Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

27.03.2025 позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Сучасний Факторинг» заборгованість у розмірі 15 036 (п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок та судові витрати по справі. Свій позов обґрунтовує тим, що 01.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено кредитний договір №10210972450, згідно з умовами якого сума кредиту за даним договором складає 13 778 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят вісім) гривень 94 копійки, терміном на 24 календарні місяці та платності 5% щомісячної комісії за управління кредитом та 0,01% за користування кредитом. Реальна річна процентна ставка встановлена на рівні 55,58% річних від загальної суми кредиту. Відповідно до п.3.9 та п.3.10 кредитного договору розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 574 (п`ятсот сімдесят чотири) гривень 15 копійок з моменту укладення кредитного договору до 01.06.2021 року включно, з 02.06.2021 року розмір щомісячного платежу становить 1 263 (одна тисяча двісті шістдесят три) гривень 1 копійок, а щомісячний платіж повинен сплачуватись до 1 числа кожного місяця. В порушення умов вказаного кредитного договору відповідач належно не виконував взятого на себе зобов`язання і своєчасно не вносив необхідні платежі. Станом на 04.03.2025 заборгованість відповідача перед ТОВ «Сучасний Факторинг» за кредитним договором №10210972450 від 01.03.2021 р. становить 15 036 (п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок, а саме: заборгованість за тілом кредиту становить: 6 891,05 гривень, заборгованість за сумою комісії становить: 8 145,40 гривень. Отримано оплат в сумі: 12 400,00 гривень. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] вищевказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.04.2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 42). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи здійснювати без участі представника ТОВ «Сучасний Факторинг». Не заперечує проти винесення заочного рішення \~ \~ \~ \~не заперечує (а.с.5). Судом було\~вжито всіх\~заходів для\~повідомлення відповідача\~про розгляд\~даної справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, [PERSON] 17.04.2025 отримав копію ухвали про відкриття провадження від 01.04.2025 (а.с.46). Окрім цього, відповідач повідомлений про дату розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 48). Відзив на позов відповідачем у визначений в ухвалі суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Статтею 12 та частиною 1статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~ Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 01.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Сучасний Факторинг» було укладено кредитний договір №10210972450 (а.с.11-14), відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах визначених договором (пункт 1.1. договору). Кредит надається покупцю на споживчі цілі (пункт 1.2. договору). Назва кредитного продукту Розстрочка 0-3-24 акц. Вартість товару складає 12\~999 гривень (пункти 3.1., 3.2. договору). Сума кредиту складає 13\~778,94 грн. (пункт 3.6. договору). Строк користування кредиту складає 24 місяців (пункт 3.7. договору). Плата за користування кредитом складається з: річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту. Реальна річна ставка встановлюється на рівні 55,58 % річних від загальної суми кредиту; щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 5% від суми кредиту (пункт 3.8. договору). Розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 574,15 гривень, з моменту укладення кредитного договору до 01.06.2021 включно. З 02.03.2021 року розмір щомісячного платежу становить 1\~263,1 гривень. Розмір останнього платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Щомісячний платіж повинен сплачуватися до 01 числа кожного місяця (пункти 3.9., 3.10 договору). Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає 28\~247,61 грн (пункт 3.11. договору). Кредит надається на придбання товарів/послуг, що зазначаються клієнтом в заяві на отримання кредиту (пункт 3.12. договору). Також, договором передбачено права та обов`язки сторін (розділ 4 договору), плата за користування кредитом (розділ 5 договору), порядок погашення кредиту (розділ 6 договору), відповідальність, вирішення спорів, заключні положення (розділи 7, 8, 9 договору). Договір містить реквізити сторін, зокрема ім`я покупця [PERSON] , його паспортні дані, адресу проживання, податковий номер, моб.тел. та його особистий підпис (а.с.11-14). Сторонами погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежу, річні відсотки за користування кредитом, щомісячну комісію за управління кредитом, реальну процентну ставку та штраф при простроченні сплати чергового платежу, комісію РКО. Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та надав [PERSON] кредит. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Випискою з особового рахунку за кредитним договором №10210972450 від 01.03.2021 встановлено, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Сучасний Факторинг» станом на 04.03.2025 складає: 15 036 (п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок, а саме: заборгованість за тілом кредиту становить: 6 891,05 гривень, заборгованість за сумою комісії становить: 8 145,40 гривень. Отримано оплат в сумі: 12 400,00 гривень (а.с.28-29). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач до суду не подав. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернула. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором №10210972450 від 01.03.2021, у зв`язку з чим у нього існує заборгованість, яка станом на 04.03.2025 складає: 15 036 (п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, позовні вимоги ТОВ «Сучасний Факторинг» є обґрунтованими, а тому із [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №10210972450 від 01.03.2021, року в загальній сумі 15 036 (п`ятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 45 копійок . Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії. Судом встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №28/08/24 від 28 серпня 2024 року; додаткову угоду №5 до договору про надання правничої допомоги №28/08/24 від 28.08.2024 року, копію акту прийому передачі наданих послуг №245 в якому зазначено вартість послуг 6 500 гривень, копію платіжної інструкції № 320022 від 20.03.2025в якій зазначена суму 6\~500 гривень. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останню було повідомлено своєчасно, а тому вона мала можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок, а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень, у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: approved