Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У квітні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шосткінського міськрайонного суду Сумської області з позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 50715,56 грн.; 3,0 % річних - 3089,58 грн.; інфляційні втрати 11574,75 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 10 грудня 2021р. на автодорозі Р-65 сполученням «Шостка-Суми» поблизу с. Гамаліївка - с. Макове ІІІосткинського району Сумської області, сталася дорожньо-транспортна пригод (далі по тексту -ДТП) під час якої автомобіль марки «АС-33023ПБ (Газель)», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. За фактом вказаної ДТП 10 грудня 2021р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021200490001014 та розпочалося досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», Поліс №205888935. 29 грудня 2021р. позивачкою на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування, як потерпілої особи (доньки загиблої - [PERSON] ), заподіяного смертю [PERSON] в розмірі 82980,00 грн., (78000,00 грн - моральна шкода, та 4980,00 грн. - витрати на поховання). Листом від 25 січня 2022р. відповідач повідомив позивачку, що рішення щодо виплати суми страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2023р. по цивільній справі № 589/1430/22, позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» задоволено, і стягнуто на її користь суми страхового відшкодування - 82980,0 грн.; пеню в розмірі 2682,64 грн.; 3,0 % річних - 402,4 грн. Зазначене рішення суду, відповідачем було виконано лише 23 серпня 2023р., при цьому за рішенням суду, розрахунковий період (нарахування: пені, інфляційних втрат, 3,0% річних) складав з 30 березня 2022р. по 27 травня 2022р., враховуючи фактичне виконання рішення уду відповідачем лише 23 серпня 2023р., позивачка просила суд стягнути на її користь пеню, інфляційні втрати та 3,0 % річних, у вищезазначеному розмірі за період часу з 28 травня 2022р. по 23 серпня 2023р. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого порушеного права. Ухвалою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 травня 2024р. матеріали цивільної справи були надіслані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2024р. визначено головуючого суддю Волошина В.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2024р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. 13 серпня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача зазначала, що заявлені позовні вимоги визнає частково, а саме: пеня - 9534,74 грн.; 3,0 % річних - 593,36 грн.; судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, при цьому сторона відповідача зазначала, що за змістом позову, стороною позивача заявлено вимоги, за розрахунковий період, за який сторона позивача просить стягнути інфляційні втрати, пеню та 3,0 % річних, який складається з 28 травня 2023р. по 22 серпня 2023р. Одночасно з відзивом на позов, стороною відповідача було подано заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. В порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стороною позивача було заявлено клопотання про відшкодування судових витрат та надано детальний опис наданих послуг (витрати на професійну правничу допомогу). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 10 грудня 2021р. на автодорозі Р-65 сполученням «Шостка-Суми» поблизу с. Гамаліївка - с. Макове ІІІосткинського району Сумської області, сталася ДТП, під час якої автомобіль марки «АС-33023ПБ (Газель)», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. За фактом вказаної ДТП 10 грудня 2021р. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021200490001014 та розпочалося досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», Поліс №205888935. 29 грудня 2021р. позивачкою на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування, як потерпілої особи (доньки загиблої - [PERSON] ), заподіяного смертю [PERSON] в розмірі 82980,00 грн., (78000,00 грн - моральна шкода, та 4980,00 грн. - витрати на поховання). Листом від 25 січня 2022р. відповідач повідомив позивачку, що рішення щодо виплати суми страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаної ДТП. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2023р. по цивільній справі № 589/1430/22, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було задоволено, і стягнуто на її користь суми страхового відшкодування - 82980,0 грн.; пеню в розмірі 2682,64 грн.; 3,0 % річних - 402,4 грн., при цьому за вказаним рішенням суду, розрахунковий період (нарахування: пені, інфляційних втрат, 3,0% річних) складав з 30 березня 2022р. по 27 травня 2022р. Сторони протягом всього часу розгляду справи в суді, не заперечували того факту, що рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2023р. по цивільній справі № 589/1430/22, яке набрало законної сили, було виконано відповідачем лише 23 серпня 2023р. За змістом положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018р. у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 червня 2018р. у справі № 308/3162/15-ц, - позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 6-927цс16). Згідно зі ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно пункту 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги чинного законодавства України щодо виплати страхового відшкодування, через що позивачка має право на відшкодування пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за час прострочення виплати страхового відшкодування шкоди, при цьому враховуючи положення вищенаведеного пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порушення зобов`язання відповідача, як страховика, виникло вірно, як зазначала сторона позивача за змістом позову з 28 травня 2022р. по 23 серпня 2023р., враховуючи правові висновки рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2023р. по цивільній справі № 589/1430/22, яке набрало законної сили. При цьому суд вважає, що доводи сторони відповідача, наведені у відзиві на позов, що перебігу та строку розрахункового періоду є помилковими. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд приймає до уваги, що стороною позивача було вірно обраховано пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 50715,56 грн.; 3,0 % річних - 3089,58 грн.; інфляційні втрати 11574,75 грн., враховуючи суму невиконаного зобов`язання - 82980,0 грн., та період розрахунку 3 28 травня 2022р. по 23 серпня 2023р. Доводи та розрахунки, наведені стороною відповідача у відзиві на позов, судом оцінюються критично, оскільки здійснені помилково. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню: пеня у розмірі 50715,56 грн.; 3,0 % річних у розмірі 3089,58 грн.; інфляційні втрати у розмірі 11574,75 грн.; Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,2 грн. Стосовно вимог позивачки, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини(далі по тексту - ЄСПЛ), висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18). Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved