Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

в позові вказано, що "…01.07.2020 року, за мною, [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкта нерухомості - Гараж «А», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у ДРРП 757643726101, адреса: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Право власності набуте мною, як іпотекодержателем в порядку звернення стягнення на іпотечне майно боржника і іпотекодавця - [PERSON] , який не виконав свої грошове зобов`язання з повернення боргу. В серпні 2024 року я звернувся до державного реєстратора для проведення реєстраційних дій, пов`язаних зі зміною поштової адреси вищевказаного нерухомого майна, відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №127 від 26.01.2021року. Проте, державний реєстратор повідомив про неможливість вчинення реєстраційної дії в зв`язку з наявними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записами про арешт майна, що вчинені державними виконавцями Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в ІваноФранківському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Зокрема, відповідно ухвали Івано-Франківського міського суду від 15.07.2011р. у справі №0907/2-6627/2011 номер запису про обтяження 11732634 від 19.09.2011р., суд вжив заходів забезпечення позову ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] та наклав арешт на нерухоме майно відповідача [PERSON] в тому числі і приміщення, які тепер перебувають у моїй власності. В подальшому в процесі виконання рішення суду у цій справі головним державним виконавцем Івано-Франківського міського управління юстиції Люклян О.П. постановами про арешт майна: № 32057023 від 10.04.2012, № 29046314 від 03.10.2011, № 28951487 від 27.09.2011, № 28135610 від 12.08.2011, № 20657300 від 05.08.2010 накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] , в т.ч. і на нерухоме майно «Гараж «А»» реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у ДРРП 757643726101. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у реєстрі міститься наступні записи про обтяження: № 11732717 дата, час державної реєстрації 11.04.2012 18:20:32, № 11732685 дата, час державної реєстрації 06.10.2011 10:53:28, № 11732657 дата, час державної реєстрації 29.09.2011 14:43:24, № 11732634 дата, час державної реєстрації 19.092011 16:48:32, № 11732596 дата, час державної реєстрації 12.08.2011 13:33:48, № 11732392 дата, час державної реєстрації 05.08.2010 16:20:46. Я звернувся до органу ДВС із запитом про надання інформації стосовно арешту належного мені майна та його скасування, проте листом від 01.10.2024року №02-19/ В-5225671 начальник Івано-Франківського ВДВС повідомив мене, що в зв`язку з тим, що я не є стороною виконавчого провадження, відсутні правові підстави для надання інформації по виконавчих провадженнях. Обтяження у вигляді арешту майна, яке станом на сьогодні належить мені, [PERSON] , на праві власності, створює перешкоди у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися приватною власністю...". Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник ДВС повідомив суд, що матеріали виконавчих проваджень знищено, оскільки сплив строк їх зберігання. 30/07/2018 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором між ТзОВ «Фінансова компанія "Інвест-Кредо" та позивачем щодо різних договорів іпотеки. 11/02/2013 ухвалено заочне рішення за позовом відповідача до [PERSON] про стягнення грошових коштів. 15/07/2011 забезпечено позов відповідача до [PERSON] , накладенням арешту на майно на суму 7691, 58 гривень. Згідно інформаційної довідки №395381055 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] за адресою [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] . Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ч. 4 ст. ст. 263 ЦПК України вказано, що при виборі\~і застосуванні\~норми права\~до спірних\~правовідносин суд\~враховує висновки\~щодо застосування\~відповідних норм\~права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у\~постанові у справі № 725/3352/23\~від 06 травня 2024 року висловився щодо пред`явлення позову про зняття арешту з майна. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). В постанові Верховного Суду від 27 червня 2024 року в справі № 522/2279/21 вказано, що Водночас за приписами частини\~першої\~статті\~158 ЦПК України\~із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22). Відповідно до статті 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положення ст. 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищають в тому числі і право вимоги за договорами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже іпотекодержателю належить право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету щодо одного й того самого нерухомого майна. Оскільки положеннями Закону України «Про іпотеку» встановлено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом, а також визначено пріоритети при зверненні стягнення на майно тому наявність арештів неправомірно перешкоджає іпотекодержателю в цьому. Право власності набуте позивачем, як іпотекодержателем в порядку звернення стягнення на іпотечне майно боржника і іпотекодавця - [PERSON] , який не виконав свої грошове зобов`язання з повернення боргу. Таким чином позов обґрунтовано належними на те правовими підставами. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже саме на відповідну сторону покладено негативні наслідки, пов`язані із невчиненням нею процесуальних дій. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. В ч. 5 ст. 268 ЦПК України вказано, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved