Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивачем, [PERSON] , у травні 2025 року подано позов про стягнення з [PERSON] 3 % річних у сумі 1120,90 грн, інфляційні втрати в сумі 5545,35 грн, мотивований тим, що між Прат «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5032056 від 13.09.2018 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Nissan Teana», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 26.01.2019 року в м. Києві о 23 год. 05 хв., мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Nissan Aimera», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року, водія [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за статті 124 КУпАП. ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 12650,22 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 12650,22 грн. заподіяну відповідачем внаслідок ДТП. Відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного засобу «Nissan Aimera», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », була забезпечена договором (ГО) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/6584724 на момент ДТП в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.». Товариство з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай.» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 7153,42 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», Винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням його страховиком, що склала: 5496, 80 грн. 07.09.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування. Отже новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 5032056 від 13.09.2018 року. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року по справі № 404/8312/20 цивільний позов позивача до [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5496,80грн. Однак позивачу завдані збитки не були компенсовані і рішення суду залишається не виконаним. Позивач вважає, що потерпіла особа, уклавши договір страхування, обрала грошовий спосіб відшкодування завданих збитків та отримала страхове відшкодування у грошовій формі, відтак позивач отримав право на стягнення з Відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 18 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання (а.с.28). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву (вх. № 41938 від 14.10.2025 року) про розгляд справи за відсутності представника позивача, та підтримання позовних вимог (а.с. 32-33). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 34, 44, 51, 59), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, та є адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка про реєстрацію місця проживання, а.с. 26), а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року позовну заяву ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5 496,80 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 840,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовною заявою до суду. Стягнуто з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] 8348,60грн витрат на правничу допомогу. (а.с.7-9) Згідно повідомлення Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) № 9128/30.19-29 від 25.01.2024 року у відділі на виконанні перебувають виконавчі провадження ВП 68471411 з примусового виконання виконавчого листа 404/8312/20 від 21.12.2021 Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] судового збору в розмірі 840,80 грн; ВП 68472155 з примусового виконання виконавчого листа 404/8312/20 від 21.12.2021 Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 8348,60 грн (а.с. 13). За розрахунком, наданим позивачем, за прострочення погашення залишку суми боргу 14684,80 грн., що підлягає стягненню за рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року у справі № 404/8312/20, розмір 3 % річних становить 1120,90 грн, за період з 07 жовтня 2021 року по 22 квітня 2024 року, та інфляційні втрати в сумі 5545,35 грн за період прострочення з жовтня 2021 року по квітень 2024 року, а разом 6666,25 грн (а.с.14). Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 07 жовтня 2021 року по 22 квітня 2024 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування збитків в порядку регресу, підтверджених рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України). Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 11 листопада 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 5496,80 грн, 840,80 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовною заявою до суду та 8348,60 грн витрат на правничу допомогу. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, так як відшкодування збитків в порядку регресу є грошовим зобов`язанням. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання з повного погашення відшкодування збитків в порядку регресу, визначеної рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 жовтня 2021 року належним чином не виконав. Грошове зобов`язання між сторонами про відшкодування збитків в порядку регресу визначене за рішенням суду саме у гривні. А тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 Цивільного кодексу України є правомірним і наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на тримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. Доказів на підтвердження погашення наведеної вище заборгованості матеріали цієї справи не містять та відповідачем не надано. Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плата) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відшкодування збитків в порядку регресу в загальній сумі 6666,25 грн, яка складається з: 3 % річних у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1120,90 грн, інфляційних втрат у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 5545,35 грн. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини п`ятої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторонни у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 08 від 02 лютого 2021 року (а.с. 15), додаткову угоду № 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 08\~ від 02.02.2021 року (а.с.17), квитанцію до прибуткового касового ордера від 22.04.2024 року, відповідно до якої позивач сплатив витрати за надану професійну правову допомогу в сумі 5000,00 грн. (а.с.18). В Додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, оскільки представником позивача проведена значна робота щодо збирання доказів, з`ясування обставин цієї справи, надання всіх письмових пояснень та заперечень, понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 1211,20 грн. виходячи з такого розрахунку.

Outcome: approved