Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

01.04.225 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 04.06.2024 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу товару, на підтвердження факту укладення якого, відповідачем було написано письмову розписку від 04.06.2024 року про зобов`язання повернути кошти за отриманий товар в сумі: 79 896,00 грн. до 24.06.2024 року; - 1 620,00 грн. після обміну товару у постачальника; - 10 000,00 грн. до 24.06.2024 року. Проте, станом на час звернення до суду з відповідним позовом вищевказану суму за Договором купівлі-продажу відповідачем повернуто не було, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення коштів у розмірі 89 896,00 грн., а також 3 % річних за час прострочення в сумі 2 013,28 грн. та індекс інфляції у сумі 8 597,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від01.04.2025 року справу передано судді - Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Суддею встановлено, що 04.06.2024 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товару позики у відповідності до якого [PERSON] на підтвердження факту його укладення, написав письмову розписку від 04.06.2024 року про зобов`язання повернути кошти за отриманий товар в сумі 79 896,00 грн. до 24.06.2024 року; - 1 620,00 грн. після обміну товару у постачальника; - 10 000,00 грн. до 24.06.2024 року. Зі змісту вказаного документу боргової розписки, вбачається наявність між сторонами боргових зобов`язань у вигляді договору купівлі-продажу та вбачається факт передачі товару. У встановлений строк та по даний час Відповідач коштів за отриманий товар не повернув. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України Частина 2ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1ст. 1049 ЦК України. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором купівлі-продажу до суду не подано. Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 89 896,00 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] інфляційних збитків в 8 597,00 грн., а також 3% річних у розмірі 2 013,28 грн., суд приходить до наступного висновку. Так, згідно вимог ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно дост.625 ЦК України. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Тобто за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у валюті України гривні. Як вбачається зі змісту позову [PERSON] просить суд відповідно до вимог ст.. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 2 013,28 грн., а також інфляційні збитки у розмірі 8 597,00 грн. (з 25.06.2024 по 24.03.2025). Таким чином,з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних ґрунтуються на законі та відповідають положенням статті 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору 1 211,20 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved