Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 20.03.2023 року надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського Артема Едуардовича, державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Одеської області, треті особи; Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» Одеська область, Міністерство юстиції України, Служба у справах дітей Одеської міської ради про визнання противоправними та скасування рішень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , в якій і проживають. В подальшому, було укладено кредитний договір на суму 75000 доларів США та з метою забезпечення кредиту, іпотечний договір, предметом якого стала вказана квартира. Також було укладено договір поруки. У зв`язку із наявною заборгованістю, було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято рішення приватного нотаріуса ОМНО Чапського А.Е, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказані дії відповідачів, позивачі вважають протиправними, оскільки відчуження належного позивачу майна проведено з порушенням вимог\~діючого законодавства, так як відсутні іпотечне застереження, відсутнє належне сповіщення позивача про факт реєстрації права власності на предмет іпотеки, тощо. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року відкрито загальне позовне провадження. 14 липня 2023 року представником Міністерства юстиції України до суду подано пояснення по справі № 522/5171/23-е, в яких просили врахувати викладену в них позицію при прийнятті рішення по справі. 22 та 28 вересня 2023 року до суду представником АТ «Сенс-Банк» подано відзив на позовну заяву про скасування рішення державного реєстратора та приватного нотаріуса, в якій просили відмовити у позовних вимогах у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2024 року у заяві представника позивачів адвоката Хавіна В.О. про забезпечення позову по справі відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2024\~року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 10 червня 2025 року в судовому засіданні представник позивачів підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні. Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК» адвокат Борщенко К.Ю. з`явився у судове засідання, позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. У письмовому відзиві та поясненнях на позовну заяву зазначив, що позивачі належним чином сповіщались про факт реєстрації майна, а договір іпотеки містить іпотечне застереження, до відзиву надав докази сповіщення та оцінку предмету іпотеки. В судовому засіданні 10 червня 2025 року представник третьої особи Васильєва С.О. просила відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані сторонами докази, а також заслухавши їх пояснення, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 25.02.2004 року на підставі Розпорядження № 183503 від 25.02.2004 року, право власності на яку зареєстроване згідно з Реєстраційним написом на правовстановлюючому документі КП «Одеське бюро технічної інтвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» від 15.03.2004 року в реєстровій книзі № 507пр. на сторінці №21 за реєстровим № 319. 21 вересня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 2006/13-2.06/803 на загальну суму 75 000 доларів США, зі сплатою 13% річних, на строк до 20.09.2013 року. З метою забезпечення вказаного кредиту, 21.09.2006 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони та АКБ «Укрсоцбанк», в особі заступника керуючого Одеською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк» Фертюком Василем Івановичем укладеного Іпотечний договір, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . Одночасно із цим, 21.09.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки. В подальшому, згідно з ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 53,0 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачі не погоджуючись з вказаним, звернулися до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою\~ст.15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Суд відзначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому слід зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно, було відповідне застереження в п.п. 4.5.3. Договору іпотеки від 21.09.2006 року, яке передбачало передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.07.2019 р. № 172772969, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а саме на: трикімнатну квартиру, загальною площею 53,0 кв.м, житловою площею 39,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, законним власником квартири за адресою: [ADDRESS] є АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року АТ «Альфа Банк» (наразі АТ «СЕНС БАНК»). Згідно з Постановою Верховного суду від 28 липня 2021 року провадження № 61-6102св21, справа № 750/2254/19, надає вичерпний висновок, стосовно «іпотечного застереження» та повідомлення боржника про намір звернення на предмет іпотеки. До таких висновків суд прийшов по ідентичному типовому договору, обставини є також ідентичні. Також судом встановлено, що відповідно до п.6.2. ст.6 Іпотечного договору «усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін». Приймаючи до уваги пояснення сторін, та залучення відповідачем доказів сповіщення позивачів, стороною позивача не спростовано факт не направлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, та факту не отримання позивачем вимоги. Враховуючи викладене, судом не встановлено ознак порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст. ст.\~36,\~37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35\~Закону України\~«Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35\~Закону України\~«Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38\~Закону України\~«Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд звертає увагу, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року по справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) визначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) та ін.). За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed