Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

01.04.2025 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме раніше сплачених аліментів в сумі 43898,14 грн. та судових витрат. Свої вимоги мотивував тим, що з 20.05.2011 р. він перебував у шлюбі з відповідачкою, який був розірваний за рішення суду 01.12.2015 р. Підставою розірвання шлюбу було те, що з початку 2015 р. сторони не підтримували подружні стосунки. Позовну заяву про розірвання шлюбу було подано 07.08.2015 р., а [INFO] відповідач народила дитину [PERSON] , батьком якої був записаний він. Згідно судового наказу від 08.09.2023 р. з нього на користь відповідачки стягувалися аліменти на утримання дитини [PERSON] . Про те, що відповідачка народила дитину він дізнався лише 17.10.2023 р. після отримання судового наказу про стягнення аліментів на її утримання. У подальшому він оспорив своє батьківство і рішенням суду від 05.02.2025 р. виключено запис про його батьківство і припинено стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] . Водночас, за судовим наказом з нього було стягнуто на користь відповідачки аліменти в сумі 43893,14 грн. Вважаючи, що відповідачка отримала вказані кошти безпідставно, позивач просив стягнути з неї вказану суму. 09.04.2025 р., суд відкрив провадження у справі та з урахування обставин справи вирішив розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. 17.04.2025 р. представник відповідача подав до суду відзив. У відзиві представник відповідача зазначив, що реєстрація дитини за позивачем була вчинена відповідачкою у відповідності до чинного законодавства і жодних ознак протиправності в її діях не було. Посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України є безпідставними, оскільки стягнення аліментів здійснювалось на підставі судового рішення, яке не було визнано неправомірним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. З 20.05.2011 р. по 01.12.2015 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був розірваний на підставі рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01.12.2015 р. Позовна заява про розірвання шлюбу подана до суду позивачем 07.08.2015 р. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] , у свідоцтві про народження якої зазначено, що її батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно судового наказу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2023 р. з позивача на користь відповідача стягувалися аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 27 червня 2023 року і до досягнення донькою повноліття. Відповідно до розрахунку, розмір стягнутих виконавцем (сплачених боржником) аліментів склав 43898,14 грн. Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.02.2025 р. виключено відомості про батьківство позивача з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та припинено стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання [PERSON] . Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судом встановлено, що аліментні виплати позивач здійснив в межах відкритого виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення - судового наказу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2023 р., а, отже, відсутні правові підстави для можливості повернення цих коштів платнику аліментів. Крім того, суд звертає увагу й на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року по справі № 337/642/22, сформулював правовий висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, а саме позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме раніше сплачених аліментів, є неналежним та не підлягає захисту. Крім того, суд також звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 179 СК України саме неповнолітня дитина [PERSON] є власником одержаних на її утримання аліментів, а концепція забезпечення найкращих інтересів дитини є провідною у вітчизняному та міжнародному сімейному праві. З урахуванням наведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed