Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

03 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,\~мотивуючи вимоги\~наступним. З 2011 року позивач проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від даних відносин сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 24 жовтня 2024 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, шлюб зареєстровано у Миргородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за № 347. Подружні відносини між сторонами не склалися по тій причині, що в останній час спільного життя у сторін стали виникати непорозуміння з самих дрібних приводів, спроби і намагання примиритися не дали бажаних результатів, сторони втратили почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, подальше спільне життя стало неможливим. Подружні відносини між сторонами припинено з листопада 2024 року, спільне господарство не ведеться, з цього часу сторони проживають нарізно. Умов для примирення не існує, оскільки позивач не має бажання проживати спільно однією сім`єю з відповідачем. Позивач зазначила, що оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе і суперечить її особистим інтересам необхідно розірвати шлюб між сторонами. На сьогодні відсутній спір про місце проживання дітей, які залишаються проживати із позивачем, спору про поділ спільного майна подружжя не існує. Відповідач свого батьківства відносно доньок не заперечує, але в добровільному порядку не виконує свого обов`язку по матеріальному забезпеченню власних дітей. В той же час діти проживають із позивачем і знаходяться на її утриманні. Позивач зазначила, що з урахуванням: матеріального становища дітей, яке характеризується тим, що позивач отримує заробітну плату в розмірі 10 000 грн на місяць; матеріального становища відповідача, яке характеризується тим, що він є військовослужбовцем і за даними позивача його заробіток повинен становити більше 20 000 грн на місяць; відсутності у відповідача інших неповнолітніх дітей та утриманців; позивач вважає, що розмір аліментів повинен бути визначений судом у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) батька на місяць. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24 жовтня 2024 року у Миргородському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за № 347; стягти з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, з дня подачі позовної заяви до досягнення дітьми повноліття, але не менше мінімальної суми, встановленої законодавством для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи, просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти позову не надав (а.с. 29, 30, 31, 32-33). Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність заперечень позивача проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 2024 року, який був зареєстрований Миргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 24 жовтня 2024 року складено відповідний актовий запис № 347, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстрована та проживають разом із позивачем (а.с. 7, 9, 10, 11, 12, 13, 14). Сімейне життя між сторонами погіршилося через те, що в останній час спільного життя у сторін стали виникати непорозуміння з самих дрібних приводів, спроби і намагання примиритися не дали бажаних результатів, сторони втратили почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, подальше спільне життя стало неможливим. Подружні відносини між сторонами припинено з листопада 2024 року. Наразі сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем, а відповідач не висловив заперечень проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду жодних заперечень, позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач заявила клопотання про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] », суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище позивачу « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] \~є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10, 11), які проживають з позивачкою (а.с. 7, 12, 13, 14). За приписами ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~27\~Конвенції про\~права дитини,\~ратифікованої постановою\~Верховної Ради\~України від\~27\~лютого 1991\~року №78-ХІІ,\~держави-учасниці\~визнають право\~кожної дитини\~на рівень\~життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батько (-ки)\~або інші\~особи,\~які виховують\~дитину,\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення в\~межах своїх\~здібностей і\~фінансових можливостей\~умов життя,\~необхідних длярозвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положенням ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причому обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідач [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відзив на позовну заяву не надав, відповідач не надав до суду обґрунтувань щодо заперечень сплачувати аліменти на утримання дітей. Частиною 2 ст.\~182\~СК України передбачено, що розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 77 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Положенням ч. 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя. Згідно ч. 1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Враховуючи встановлені судом обставини, матеріальний стан позивача і відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 03 квітня 2025 року, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 79, 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 03\~квітня 2025\~року(дня подання позивачем позовної заяви), як того просить позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (а.с. 4). Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог. Отже, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved