Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Краснощок Людмила Михайлівна (надалі за текстом - третя особа), про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування за законом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач та [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу до смерті останнього [INFO] , з огляду на що, позивач просить суд встановити факт проживання позивача та спадкоємця однією сім`єю без реєстрації у період з січня 2004 року по [INFO] та змінити черговість одержання позивачем права спадкування після смерті [PERSON] та визначити за позивачем право на спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що позивачем не доведено позовні вимоги. Третя особа просить розглядати справу за її відсутності та винести рішення на розсуд суду. Ухвалою Суду від 15.08.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 09.02.2024 та 13.02.2024 до суду від відповідача надійшов відзив. 09.05.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів. 13.05.2024 та 16.05.2024 до суду від відповідача надійшла заява про виклик свідків. 16.05.2024 та 20.05.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення. 22.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 23.05.2024 вжито заходів забезпечення позову. У підготовче засідання 13.06.2024 прибула позивач, представник позивача та представник відповідача. У підготовчому засідання судом було задоволено заяву про виклик свідків, клопотання про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні 08.08.2024 було допитано свідків. У судове засідання 12.06.2025 прибули позивач, представник позивача та представник відповідача. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується повним витягом з ДРАЦС громадян щодо актового запису (т. . 08.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується повним витягом з ДРАЦС громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (т.1, а.с.34-35). Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.03.1974 року [INFO] народилась відповідач у спадкоємця та [PERSON] (т.1, а.с.63). 06.06.1980 між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області, відомості про що містяться у витязі з ДРАЦС громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу (т.1, а.с.34-35). Спадкодавець помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27.12.2022 (т.1, а.с.29). Відповідно до відповіді НП України від 14.07.2023 року 25.12.2022 о 18:30 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що квартирі [ADDRESS] (надалі за текстом - квартира) помер [PERSON] без онс. Заявник - позивач (т.1, а.с. 25-26). Відповідно до Довідки про причину смерті від 26.12.2022, [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті не встановлена, без ознак насильницької смерті (т.1, а.с.30). 26.06.2023 до третьої особи звернулась позивач, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, набуте у цивільному шлюбі після [PERSON] [INFO], за результатами розгляду якої прийнято постановку про відмову у вчинені нотаріальних дій від 26.06.2023 №67/02-31, в якій зазначено, серед іншого, наступне (т.1, а.с. 32). [INFO] в місті Києві помер - [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою квартири. Спадкова справа до майна [PERSON] [INFO] відкрита 11.05.2023 року, за заявою позивача. Заповіт від [PERSON] не посвідчувався. На момент смерті [PERSON] , дружини з якою у нього був би зареєстрований шлюб, не було. Шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб [PERSON] , було отримано інформацію про реєстрацію шлюбу 08.07.1973 року між [PERSON] та [PERSON] , та розірвання між ними шлюбу 21.11.1980 року (підстава Рішення суду Іванківського . районного суду Київської області 06.06.1980 року) (т.1, а.с.34-35). На день його смерті залишилась спадщина. До спадкового майна належить квартира. У Акті від 06.05.2024, зокрема, вказано, що у квартирі проживали разом позивач та [PERSON] з 1991 року, також донька [PERSON] у період з 1991 по 1995 (т.1, а.с.146). У декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-7184-К5А0 від 06.09.2022 вказано, що довіреною особою пацієнта для повідомлення у випадку настання екстреного випадку з пацієнтом є позивач 1995 (т.1, а.с. 155). У Листі Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» від 09.04.2024 повідомлено, що договір про проведення поховання [PERSON] укладався з відповідач та що урну з прахом [PERSON] отримав відповідач 1995 (т.1, а.с.161). У листі КНП «Центр ЕМД та МК» від 02.10.2024 повідомлено, що [INFO] за адресою квартири був зареєстрований один виклик екстреної медичної допомоги від особи, що не представилась (дані про себе не повідомила) з телефонного номера [NUMBER] до пацієнта « [PERSON] » 1995 (т.2, а.с.37, 39). У позовній заяві вказано наступний телефонний номер позивача - [NUMBER] . Свідок [PERSON] дала, зокрема, наступні покази: «З 80 років пропрацювала з позивачем, знаю [PERSON] , він приходив до нас на роботу; позивач з [PERSON] проживало разом в квартирі в Бортничах; спільних дітей у позивача та спадкоємця не було; обставин спільного проживання не бачила, в гості не ходила». Свідок [PERSON] дала, зокрема, наступні покази: «позивач проживала з [PERSON] ; ми разом працювали; жили поруч; познайомились на роботі в 2003 році; бачила їх разом в автобусі, на вулиці та в магазині; дочка позивача деякий час проживала разом з позивачем та [PERSON] ». Свідок [PERSON] дав, зокрема, наступні покази: «позивач проживала з [PERSON] з 90-их років допоки останній не помер; бачив позивача та [PERSON] через день, через два; ним разом з іншими сусідами підписано акт від 06.05.2024; сприймав їх як сім`ю; разом ходили до магазину; бачив їх разом; ». Свідок [PERSON] дав, зокрема, наступні покази: «позивач це матір моєї дружини; позивач проживала з [PERSON] про що йому повідомила дружина; до квартири не заходив; бачив як позивач робила уколи спадкоємцю». Свідок [PERSON] дала, зокрема, наступні покази: «з відповідачем не спілкується; почала проживала разом з позивачем та [PERSON] з 4 чи 58 класу; переїхала у 1997 році; позивач та [PERSON] шлюб не реєстрували; проживали разом як сім`я; проживали разом 32 роки; з [PERSON] були хороші стосунки, мені він допомагав і приїжджав до дітей моїх; відповідача бачила 1 раз у 1997 році; готувала їжу та прала речі позивач». Свідок [PERSON] дала, зокрема, наступні покази: «відповідач є дружиною мого сина; спадкоємця знає з 2000-их; познайомились на дні народженнях; казав що живе сам; казав, що є ще одна дитина, хлопчик; бачила разом з іншою жінкою». Свідок [PERSON] дав, зокрема, наступні покази: « [PERSON] є батьком його дружини; жив в Бортничах; востаннє бачив в червні 2022 році; у спадкоємця є ще син, з яким спілкується відповідач; весілля було у вересні 1998; [PERSON] був на весіллі; документи на квартиру зберігаються у відповідача; відповідач купувала ліки для спадкоємця; ніколи не бачив щоб там проживала жінка». Головуючий під розписку попередив свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та привів свідків до присяги: Тексти присяги підписано свідками. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з [PERSON] з 1991 року жили як чоловік та дружина, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали та виховували її доньку, піклувалась над [PERSON] через його психічну хворобу. Після смерті останнього залишилась жити у квартирі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, а тому, оскільки на переконання позивача, остання з [PERSON] жили разом однією сім`єю, як чоловік та дружин, позивач 11.05.2023 року звернулась до третьої особи з заявою про прийняття спадщини за законом, але отримала відмову у вчинені нотаріальної дії. Позивач звернулась до суду з метою встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] у судовому порядку, адже, претендує на спадкове майно після смерті свого чоловіка. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що [PERSON] ніколи не вважав позивача своєю дружиною, шлюб із останньою не мав бажання укладати і відповідно не укладав, спільних прав та обов`язків притаманних подружжю не мали. Твердження позивача, про ведення спільного господарства, спільний бюджет, опіку та турботу нічим не підтверджуються. [PERSON] не перебував у безпорадному стані, не мав психічних хвороб та помер власною смертю. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, в результаті допиту свідків, судом встановлено що позивач та [PERSON] проживали разом, що також підтверджується Актом від 06.05.2024. Обставина спільного проживання також підтверджується тим, що [INFO] за адресою квартири був зареєстрований один виклик екстреної медичної допомоги від особи, що не представилась (дані про себе не повідомила) з телефонного номера [NUMBER] до пацієнта «[PERSON]», при цьому, номер ідентичний номеру позивача, який міститься у позовній заяві. Також, судом встановлено, що у декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-7184-К5А0 від 06.09.2022 вказано, що довіреною особою пацієнта для повідомлення у випадку настання екстреного випадку з пацієнтом є - позивач. Крім цього, з матеріалами справи та показаннями свідків підтверджується спільна присутність позивача та [PERSON] та періодичний спільний відпочинок. Підсумовуючи все викладене вище, суд доходить до висновку про те, що позивачем доведено обставину того, що між сторонами склались та мали місце, не менш як за 5 років до часу відкриття спадщини, усталені відносини, які притаманні подружжю, у зв`язку з чим, задовольняє позовну вимогу у частині встановлення факту проживання однією сім`єю. Щодо позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування за законом, суд зазначає наступне. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом положень ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Також, суд звертає увагу позивача на наступне. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні (ст. 46 Закону України «Про нотаріат»). На підтвердження права на спадщину, права власності, повноважень виконавця заповіту про призначення опікуна над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або особи, зниклої безвісти за особливих обставин, посвідчення фактів, що фізична особа є живою, про перебування її в певному місці, про прийняття на зберігання документів, про передачу заяви видаються відповідні свідоцтва (ст. 48 Закону України «Про нотаріат»). Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5 затверджено «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, або будь-яким нотаріусом незалежно від місця відкриття спадщини у випадках, встановлених абзацами першим, третім, четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, на підставі поданої (або такої, що надійшла засобами поштового зв`язку або технічними засобами електронних комунікацій) першою заяви (вимоги кредиторів), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового та/або спільного майна: про прийняття спадщини; другого з подружжя (колишнього з подружжя) про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) (пп. 2.1. п 2. 1 г. 10 р. II Порядку). Свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, крім випадків, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 21 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, підпунктом 4.17 пункту 4 цієї глави (пп. 4.1. п. 4 г. 10 р. II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва (пп. 4.3. п. 4 г. 10 р. II Порядку). Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти (пп. 4.4. п. 4 г. 10 р. II Порядку). При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (пп. 4.6. п. 4 г. 10 р. II Порядку). Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (ст. 315 ЦК України). У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (ст. 319 ЦК України). Отже, у цій справі нотаріальна дія щодо ймовірної видачі свідоцтва про спадщину позивачу здійснюватиметься на підставі даного рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що належить до виключних дискреційних повноважень відповідного нотаріуса, який вчинятиме нотаріальну дію. Також, суд звертає увагу, що пов`язаність встановленого судом факту проживання однією сім`єю та подальше встановлення черг спадкоємців належить до дискреційних повноважень нотаріуса, що видаватиме відповідне свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України та не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). Проте, позивачем не надано відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії за рішенням суду про встановлення факту проживання однією сім`єю. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Отже, крім необгрунтованості, позовна вимога про зміну черговості одержання права на спадкування за законом є передчасною, з огляду на відсутність відмови нотаріуса від вчинення нотаріальної дії. Враховуючи, вищевикладене, суд залишає без задоволення позовні вимоги у частині зміну черговості одержання права на спадкування за законом. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial