Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що в межах кримінального провадження № 12023170510000193 від 11.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, на виконання постанови про залучення спеціаліста проведено за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Сидори розрахунок заподіяної шкоди державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та використання її не за цільним призначенням, а саме засіяна ячменем земельна ділянка водного фонду розміром 1,76 га. Сертифікованим інспектором землевпорядником [PERSON] виготовлений план меж земельної ділянки. 15.05.2023 року складено акт обстеження земельної ділянки та цього ж дня Інспекцією складено протокол про адміністративне правопорушення №003085 від 15.05.2023 року на [PERSON] . Розмір шкоди, завданої внаслідок використання земельної ділянки не за її цільовим призначенням здійснено відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 963, із змінами, внесеними згідно з Постановою KM № 131 від 16.02.2022 та складає 27 841 грн. 29 коп., які позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою судді Глобинського районного суду Полтавської області від 02.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, проти якого у поданій заяві не заперечив представник позивача. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки". Слід відмітити, що у своїй практиці Суд підходив до цієї проблеми дуже індивідуально. Разом із тим, були встановлені певні критерії, в світлі яких слід оцінювати тривалість провадження це: складність справи; поведінка заявника; дії відповідних органів. Ці питання аналізувались судом у справі "Странніков проти України", де Суд дійшов висновку, що тривалість оскаржуваного процесу була надмірною та не відповідала вимозі, розумності строку". З урахуванням зазначеного особа, яка не була присутньою під час розгляду справи, має право на адекватну, скорочену процедуру скасування рішення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до листа Глобинської окружної прокуратури Полтавської області від 26.06.2024 №857/06-51 повідомлено, що Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 27.06.2023 року у справі 527/1178/23 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України. Шкоду, заподіяну обвинуваченим внаслідок зайняття земельної ділянки у розмір 7027,33 грн. останнім відшкодовано на стадії досудового розслідування. У рамках кримінального провадження питання відшкодування з [PERSON] шкоди, завданої державі внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не вирішувалося, оскільки у диспозиції ст.197-1 КК України відсутній припис щодо нецільового використання земельної ділянки (а.с.18 на звороті). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/111806650, відповідно тексту вище вказаної Ухвали, [PERSON] 10.04.2023 року вирішив засіяти земельну ділянку, розташовану в межах охоронної зони на території с. Сидори Кременчуцького району, Полтавської області в межах річки Крива Руда площею 1,7600 га, та відноситься до земель водного фонду. Реалізуючи свій злочинний намір, на початку весни 2023 року (точного часу в ході досудового роздування встановити не представилося за можливе) [PERSON] самовільно задискував вказану земельну розташовану в межах охоронної зони на території с. Сидори Кременчуцького району, Полтавської області в межах річки Крива Руда площею 1,7600 га. Далі,\~10.04.2023\~ [PERSON] ,\~шляхом використання\~найманої сільськогосподарської\~техніки -\~трактора,\~засіяв сільськогосподарською\~культурою -\~ ячменем\~земельну ділянку\~площею 1,7600\~га,\~розташовану в\~межах охоронної\~зони \~на території\~с.\~Сидори Кременчуцького\~району Полтавської\~області в\~межах річки\~Крива Руда,\~яка відноситься\~до земель\~водного фонду.\~При цьому,\~усвідомлюючи відсутність\~будь-яких\~законних підстав,\~умисно,\~з метою\~збагачення,\~в порушення\~вимог ст.\~14\~Конституції України,\~згідно з\~якою земля\~є основним\~національним багатством,\~що перебуває\~під особливою\~охороною держави,\~право власності\~на яку\~гарантується та\~набувається і\~реалізується громадянами,\~юридичними особами\~та державою\~виключно відповідно\~до закону,\~за відсутності\~будь-яких\~підстав набуття\~права на\~землю,\~передбачених ст.\~116\~Земельного кодексу\~України,\~відповідно до\~якої громадяни\~та юридичні\~особи набувають\~права власності\~та права\~користування земельними\~ділянками із\~земель державної\~або комунальної\~власності за\~рішенням органів\~виконавчої влади\~або органів\~місцевого самоврядування\~в межах\~їх повноважень,\~визначених цим\~Кодексом або\~за результатами\~аукціону,\~нехтуючи вимогами\~ч.\~1\~ст.\~81\~Земельного кодексу\~України,\~згідно з\~якою громадяни\~України набувають\~права власності\~на земельні\~ділянки на\~підставі:\~придбання за\~договором купівлі-продажу,\~ренти,\~дарування,\~міни,\~іншими цивільно-правовими\~угодами;\~безоплатної передачі\~із земель\~державної і\~комунальної власності;\~приватизації земельних\~ділянок,\~що були\~раніше надані\~їм у\~користування;\~прийняття спадщини;\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~належної їм\~земельної частки\~(паю),\~ст.\~125\~Земельного кодексу,\~згідно з\~якою право\~власності на\~земельну ділянку,\~або її\~оренди,\~право державної\~реєстрації цих\~прав виникає\~після одержання\~її власником\~або користувачем\~документа,\~що посвідчує\~право власності,\~право постійного\~користування,\~або оренди\~земельною ділянкою,\~та його\~державної реєстрації,\~ст.ст.\~60,\~61,\~150\~ч.\~1\~п.\~«г» Земельного\~кодексу України,\~ст.\~ст.\~87,\~88,\~89\~Водного кодексу\~України,\~відповідно до\~яких для\~створення сприятливого\~режиму водних\~об`єктів,\~попередження їх\~забруднення,\~засмічення і\~вичерпання,\~знищення навколоводних\~рослин і\~тварин,\~а також\~зменшення коливань\~стоку вздовж\~річок,\~морів та\~навколо озер,\~водосховищ і\~інших водойм\~встановлюються водоохоронні\~зони та\~обмеження у\~використанні земельних\~ділянок водного\~фонду,\~ [PERSON] \~самовільно зайняв\~земельну ділянку\~площею 1,7600\~га у\~межах водоохоронної\~зони водного\~об`єкта \~річки Крива\~Руда,\~за відсутності\~відповідного рішення\~органу виконавчої\~влади про\~її передачу\~у власність\~або надання\~у користування\~(оренду),\~або оренду,\~яка розташована\~на території\~с.\~Сидори Горбівського\~старостинського округу\~Градизької селищної\~ради Кременчуцького\~району Полтавської\~області,\~ самовільно\~задискував вказану\~земельну ділянку\~та засіяв\~сільськогосподарською культурою\~ -\~ячмінь.\~Відповідно до\~розрахунку розміру\~шкоди,\~заподіяної внаслідок\~самовільного зайняття\~земельної ділянки,\~проведеного Державною\~екологічною інспекцією\~Центрального округу,\~самовільним зайняттям\~земельної ділянки\~загальною площею\~1,7600\~га,\~яка знаходиться\~в межах\~водоохоронної зони,\~підозрюваний [PERSON] \~заподіяв законному\~володільцю \~державі в\~особі Градизької\~селищної ради\~Кременчуцького району\~матеріальну шкоду\~у розмірі\~7027,\~33\~грн.\~ Таким\~чином,\~своїми умисними\~діями,\~які виразилися\~у самовільному\~зайнятті земельної\~ділянки в\~охоронній зоні, [PERSON] обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України. З розрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок використання земельної ділянки не за її цільовим земельних ділянок видно, що розмір шкоди становить 27841,29\~грн.(а.с.16). Відповідачу направлялася претензія № 35/07-16/23 від 22.05.2023 року з приводу відшкодування спричиненої шкоди, яка не відшкодована, однак на даний час вона не сплачена (а.с .14 на звороті - 15). Так, п. б, ч. 1\~ст. 212 ЗК України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства самовільне зайняття земельних ділянок. За змістом\~статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ч. 1\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1\~статті 1166 ЦК України\~визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1\~ст. 65 ЗУ «Про охорону навколишнього середовища»\~шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Зважаючи на доведеність матеріалами справи обставин щодо самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем, яка самовільно була ним зайнята сільськогосподарськими культурами, встановлення завданого збитку державі вказаними неправомірними діями, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача розміру спричиненої шкоди. Враховуючи, що самовільна зайнята відповідачем земельна ділянка відноситься до земель Градизької територіальної громади, зазначені кошти підлягають зарахуванню на відповідний рахунок казначейської служби. Згідно положень\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь повивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved