванням зменшених позовних вимог, у розмірі 4260,85 грн.

Outcome: approved