Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2025 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про припинення права та зобов`язання вчинити дії. Припинене право [PERSON] на виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва "Реконструкція квартири [ADDRESS] під нежитлове приміщення (офіс) з влаштуванням вхідної групи консольного типу та пандуса/підйомника за адресою: [ADDRESS] ", набуте на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 13.12.2023 №КВ 05l23l207433, зареєстрованого Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА). Зобов`язано [PERSON] за власний рахунок привести несуче-огороджувальні конструкції (зовнішню фасадну стіну) будинку [ADDRESS] з боку квартири [ADDRESS] до попереднього стану відповідно до паспорту фасаду будинку (проектна документація здачі будинку до експлуатації 1963 року) шляхом: демонтажу встановлених двох вікон і одних дверей та відновлення попередніх розміром трьох вікон та добудови провалів (вибитих частин) стіни, укріплення фасадної стіни. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у загальному розмірі 2240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 72 коп. 22.05.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення у справі додаткового рішення, у якій представник просить стягнути з відповідача на корись позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 36000,00 грн. Вимоги заяви мотивовано тим, що рішенням суду від 19.05.2025 року позов задоволений, але цим рішення не вирішено питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу. У своєму позові позивач зазначала про те, що докази понесення судових витрат будуть подані до суду протягом 5 днів від дня ухвалення у справі рішення. У цій справі правнича допомога надавалась позивачу АО «ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС» в особі адвоката Грицаєнко О.П. Загальний розмір відповідних витрат в суді першої інстанції становить 36000,00 грн. Розмір витрат підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15.04.2024 року, у якому, зокрема, погоджено, що одна година роботи адвоката вартує 4000,00 грн. Також розмір витрат на правничу допомогу підтверджується Актом про надання послуг від 19.05.2025 року і рахунками на оплату послуг від 15.04.2024, 01.07.2024, 09.09.2024, 28.11.2024, 19.05.2025. Дана справа є справою середньої складності, а розмір витрат на правничу допомогу збільшився через дії самого відповідачу по скарженню ухвали суду про забезпечення позову. Справа має велике значення для позивача, оскільки створює прецедент для попередження аналогічних порушень з боку інших співвласників будинку. 26.05.2025 року до суду надійшли письмові заперечення сторони відповідача на заяву про ухвалення у справі додаткового рішення, в яких представник вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їх дійсності та необхідності, а також з критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Не мають безпосереднього відношення до правничої допомоги у цій справі ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції 12.08.2024 року, підготовка та подання до суду першої інстанції додаткових пояснень, а також підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення. Матеріали апеляційної скарги направлялись позивачу, а будь-які нові матеріали у справі були відсутні. Суд першої інстанції не надавав позивачу дозволу подати додаткові пояснення, крім того суд може самостійно ознайомитись з практикою Верховного Суду на яку послалась сторона позивача у додаткових поясненнях. У постанові Верховного Суду від 02.20.2024 року у справі №910/9714/22 вказано, що витрати на підготовку заяви про стягнення судових витрат не підлягають відшкодуванню. Представник вважає неспівмірними витрати позивача на правову допомогу з часом витраченим на виконання робіт (надання послуг), зокрема щодо підготовки та подання відповіді на відзив, підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу сторони відповідача. Складання вказаних процесуальних документів не потребувало значного часу. Крім того, вказані процесуальні документи є тотожними іншим документам сторони позивача, а саме: позовній заяві та заяві про забезпечення позову. Надання правничої допомоги фактично зводиться до складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, а також процесуальних документів, які по суті дублюють їх зміст - відповіді на відзив та відзиву на апеляційну скаргу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката позивачки не відповідає критерію розумності. За офіційними даними середньомісячна заробітна плата за видами економічної діяльності, яка включає у тому числі адвокатську діяльність, в цілому по країні за 3 квартали 2024 року становить 28180,00 грн. Представник зазначає, що у сторони позивача існувала об`єктивна можливість подати суду договір про надання правової допомоги та платіжні документи до часу ухвалення у справі рішення, з огляду на дати цих документів. Стороною позивача не наведено поважних причин неможливості подання вказаних доказів до ухвалення у справі рішення. Представник просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення у справі додаткового рішення, або ж обмежити розмір компенсації витрат до 1000,00 грн. Суд, вивчивши зміст заяви представника позивача про ухвалення у справі додаткового рішення та додатки до нього, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожен окремо та у їх взаємозв`язку і сукупності, приходить до наступного висновку. Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ст. 137 ЦПК України: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 141 ЦПК України встановлене наступне. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів. Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Із матеріалів справи вбачається, що до ухвалення у справі рішення сторона позивача зробила заяву про подання доказів понесення судових витрат протягом 5 днів від часу ухвалення у справі рішення відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України та подала заяву про ухвалення у справі додаткового рішення з долученням відповідних доказів, в межах визначеного законом строку. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі N 904/1907/15). У даному контексті головним є встановлення судом факту про те, що між адвокатом та замовником послуг виникли зобов`язання щодо сплати замовником на користь адвоката конкретної суми за надані послуги або виконані роботи. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі N 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Із доданих до заяви про ухвалення у справі додатково рішення документів вбачається, що 15.04.2024 року між АО «ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС» та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, за яким сторони, зокрема, погодили погодинну оплату послуг адвоката в сумі 4000,00 грн. 19.05.2025 року сторони договору про надання правової допомоги підписали зведений акт про надання послуг за яким загальна вартість наданих послуг становить 36000,00 грн. (підготовка та подання позову (4 год.) - 16000,00 грн.; підготовка та подання заяви про забезпечення позову (1 год.) - 4000,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив (0,5 год.) - 2000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції (0,5 год.) - 2000,00 грн.; підготовка та подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу (0,5 год.) - 2000,00 грн.; участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (0,5 год.) - 2000,00 грн.; підготовка та подання до суду першої інстанції додаткових пояснень ( 1 год.) - 4000,00 грн.; підготовка та подання до суду заяви про ухвалення у справі додаткового рішення, з урахуванням необхідності участі в судовому засіданні (1 год.) - 4000,00 грн.). Убачається, що згідно банківських квитанцій від 04.07.2024 року, 22.04.2024 року, 18.09.2024 року, 02.12.2024 року позивачка фактично сплатила за послуги адвоката загалом 28000,00 грн. Суд частково погоджується із запереченнями сторони відповідача щодо пов`язаності деяких видів витрат позивачки на правничу допомогу з розглядом справи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що з відповідача не може бути стягнуто витрати на підготовку та подання до суду першої інстанції додаткових пояснень і витрати на підготовку та подання до суду заяви про ухвалення у справі додаткового рішення у загальній сумі 8000,00 грн. У постанові Верховного Суду в справі 02 лютого 2024 року у справі №910/9714/22 зазначено, заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. З огляду на що, подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Ураховуючи наведене вище, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду погоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21 щодо застосування статей 123, 126 ГПК України, про те, що заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Стосовно витрат сторони позивача на підготовку та подання до суду першої інстанції додаткових пояснень, суд також вважає, що такі витрати не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України, суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Разом з цим, суд не надавав стороні позивача дозволу на подання додаткових пояснень та не використовував їх при ухваленні рішення, як і не здійснював посилань на висновки Верховного Суду викладені у постанові, копія якої була долучена стороною позивача до своїх додаткових пояснень. Одночасно суд не погоджується з представником відповідача щодо неможливості стягнення витрат пов`язаних з ознайомленням представника позивача з матеріалами справи в суді апеляційної інстанції, оскільки ознайомлення з матеріалами справи є правом та обов`язком адвоката по відношенню до свого довірителя, мати повну та достовірну інформацію про всі матеріали судової справи. Крім того, одноразове ознайомлення з матеріалами справи не має характеру зловживання для штучного збільшення витрат на професійну правничу допомогу. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правничої допомоги та банківські квитанції про фактичну сплату коштів) були без поважних причин не подані до часу ухвалення у справі рішення, оскільки у даному випадку не лише зміст договору та банківські квитанції підтверджують розмір відповідних витрат. Посилання на номер та дату договору про надання правової допомоги були наявні в ордері на надання правової (правничої) допомоги та зазначені у зведеному акті про надання послуг від 19.05.2025 року, що вказує на дійсне фактичне укладення сторонами відповідного договору. При цьому, підписаний сторонами договору про надання правничої допомоги зведений акт про надання послуг від 19.05.2025 року вказує на погодження сторонами розміру гонорару та виникнення на його підставі зобов`язань позивача перед Адвокатським об`єднанням щодо сплати погодженої суми. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)). Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. У рішенні ЄСПЛ в справі Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial