Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Чабан Р.Л. просить ухвалити рішення про визнання незаконним і скасування рішення Рівненської сільської ради № 7/168 від 06 травня 2021 року; скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,386 га кадастровий номер 0723384900:01:003:0239 за [PERSON] . Заявлені вимоги представник обґрунтував тим, що оспорюване рішення № 7/168 є незаконним, оскільки Рівненська сільська рада цим рішенням затвердила проект землеустрою та передала [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,386 га, яка фактично належала і перебувала у власності позивача [PERSON] відповідно до рішення сесії Рівненської сільської ради від 27 грудня 1996 року № 7/5, яким їй безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,60 га. У 2010 році [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.10.2010 за будинком площею 0,1396 га. У відповіді від 20 травня 2021 року Рівненська сільська рада вказала, що за позивачем рахується земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться біля будинку, площею 0,43 га. Від цієї земельної ділянки позивач не відмовлялась і не надавала згоди на її передачу у власність [PERSON] . Крім цього, ця земельна ділянка межує із раніше наданими [PERSON] земельними ділянками площею 0,1396 га та 0,25 га, проте жодного погодження меж спірної земельної ділянки позивач як суміжний землевласник при розробці [PERSON] проекту землеустрою не надавала. У зв`язку із цим вважає, що проект землеустрою розроблений і в подальшому затверджений Рівненською сільською радою незаконно, а спірна земельна ділянка протиправно вибула із володіння позивача до [PERSON] . Надані [PERSON] 0,60 га землі згідно рішення сільської ради від 27 грудня 1996 року № 7/5 складаються із двох земельних ділянок, одна з яких знаходиться за її будинком, інша з правого боку, яка є спірною і на той час її площа рахувалася 0,43 га (орієнтовно). Виготовлена позивачем у 2010 році технічна документація на земельну ділянку площею 0,50 га накладається із спірною земельною ділянкою, що в сукупності з іншими доказами підтверджує її належність саме позивачу. Вважає, що у даному випадку має місце порушення прав позивача, оскільки земельна ділянка хоча і не була оформлена у встановленому порядку, однак перебувала у її власності. Стислий виклад заперечень відповідача. Представник відповідача Рівненської сільської ради в особі сільського голови подав відзив на позовну заяву. У ньому, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, вказав, що спірна земельна ділянка не передавалася позивачу у власність, дозвіл на розробку проекту землеустрою їй не надавався, оскільки з відповідними заявами у сільську раду вона не зверталась. Рішення сесії Рівненської сільської ради від 27 грудня 1996 року № 7/5 жодним чином не підтверджує місця надання позивачу земельної ділянки площею 0,60 га, її розташування, адресу, не вказує і на кадастровий номер, оскільки на той час сумарна площа переданої землі зазначалась в рішенні, а фактом наділу були дві різні території в різних місцях. [PERSON] не втратила свого права на земельну ділянку за вказаним рішенням сільської ради, однак права на спірну земельну ділянку вона не має. Відповідь сільської ради від 20 травня 2021 року стосується не спірної земельної ділянки, а земельної ділянки площею 0,43 га, яка межує з будинком позивача та право на отримання якої вона має. Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що за рішенням сільської ради від 27 грудня 1996 року № 7/5 позивачу земельні ділянки не надавалися у власність, а передавалися згідно Декрету КМУ, тобто передавалися ті земельні ділянки, які за нею документально облікувалися. Станом на 1991 рік за [PERSON] облікувалося 0,38 га. Документація на земельну ділянку для ОСГ дійсно розроблялася на 0,50 га, однак на стадії її погодження і затвердження перевіркою документації було з`ясовано, що за нею рахується всього 0,38 га, через що площа земельної ділянки рішенням сільської ради була уточнена. Стосовно погодження меж земельної ділянки, то сільська рада до цього відношення не має, оскільки не є розробником проектної документації і не відповідає за дії її виконавця. Стислий виклад заперечень третьої особи. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в селі Рівне придбав будинок, попередніми власниками якого були [PERSON] та його дружина. [PERSON] був братом [PERSON] , яка була первинним користувачем спірної земельної ділянки. Після того як [PERSON] переїхала в інше місце, цією земельною ділянкою почав користуватися [PERSON] , а після його смерті і смерті його дружини, земельною ділянкою стала користуватися позивач [PERSON] . На кадастровій карті ця земельна ділянка була вільною, тому написав у сільську раду заяву на виготовлення на неї технічної документації. Позов пред`явлений лише до Рівненської сільської ради проте фактично і безпосередньо стосується і впливає на права та обов`язки третьої особи [PERSON] який не є відповідачем в цій справі, а тому Рівненська сільська рада не є тією особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити зазначені позовні вимоги, що є самостійною беззаперечною підставою для відмови в позові. Рух та процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08 квітня 2022 року за заявою відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, залучено до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] . Рішенням Любомльського районного суду від 06 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, рішення Любомльського районного суду без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року рішення Любомльського районного суду від 06 липня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 28 лютого 2023 року після реєстрацій в АСДС Любомльського районного суду та автоматизованого розподілу для розгляду справи визначено головуючим суддю Чишія С.С. У зв`язку з припиненням повноважень головуючого судді Чишія С.С., згідно рішення Вищої ради правосуддя "Про звільнення [PERSON] з посади судді Любомльського районного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку" №861/0/15-23 від 29.08.2023, цивільну справу в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» 30.08.2023 року розподілено головуючому судді Шереметі С.А. Ухвалою від 31 серпня 2023 року справа була прийнята до провадження головуючим суддею Шереметою С.А. Постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 27 березня 2023 року представником позивача було подано суду заяву про доповнення позовних вимог та залучення відповідача. Ухвалою від 24 жовтня 2023 року заяву позивача про доповнення позовних вимог та залучення у зв`язку з цим третьої особи [PERSON] до участі в справі як відповідача залишено без\~розгляду з\~мотивів відсутності зміни фактичних обставин справи, що виключає можливість зміни предмета, підстав позову коли матеріали справи скеровано на новий розгляд. Ухвалою від 28 березня 2025 року постановлено провести огляд земельної ділянки кадастровий номер: 0723384900:01:003:0239 в с. Рівне Ковельського району Волинської області за її місцезнаходженням із залученням для участі\~в огляді земельної ділянки свідка [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, свої права та інтереси доручила представляти адвокату Чабану Р.Л. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, свої права та інтереси доручила представляти адвокату Філончук Н.В. Представник третьої особи позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням сесії Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області (далі Рівненська сільська рада) від 27 грудня 1996 року № 7/5 у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», ст.ст.56, 57 Земельного кодексу України жительці села Рівне [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення підсобного господарства 0,60 га. Відповідно до даних обліково-кадастрової книги за [PERSON] рахуються земельні ділянки: рілля 0,38 га, 0,53 га, 1,34 га; під садівництво 0,04 га; інші сільськогосподарські угіддя 0,43 га; під будівництво 0,25 га. Із довідки Рівненської сільської ради від 20 травня 2021 року № 1-409 слідує, що відповідно до матеріалів інвентаризації земель особистого селянського господарства за [PERSON] рахується земельна ділянка загальною площею 1,07 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства: 0,29 га в урочищі «Навози»; 0,10 га в урочищі «Острів»; 0,43 га біля будинку. Відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку від 29 жовтня 2010 року [PERSON] були приватизовані земельні ділянки біля будинку площею 0,1396 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 0723384900:01:003:0082 та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 0723384900:01:00360139. Земельні ділянки, на які не оформлені документи на право власності, знаходяться в користуванні [PERSON] . Із технічної документації із землеустрою, яка складалася на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, якій в подальшому був присвоєний кадастровий номер 0723384900:01:003:0082, вбачається, що ця технічна документація оформлялася на підставі рішення сесії Рівненської сільської ради від 27 грудня 1996 року № 7/5 першочергово на земельну ділянку площею 0,50 га. Рішенням Рівненської сільської ради від 09 вересня 2010 року № 24/12 затверджено технічну документацію із землеустрою та одночасно уточнено площу земельної ділянки, яка передана [PERSON] згідно рішення від 27 грудня 1996 року № 7/5, відповідно до поданої технічної документації загальною площею 0,1396 га для ведення особистого селянського господарства. 29 жовтня 2010 року на підставі цих рішень Рівненської сільської ради [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1396 га. Відповідно до інформації Головного управління ДПС у Волинській області від 21 липня 2021 року [PERSON] за 2020 та 2021 роки нараховано земельний податок за одну земельну частку (пай) в сумі по 155,83 гривень на рік. Крім цього, [PERSON] як пенсіонеру надана пільга по сплаті земельного податку за земельні ділянки площею 0,98 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. Під час провадження по суті справи було долучено та досліджено рішення Рівненської сільської ради від 10 серпня 2021 року, згідно якого позивачці [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства площею 0,2317 га з кадастровим номером 0723384900:01:001:00247 із земель сільськогосподарського призначення в межах села Рівне. Отже, сумарно [PERSON] приватизувала 0,3713 га із числа земель для ведення особистого селянського господарства із числа 0,60 га, що було їй передано у власність за рішенням сесії Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області (далі Рівненська сільська рада) від 27 грудня 1996 року № 7/5. Свідок [PERSON] який є родичом третій особі, показав, що його батьки жили по сусідству з [PERSON] (зліва) а справа Шаран. Успадкував батьківську хату яку продав [PERSON] загалом батьківське домоволодіння з городом складало 15-20 сотих. Ще поруч проживала батькова сестра [PERSON] , її город був від хати до рову. Свідок [PERSON] , яка доводиться позивачці родичкою, показала наступне: [PERSON] користувалася спірною земельною ділянкою приблизно 20 років. Це сталося після того, як ділянку звільнили інші особи, яким надали інший колгоспний двір. Після переїзду позивачки до доньки, родина свідка почала використовувати цю ділянку для сінокосу. Вони користувалися нею доти, доки її не передали у власність [PERSON] . Наразі ця ділянка зорана та продискована [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] це теща його товариша. Він приїздив з товаришем до [PERSON] декілька разів на рік, допомагати орати та сіяти огород який був кругом хати. Більше нічого по суті не зміг показати. Свідок [PERSON] , який позивачу доводиться племінником, показав, що спірна земельна ділянка знаходиться по праву сторону від будинку [PERSON] . Раніше це була колгоспна земля та на ній знаходився житловий будинок [PERSON] . Приблизно у 1970 роках цей будинок [PERSON] розібрала, оскільки їй дали інший будинок, а дану земельну ділянку управління колгоспу вирішило передати [PERSON] . З цього часу позивач обробляла цю земельну ділянку, косила сіно, а після того як через хворобу її забрала дочка до себе в місто Любомль, цією земельною ділянкою з дозволу позивача почав користуватися він (свідок) і користувався нею близько 10 років, доки вона не була передана у власність третій особі. Жодних претензій з приводу того, що позивач, а в подальшому він, користувалися спірною земельною ділянкою ні зі сторони сусідів, ні сільської ради, не було. Свідок [PERSON] \~показав,\~що проживає\~по сусідству\~з будинковолодінням\~ [PERSON] \~з 1992\~року, через поле. Відстань поля\~становить приблизно\~50\~метрів.\~Скільки себе\~пам`ятає,\~на тому\~завжди був\~сінокіс.\~Різні сусіди\~припинали коней\~для випасання\~та викошували траву.\~Він сам вважав, що той сінокіс належить бабі [PERSON] . Під час\~огляду земельних\~ділянок за\~їх місцезнаходження\~за участі\~свідка [PERSON] \~остання пояснила, що працювала землевпорядником Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області до 2006 року. Вона здійснювала заміри земельних ділянок [PERSON] , які прилягали до її домогосподарства і якими та фактично користувалася. Ці заміри були відображені в Журналі перевірки розпорядчих документів. Також свідок обміряла інші суміжні з ділянкою [PERSON] землі. Показала, якщо стояти обличчям до домогосподарства [PERSON] , то праворуч від її земельної ділянки розташовувалися ще дві земельні ділянки, що належали [PERSON] та [PERSON] . Далі була розміщена земельна ділянка, яка належала [PERSON] ». На земельній ділянці [PERSON] площа двору становила 16 соток, а праворуч від двору, якщо стояти обличчям до нього, було ще 25 соток ріллі. Невідповідності числових замірів, зазначених у журналі перевірки розпорядчих документів домоволодіння [PERSON] , тим, що зазначені прописом і на схемі, свідок пояснити не змогла. Вона вказала, що правильно зазначені заміри це ті, що зазначені прописом. Докази, відхилені судом. Немає. Мотиви суду. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності; (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: dismissed