Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 07.06.2024 року [PERSON] (далі позивачка), в особі представника, звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,\~громадянина Республіки\~Вірменія(далі - відповідач), в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] ,\~громадянина Республіки\~Вірменія,на її користь на утримання дітей: [PERSON] , малолітнього, [INFO] , [PERSON] , малолітньої, [INFO] , з твердої грошової суми на частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та понесені позивачкою судові витрати. 2. Позов обґрунтований тим, що 21.10.2015 року між сторонами по справі було укладено шлюб. У шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22.05.2022 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/4348/21 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач у період подружнього життя систематично вчинював адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, свідками яких були й діти подружжя. З метою убезпечення дітей від домашнього насильства, позивачка була вимушена з дітьми 01.09.2021 року виїхати до своєї матері до АР Крим, де вони й зараз мешкають. 29.10.2021 року Біляївським районним судом у справі № 496/4351/21 було видано судовий наказ, відповідно до якого зі [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - з 21.09.2021 року і до досягнення ними повноліття. Наразі вказаних коштів не вистачає на забезпечення базових потреб малолітніх [PERSON] та [PERSON] , оскільки зросли витрати на утримання дітей у зв`язку із зростанням цін на продукти та одяг, необхідністю забезпечувати дітей канцелярським приладдям для садочка та школи тощо. Станом на сьогодні відповідач вже має постійний дохід, а відтак має об`єктивну змогу забезпечувати дітей усім необхіднім у розмірі, вищим, аніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач до суду відзив на позов не надав. 4. 09.01.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, де останній пояснив, що позивака перебуває на території Криму, який перебуває під окупацією Російської Федерації, зареєстрована та проживає з дітьми в місті Сімферополь. Через окупацію з 2014 року та в подальшому з початком вторгнення з Кримом відсутнє транспортне сполучення, відсутні фінансові взаємодії, тобто побачити дітей, надати матеріальну допомогу дітям неможливо. Росію відключено з банківської системи SWIFT один із санкційних заходів Європейського Союзу та НАТО проти Росії, спрямований на зупинення її агресії щодо України. На виконання судового наказу Біляївського районного суду Одеської області по справі №496/4351/21, Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 68658296. Заборгованості по сплаті аліментів у відповідача немає. На думку представника відповідача, збільшувати розмір аліментів або змінювати спосіб стягнення є безпідставним та жодним чином не буде використовуватись в інтересах дітей, оскільки стягувач разом з дітьми перебувають в АРК. Окрім того, звернув увагу суду, що рух коштів на рахунках не є чистим доходом відповідача, кошти знаходяться в обороті, з яких придбавається товар, сплачується реклама, сплачується податки, митні платежі за митне оформлення, тощо. В зв`язку з вищевикладеним просив у задоволені позову відмовити в повній мірі. (а.с. 76-79, 80-82, 87-91) 5. 28.03.2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, де він повторно звернув увагу суду, що рух коштів на рахунках не є чистим доходом відповідача, кошти знаходяться в обороті, з яких придбавається товар, сплачується реклама, сплачується податки, митні платежі за митне оформлення, тощо та на те, що позивачка разом з дітьми проживає в АРК, який знаходиться під тимчасовою окупацією Російської Федерації. (а.с. 107-108, 139-140) 6. В судовому засіданні, яке відбулося 12.06.2025 року, представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. (а.с. 204-206) 7. В судовому засіданні, яке відбулося 12.06.2025 року, відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити з посиланням на надані докази і пояснення. (а.с. 204-206) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 8. До матеріалів позовної заяви представником позивачки долучено клопотання про забезпечення доказів. (зворотній а.с. 13) \~ \~ \~ \~ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 9. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2024 року, цивільну справу № 496/3894/24, передано головуючій судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 14) 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10.06.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. (а.с. 15) 11. 11.06.2024 року на адресу суду від представника позивачки надійшла заява про усунення недоліків. (а.с. 16) 12. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 13. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 19.06.2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 18-19) 14. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17.09.2024 року задоволено клопотання представника позивачки про забезпечення доказів. (а.с. 30, 31-32) 15. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України, строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 16. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , малолітньої, [INFO] , та [PERSON] , малолітнього, [INFO] , є [PERSON] , громадянин Республіки Вірменія, та [PERSON] , що підтверджується, відповідно, копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданих 08.09.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), а/з №№ 3174, 5551. (зворотній а.с. 7, а.с. 8) 17. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26.05.2022 року по справі № 496/4348/21, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. (зворотній а.с. 8-а.с. 9) 18. 29.10.2021 року Біляївським районним судом Одеської області по цивільній справі № 496/4351/21 видано Судовий наказ, яким з [PERSON] , стягнуто на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , малолітньої, [INFO] , та [PERSON] , малолітнього, [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду з 21.09.2021 року і до досягнення повноліття. (а.с. 12-13) 19. [PERSON] має відкриті рахунки в АТ «КБ «ПриватБанк» по яким фіксується рух коштів, що підтверджується листом АТ «КБ «ПриватБанк» від 06.12.2024 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-241126/45562-БТ та виписками з рахунків. (а.с. 44, 45, 46-47, зворотній а.с. 47-а.с. 74) 20. Листом № 330 від 20.11.2024 року Службою у справах дітей Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області представнику відповідача було повідомлено про неможливість здійснення контролю за цільовим використанням аліментів позивачкою в зв`язку з тим, що остання разом з дітьми не проживає на території Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області. (зворотній а.с. 82, 96) 21. Відповідно до копії довідки № 68128/21.12 від 12.11.2024 року та Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданих Біляївським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заборгованість зі сплати аліментів станом на 12.11.2024 року у [PERSON] відсутня. (а.с. 84, 85, 93, 94-95) 22. З копії довідок, виданих ТОВ «ОЛІМП-С» та ТОВ «ХОРС» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відвідують курси вивчення іноземних мов та тренування з плавання . (а.с. 100, зворотній а.с. 100, а.с. 101) 23. На підтвердження свого матеріального становища та витрат стороною відповідача до матеріалів справи долучено виписки по рахункам та декларації. (а.с. 108а-136, 141-200) 21. Докази, надані стороною відповідача (а.с. 83, 92), а саме лист, виданий Управлінням Міністерства внутрішніх справ Російської Федерації по м. Севастополю, суд визнає недопустимими, з огляду на наступне. Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. 22. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17, від 07 вересня 2022 року у справі № 759/5313/21 та від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22. 23. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». 24. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). 25. Таким чином, не можуть бути залишені поза увагою названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів перебування позивачки на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. 26. Між тим, вказаними приписами «намібійських винятків» не узгоджено беззаперечне та безапеляційне прийняття усіх виданих окупаційною владою документів, крім документів про народження, смерть та шлюб. 27. Надані відповідачем документи, зокрема довідка УМВС Росії №3/218202261215 від 24.12.2021, видана органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, як виняток може братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. 28. Проте на переконання суду, належних та допустимих доказів того, що на даний час відповідач неспроможний сплачувати аліменти на утримання дітей - матеріали справи не містять. V. Оцінка Суду. 29. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 30. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 31. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 32. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. 33. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 34. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. 35. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 36. Відповідно до ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 37. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. 38. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 39. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 40. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 41. Згідно з ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. 42. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. 43. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. (Постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13 і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.06.2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12.01.2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23.05.2022 року у справі № 752/26176/18, провадження№ 61-16697св21, та інших). 44. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). 45. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 46. Згідно вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.07.2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. 47. Право звернутися з позовом про зміну способу стягнення аліментів має одержувач аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). 48. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. 49. На момент ухвалення судом рішення по справі, [PERSON] , малолітній, [INFO] , та [PERSON] , малолітньому, [INFO] , виповнилося, відповідно, 6 років та 9 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2025 року становить 1598,00 гривень. 50. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 51. Звертаючись до суду із позовними вимогами, позивачка просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі Судового наказу Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/4351/21, посилаючись на збільшення витрат на утримання дитини у зв`язку із дорослішанням дитини. 52. У ч.ч. 2, 5 ст. 183 СК України зазначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 53. Зі змісту вказаної статті слідує, що лише у разі пред`явлення позову про стягнення аліментів на двох і більше дітей суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, і розмір такої частки цією статтею не обмежений. 54. Позивачка в прохальній частині позовної заяви просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/4 частці від заробітку (доходу) батька, що в сумі складає 1/2 тобто половину. Одна друга заробітку (доходу) платника аліментів стягується судом при видачі судового наказу про стягнення аліментів на трьох і більше дітей. 55. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). 56. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивачка має право на зміну розміру стягуваних аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку, тобто має право на зміну способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів, а саме: змінився матеріальний стан відповідача, збільшився прожитковий мінімум та відповідно збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину. 57. З урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає, що мінімально визначений розмір аліментів на одну дитину має становити визначену судом частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог 58. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 59. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. 60. Згідно п. 23 постанови пленуму\~ВСУ №\~3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. 61. Щодо твердження сторони відповідача стосовно неможливості отримання стягувачем аліментів так як остання разом з дітьми перебуває в АРК, яка знаходиться під тимчасовою окупацією Російської Федерації, суд вважає за можливе дотриматися позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.04.2024 року у справі № 184/1781/22, де зазначено, що «Згідно з пунктом 10-2 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є російська федерація або, зокрема, громадяни російської федерації…. Згідно з положеннями цього ж пункту 10-2, за рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці, які здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. … Таким чином, пункт 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для звільнення особи від сплати аліментів на користь громадянина російської федерації. … чинним законодавством не заборонено стягувати аліменти на користь громадян російської федерації, якою є стягувачка та з якою мешкає неповнолітній син, зобов`язання по утриманню якого у заявника, як батька дитини, не припинились». 62. Станом на час розгляду справи між Україною та Російською Федерацією відсутні чинні міжнародні договори, які б регулювали питання співробітництва компетентних органів щодо взаємного визнання та виконання судових рішень у цивільних справах. Це унеможливлює правову допомогу у сфері виконання рішень про стягнення аліментів на території РФ. Водночас, відповідно до норм Сімейного кодексу України, ані воєнний стан, ані проходження військової служби, ані втрата роботи не звільняють боржника від виконання зобов`язань щодо утримання дитини. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 63. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 64. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 65. Відповідна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року справа № 826/1216/16, від 12.09.2019 року справа № 9901/350/18. 66. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 67. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 68. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 69. Отже, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: partial