Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Лемак В.Я., звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Закарпатгаз Збут» про стягнення моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у лютому 2017 року заявник ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ на суму 13107,71 грн. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.03.2017 скасовано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 13107,71 грн та роз`яснено заявнику про його право на звернення до боржника з цими самими вимогам у позовному порядку. У березні 2018 ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося до [PERSON] з позовною заявою про стягнення основної заборгованості за спожитий природний газ в сумі 13107,71 грн, інфляційних витрат 1058,47 грн та 3% річних 6271,13 грн. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/18 у задоволенні позову ТОВ «Закарпатгаз Збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ відмовлено в повному обсязі. В апеляційному порядку зазначене судове рішення позивачем не оскаржувалося і набрало законної сили. Позивач вказує, що незважаючи на наявні судові рішення, ТОВ «Закарпатгаз Збут» продовжувало виставляти йому безпідставні та незаконні вимоги про стягнення з нього неіснуючої заборгованості. Згідно з рахунком від 06.08.2020 вартість спожитого газу встановлено в сумі 1528,39 грн. Вимогою про сплату заборгованості за спожитий природний газ за вих. №3103 від 18.12.2020 розмір заборгованості позивача зріс з 13107,71 грн (судове рішення від 13.03.2018) до 14218,00 грн. 06.01.2023 відповідачем направлено на адресу позивача претензію (досудове попередження) щодо стягнення з нього суми заборгованості за спожитий природний газ в сумі 18669,96 грн. У вересні 2023 року відповідач звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою про стягнення з позивача заборгованості, завідомо знаючи про відсутність у останнього будь-якої заборгованості за спожитий природний газ, а саме, із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 15504,45 грн. 06.10.2023 Тячівський районний суд Закарпатської області видав судовий наказ про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача суми заборгованості. В судовому порядку судовий наказ боржником не оскаржувався з причин, наведених у мотивувальній частині ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2024 у справі № 307/4428/23. Про наявність судового наказу від 03.10.2023 позивач дізнався з постанови приватного виконавця Ярошевського Д.А. від 03.10.2024 про відкриття виконавчого провадження №76192963. Одночасно приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника [PERSON] основної винагороди та накладено арешт на банківські картки та все рухоме і нерухоме майно боржника. Отримавши матеріали виконавчого провадження, [PERSON] звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою про поновлення строку на оскарження судового наказу від 06.10.2023 та його скасування. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2023 у справі №307/4428/23 [PERSON] поновлено строк для подання заяви про скасування судового наказу від 06.10.2023 та скасовано судовий наказ Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.10.2023. В апеляційному порядку зазначена ухвала ТОВ «Закарпатгаз Збут» не оскаржувалася, з аналогічними вимогами в порядку спрощеного провадження заявник до суду не звертався. Зауважує, що ігноруючи наявність судового рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.08.2018 у справі №307/1322/18, яке набрало законної сили, ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області у справі №307/4428/24, яка набрала законної сили, постанови приватного виконавця від 22.10.2024 про закінчення виконавчого провадження, відповідач ТОВ «Закарпатгаз Збут» продовжує шантажувати позивача вимогами про стягнення заборгованості в сумі 18699,96 грн (рахунок від 25.11.2024 з повідомленням про стягнення заборгованості). Таким чином, відповідач протягом 2017-2025 вимагає у позивача неіснуючу заборгованість в розмірі 18699,96 грн, знаючи заздалегідь про відсутність у нього будь-якої заборгованості, що стверджується судовими рішеннями, що набрали законної сили. Зазначає, що вимогами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У даному випадку порушення прав позивача полягає у безпідставних неправомірних вимогах відповідача щодо стягнення з позивача неіснуючої заборгованості в сумі 15504,45 грн. Мотивуючи позов положеннями статті 23 ЦК України, якими передбачено, що фізична особі особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, які особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, наголошує, що протиправна поведінка відповідача полягає в: ігноруванні рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/18; ігноруванні ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2023 у справі №307/4428/24. У даному випадку душевні страждання позивача полягають у тому, що він протягом 2017-2024 не мав можливість спокійно займатися своїми справами, постійно очікуючи на ті чи інші протиправні дії відповідача щодо стягнення заборгованості з позивача. Наголошує, що з 2010 року позивач у шлюбі не перебуває, проживає в однокімнатній квартирі, його сім`я знаходиться з межами України, а тому намагання відповідача позбавити його засобів проживання (блокування банківської картки на отримання пенсії по інвалідності та можливості придбання обов`язкових медичних препаратів), з перспективою залишитися бездомним завдяки незаконним діям відповідача являлись реальними. На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну немайнову шкоду, яку він оцінює у сумі 40000 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною даною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.04.2025 від представника відповідача адвоката Горбатової А.А. через підсистему «Електронний суду» до суду надійшов відзив на позов, згідно з яким просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення з наступних підстав. Зауважує, що позивач покликається в позові на те, що відповідачем нібито виставлялися позивачу до оплати рахунки на неіснуючу заборгованість, обґрунтовуючи свої доводи тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/17 ТОВ «Закарпатгаз Збут» було відмовлено у стягненні з [PERSON] заборгованості у сумі 13107,71 грн заборгованості за спожитий газ, однак, на думку позивача, товариство продовжувало виставляти йому цю заборгованість до оплати. Такі доводи позивача не відповідають дійсності та спростовуються тим, що виходячи з чіткого розподілу функцій між суб`єктами ринку газу, саме Оператор ГРМ здійснює облік природного газу, спожитого всіма категоріями споживачів, в тому числі побутовими споживачами, та передає інформацію про такі обсяги газу через Інформаційну платформу Оператора ГТС постачальнику з метою здійснення на підставі таких даних розрахунків між всіма суб`єктами на ринку газу. Таким чином, визначення обсягів спожитого газу позивачем у даній справі здійснювалося саме на підставі даних Оператора ГРМ АТ «Закарпатгаз» про обсяг спожитого природного газу у кожному розрахунковому місяці. Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/17 не оскаржувалося товариством в апеляційному порядку. Однак, як звертає увагу представник відповідача, предметом спору у вказаній справі №307/1322/17 була заборгованість [PERSON] станом на 22.05.2017, про що у вказаному рішенні зазначається. Вказана заборгованість рахувалася за позивачем за період споживання з липня 2015 року до травня 2017 року. За результатом судового розгляду справи №307/1322/17 та на підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у зазначеній справі, у серпні 2017 року Оператором ГРМ АТ «Закарпатгаз» було скориговано обсяг спожитого газу за адресою позивача в розмірі 356,00 м.куб. газу, у зв`язку з чим товариством було скориговано нарахування вартості газу на суму 2441,06 грн, також у січні 2018 року АТ «Закарпатгаз» було скориговано 743,00 м.куб. газу, внаслідок чого ТОВ «Закарпатгаз Збут» було проведено коригування в сторону зменшення вартості спожитого газу на суму 5169,72 грн. Натомість, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Закарпатгаз Збут» у сумі 18669,96 грн, на яку відповідачем направлялися позивачу рахунки на оплату та досудові претензії, становить борг позивача перед відповідачем за період споживання газу з лютого 2020 року по травень 2022 року, що чітко вбачається із фінансового стану по особовому рахунку позивача № [NUMBER] , який надавався товариством позивачу листом від 09.03.2023 разом з актом звіряння взаєморозрахунків. Із вказаного фінансового стану по особовому рахунку позивача № [NUMBER] вбачається, що станом на 01.03.2018 заборгованість позивача перед відповідачем за спожитий газ становила суму 6336,33 грн. Як вбачається із стовпчика «Обсяг», позивачем щомісячно з березня 2018 по квітень 2022 року споживався певний обсяг газу, однак його вартість не сплачувалася позивачем у повній мірі, внаслідок чого щомісячно накопичувалася заборгованість перед відповідачем. Факт скасування [PERSON] судового наказу Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.10.2023 у справі №307/4428/23 не свідчить про відсутність заборгованості позивача перед відповідачем. Діючим законодавством не передбачено, що скасування судового наказу спричиняє скасування заборгованості. Представник відповідача звертає увагу, що в даній справі позивачем також не заявлена позовна вимога про скасування заборгованості чи визнання дій товариства щодо стягнення боргу неправомірними. Таким чином, заборгованість позивача перед відповідачем у сумі 18669,96 грн є реальною, не погашеною, не списаною та не скасованою у встановленому законом порядку, відтак, доводи позивача щодо протиправності дій відповідача є безпідставними. Крім того, представник відповідача у відзиві зазначає, що як вбачається із додатків до позову, [PERSON] долучено до позову рахунок на оплату за спожитий газ в сумі 396,62 грн за особовим рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . При цьому, зазначає, що спірний борг, про який вказує позивач у позові, виник за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивачем долучено до позову документи в якості доказів, які не мають жодного стосунку до позивача та до обставин справи. За твердженням представника відповідача, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною. Зокрема, у даній справі позивачем не заявлена позовна вимога про скасування заборгованості чи визнання дій товариства щодо стягнення боргу неправомірними. Відповідач, виставляючи позивачу рахунки на оплату вартості спожитого газу, діяв згідно з вимогами Правил постачання газу та умов Типового договору на постачання газу. Обсяг спожитого газу позивачем вимірювався та щомісячно передавався відповідачу Оператором ГРМ. Постачальник газу виключно здійснює вартісне нарахування спожитого газу та проводить із споживачами розрахунки за спожитий газ. У разі незгоди позивача із кількістю (обсягом) спожитого газу, то ці питання позивачу слід вирішувати виключно із Оператором ГРМ (до 31.12.2023 АТ «Закарпатгаз», з 01.01.2024 Закарпатська філія ТОВ «Газмережі»), так як ці питання не входять до функцій постачальника газу. Також, на думку представника відповідача, не можуть вважатися протиправними дії відповідача щодо звернення до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з позивача заборгованості та подальше пред`явлення судового наказу до примусового виконання, оскільки, по-перше, борг існує та не оспорений; по-друге, реалізація права на звернення до суду та пред`явлення рішення суду до примусового виконання не може вважатися дією, яка порушує чиїсь права. Як зауважує представник відповідача, у даній справі позивачем не доведено ні неправомірності поведінки відповідача, ні наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною. 05.05.2025 від позивача до суду надійшли заперечення на відзив, у яких останній вказує, що посилання відповідача на приписи Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НК від 30.09.2015, були предметом позовної заяви відповідача про стягнення з позивача заборгованості в сумі 13107,70 грн за матеріалами позовної заяви та з урахуванням доводів відповідача суд ухвалив справедливе рішення, яким відповідачу відмовлено у задоволенні позову. Як зазначив відповідач, в апеляційному порядку рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/17 не оскаржувалося і набрало законної сили. Що стосується правовідносин сторін за період з 2018 року до 2024 року, то за цей період відповідач, при наявності у боржника заборгованості за спожитий газ, або його транспортуванні, мав можливість вирішити питання заборгованості споживача та його стягнення у спосіб, передбачений чинним законодавством. Відносно посилання відповідача на особистий рахунок позивача № [NUMBER] та № [NUMBER] , який, начебто, рахується за позивачем за адресою: [ADDRESS] , заявляє, що фактичне та юридичне місце проживання позивача [PERSON] зазначено у копії витягу реєстру територіальної громади і не має жодного відношення до кв. [ADDRESS] . Що стосується боргу споживача за період з лютого 2022 року до травня 2022 року в сумі 18669,96 грн, то навіть при ймовірній заборгованості споживача постачальник мав можливість вирішити і це питання в судовому порядку та у строки, обумовлені термінами позовної давності. У відзиві відповідач стверджує, що факт скасування судового наказу Тячівського районного суду Закарпатської області від 06.10.2023 не свідчить про відсутність заборгованості відповідача, у той же час цим же (скасованим) судовим наказом заявнику (відповідачу) роз`яснено його право на звернення до боржника з аналогічним позовом у позовному порядку. З такими вимогами заявник (відповідач) на сьогоднішній день не звертався, що вказує на відсутність у позивача будь-якої заборгованості перед відповідачем. Інші доводи, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву позивача, є надуманими, безпідставними, спростовуються судовими рішеннями і, на думку позивача, є правовою еквілібристикою відповідача щодо правомірних вимог позивача. На підставі наведеного, позивач просить відхилити вимоги відзиву, наведені відповідачем у відзиві у повному обсязі та позовну заяву позивача про стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди в розмірі 40000 грн задовольнити у повному обсязі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові та запереченнях на відзив, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За приписами статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачеві [PERSON] відповідачем ТОВ «Закарпатгаз Збут» здійснюється постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . У травні 2017 року ТОВ «Закарпатгаз Збут» звернулося до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий газ, а саме: основної заборгованість у сумі 13107.71 грн, інфляційних втрат 1058,47 грн, 3% річних\~\~6271,13 грн. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 (справа №307/1322/17), що набрало законної сили, у задоволенні вказаного позову ТОВ «Закарпатгаз Збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що твердження ТОВ «Закарпатгаз Збут» щодо невиконання [PERSON] зобов`язань за надані послуги газопостачання є безпідставними, твердження ТОВ\~«Закарпатгаз Збут»\~про те,\~що [PERSON] зобов`язання щодо своєчасної сплати за надані послуги газопостачання належним чином не виконуються і він має заборгованість з 01.09.2015 до 22.05.2017 в розмірі 13107,71 грн належними доказами не підтверджено. З вимоги ТОВ «Закарпатгаз Збут» за вих. №3103 від 18.12.2022, адресованої [PERSON] , вбачається, що товариством вимагалося оплатити позивачем заборгованість за спожитий природній газ станом на 18.12.2020 у сумі 14218 грн. 06.10.2023 Тячівським районним судом Закарпатської області видано судовий наказ у справі №307/4428/23, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованості за спожитий природній газ у сумі 15504,45 грн. 06.01.2023 відповідачем складено претензію (досудове попередження), згідно з якою товариство вимагало від позивача, як споживача згідно з особовим рахунком № [NUMBER] , сплатити заборгованість за спожити природній газ станом на 31.12.2022 у сумі 18669,96 грн. Згідно з листом ТОВ «Закарпатгаз Збут» за вих. №88705-ЛВ-189-0323 від 09.03.2023, адресованим [PERSON] , товариством було розглянуто звернення позивача, яке надійшло 02.02.2023, та повідомлено, що детальна інформація щодо щомісячних нарахувань за послуги постачання природного газу, сум сплачених ним коштів за період з 01.03.2018 до 31.12.2022 додається. Як вбачається із історії розрахунків, враховуючи вартість спожитих ним обсягів газу та проведені ним оплати, за його особовим рахунком має місце заборгованість у розмірі 18669,96 грн за природний газ, спожитий з лютого 2020 року по травень 2022 року. Направлено йому акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.03.2018 до 31.12.2022 за адресою: [ADDRESS] . Предметом позову у справі №307/1322/17 була заборгованість по його особовому рахунку за природний газ, спожитий з липня 2015 року по травень 2017 року. Водночас, як вбачається із фінансового стану, у серпні 2017 року Оператором ГРМ було скориговано обсяг спожитого ним природного газу в розмірі 356,00 м3 газу, відтак товариством проведено коригування на суму 2441,06 грн. Також у січні 2018 року Оператором ГРМ було скориговано 743,00 м3 газу, внаслідок чого товариством зменшено суму його заборгованості на 5169,72 грн. У якості додатків до листа долучено історію розрахунків за період з 01.03.2018 до 31.12.2022 та акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.03.2018 до 31.12.2022 від 01.03.2023. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2024 (справа №307/4428/23) постановлено поновити [PERSON] строк для подання заяви про скасування судового наказу, задоволено заяву [PERSON] про скасування судового наказу, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області від 06.10.2023 за заявою ТОВ «Закарпатгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний, скасовано судовий наказ у справі №307/4428/23 (провадження №2-н/307/1520/23), виданий 06.10.2023 Тячівським районним судом Закарпатської області, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» 15504,45 грн, заборгованості за спожитий природний газ та 268,40 грн сплаченого судового збору. З листа ТОВ «Закарпатгаз Збут» №88705-Лв-291-1224 від 03.12.2024, адресованого [PERSON] , вбачається, що 25.11.2024 ТОВ «Закарпатгаз Збут» отримано його заяву вх. №ЗГ-348-887-1124 про скасування судового наказу №307/4428/23 від 06.10.2023, розглянувши яку повідомило наступне. У зв`язку із наявністю заборгованості за спожитий природний газ, товариство звернулося до Тячівського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, на підставі якого 06.10.2023 Тячівським районним судом Закарпатської області видано відповідний судовий наказ №307/4428/23 про стягнення заборгованості. Ухвалою Тячівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.10.2024 зазначений вище судовий наказ скасований у зв`язку із незгодою [PERSON] із наявною заборгованістю. Однак, чинним законодавством не передбачено, що скасування судового наказу є підставою для скасування наявної заборгованості. Скасування судового наказу передбачає звільнення боржника від сплати судового збору за подання такої заяви та позбавляє стягувача можливості стягнення боргу в примусовому порядку, однак не скасовує наявну заборгованість за споживання газу. Якщо борг не буде погашено найближчим часом, ТОВ «Закарпатгаз Збут» буде змушене передати справу [PERSON] до колекторської компанії, припинити роботу якої можливо тільки у випадку повного погашення боргу. Крім того, згідно з судовим наказом №307/4428/23 від 06.10.2023 стягування коштів на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» не відбувалося. Питання заборгованості по розподілу газу не входить до компетенції товариства обслуговування газопроводів та обліком енергоресурсу займається Оператор ГРМ, а саме ТОВ «Газорозподільні мережі України». Повідомлено, що якщо у [PERSON] виникає питання в частині розбіжностей спожитих обсягів та заборгованості з розподілу природного газу, тоді йому необхідно зробити звіряння фактично використаних обсягів безпосередньо з Оператором ГРМ, а отже, звернутися до регіонального представництва ТОВ «Газорозподільні мережі України». Крім того, ТОВ «Закарпатгаз Збут» складено повідомлення про примусове стягнення заборгованості, у яких вказано, що станом на 12.12.2024 сума боргу позивача згідно з особовим рахунком № [NUMBER] складає 18669,96 грн, яку товариство просило його сплатити. 03.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №76192963) з виконання судового наказу №307/4428/23, виданого 06.10.2023 Тячівським районним судом Закарпатської області. 03.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено постанову про арешт майна боржника (ВП №76192963), згідно з якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення. 22.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №76192963), згідно з якою виконавче провадження з виконання судового наказу №307/4428/23, виданого 06.10.2023 Тячівським районним судом Закарпатської області, закінчено у зв`язку із скасування даного судового наказу згідно з ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2024 (справа №307/4428/23). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №296/3325/20 (провадження №61-6408св21). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що порушення його прав полягає у безпідставних неправомірних вимогах відповідача щодо стягнення з нього неіснуючої заборгованості в сумі 15504,45 грн; протиправна поведінка відповідача полягає в ігноруванні рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.03.2018 у справі №307/1322/18 та ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 17.10.2023 у справі №307/4428/24; душевні страждання позивача полягають у тому, що він протягом 2017-2024 не мав можливість спокійно займатися своїми справами, постійно очікуючи на ті чи інші протиправні дії відповідача щодо стягнення заборгованості з позивача; намагання відповідача позбавити його засобів проживання з перспективою залишитися бездомним завдяки незаконним діям відповідача, на думку позивача, являлись реальними. На підставі наведеного, як вказує позивач, відповідачем йому була заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 40000 грн. Обов`язок доказування в цивільному процесі встановлений статтею 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказуванню підлягає факт завдання особі моральної шкоди, у чому така моральна шкода знайшла вираз, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Однак позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що йому відповідачем ТОВ «Закарпатгаз Збут» завдана моральна шкода. Суд вважає, що позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача і моральною шкодою, а також наслідками. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними стражданнями і протиправними діями відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем моральної шкоди. Зважаючи на викладене, у задоволенні позовної заяви [PERSON] до ТОВ «Закарпатгаз Збут» про стягнення моральної шкоди слід відмовити. При цьому суд зазначає, що у рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: dismissed