Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся до суду до дочки [PERSON] , 3 особи- Харківська міська рада, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позов обґрунтовано\~тим,\~що позивач\~ [PERSON] \~є наймачем\~квартири [ADDRESS] .Будинок\~знаходиться на\~балансі КП\~«Жилкомсервіс».\~В квартирі\~зареєстровані позивач,\~його дружина\~ [PERSON] ,\~їх повнолітні\~діти-син\~ [PERSON] ,\~донька [PERSON] ,\~а також\~інші \~мешканці-\~треті особи\~по справі,\~які не\~є членами\~сім`ї позивача.\~Відповідач [PERSON] ,\~1992\~р.\~народження ,\~з 2014\~року в\~квартирі не\~проживає,\~ вийшла\~заміж,\~виїхала до\~російської федерації,\~де отримала\~спочатку свідоцтво\~про надання\~тимчасового притулку,\~народила двох\~дітей,\~на теперішній\~час отримала\~громадянство рф,\~ постійно\~проживає в\~Ленінградській області,\~ приїжджала до батьків лише один раз у 2015 р. на три дні.Донька втратила інтерес\~до квартири,\~комунальні послуги\~не сплачує. Перебування відповідача протягом тривалого часу на реєстраційному обліку в квартирі завдає позивачу збитків, оскільки нарахування платежів за певні комунальні послуги здійснюється з розрахунку кількості зареєстрованих осіб, тому вимушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила через позивача нотаріально завірену в.о.нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербурга 15.05.2025 заяву, адресовану до Новобаварського суду м.Харкова, якою вона просить виписати її з кв. [ADDRESS] , претензій до батьків [PERSON] і [PERSON] не має. Надала копію паспорта рф. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 3 особи- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проти позову в судовому засіданні не заперечували, підтвердили факт відсутності відповідача у жилому приміщенні без поважних причин на протязі одинадцяти років. Треті особи- представник Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, письмових пояснень на підтримку або заперечення проти позову не надали. Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, м перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру № 085635, виданого Комінтернівським РВК 23.04.1992, на право зайняття жилого приміщення жилою площею 12 кв.м.Постановою адміністрації та профкому Харківського державного комунального підприємства «Міськелектротранс» від 18.12.1997 сім`ї [PERSON] ( він, дружина, дочка-1992 р.н., син-1995 р. н.) виділена звільнена кімната пл. 8,6 кв.м. Відповідно до довідки КП "Жилкомсервіс» № Б-24/8077.07-03 від 20.12.2024 будинок по [ADDRESS] знаходиться на балансі підприємства. За інформацією Реєстру територіальної громади м.Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, станом на 09.12.2024 р. у спірній квартирі зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , а також 3 особи- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з актом сусідів на квартирі - [PERSON] ( кв. [ADDRESS] ), [PERSON] ( кв. [ADDRESS] ), [PERSON] ( кв. [ADDRESS] ) від 25.12.2024, [PERSON] , 1992 року народження зареєстрована, але фактично не проживає в кв. [ADDRESS] , починаючи з 17 серпня 2014 року. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] 13.04.2015 отримала на території рф свідоцтво про надання тимчасового притулку, має двох дітей [PERSON] ,2015 р. н., [PERSON] , 2017 р.н., які народилась в рф. Відповідачу [PERSON] видано 17.12.2020 паспорт рф з місцем реєстрації [ADDRESS] . Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом ( ст. 9 ЖК України). Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод). Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v.Ukraine») заява № 30856/03, п. 41. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Положеннями частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною першою\~статті 80\~ЦПК України\~передбачено,\~що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а отже, наявні передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved