Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) про визнання договору-купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, скасування реєстрації, поновлення реєстрації, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та з урахуванням заяви від 26.05.2025, просив : \~визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7106/21/006470 від 29.05.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; \~скасувати державну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см. куб. за [PERSON] ; \~поновити державну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см.\~куб. за [PERSON] ; \~визнати право власності на 1/2 частку транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см.\~куб. за [PERSON] у праві спільної власності подружжя; \~стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати за подання позову, заяви про забезпечення позову, а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що позивач [PERSON] у 2021 році звертався до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1995 року. Транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, був придбаний за спільні кошти подружжя, однак всупереч цьому відповідачка [PERSON] самостійно, на власний розсуд, без згоди позивача, як співвласника, розпорядилась рухомим майном шляхом його відчуження. Автомобіль було відчужено на користь доньки, [PERSON] , якій достеменно було відомо, що транспортний засіб належить позивачу та [PERSON] на праві спільної власності. Таким чином, при укладенні правочину купівлі-продажу транспортного засобу відповідачкою [PERSON] з відповідачкою [PERSON] , стороною правочину порушені вимоги ч. 1 ст. 203 ЦК України щодо відповідності цього правочину нормам ЦК України, тому відповідний правочин є недійсним. Також договір купівлі-продажу був укладений перед зверненням [PERSON] до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з метою позбавлення позивача права власності на нього, адже після продажу транспортного засобу він вже не є спільною сумісною власністю подружжя та не може бути предметом спору про поділ майна подружжя. Крім того, спірний автомобіль, відповідно до договору купівлі-продажу від 29.05.2021 був проданий за заниженою вартістю, а також те, що фактично транспортним засобом після укладення спірного правочину продовжує користуватись його колишня дружина відповідачка [PERSON] . Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2023 у цивільній справі № 317/2624/21 позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2024 апеляційні скарги відповідачів задоволені частково, рішення суду першої інстанції скасоване лише у зв`язку з тим, що заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права не є повним і не забезпечить досягнення правової мети. Задоволення вимог позову в даному випадку провокує нове звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, [PERSON] було подано касаційну скаргу. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15.03.2024 у справі №\~317/1421/24 вжито заходи забезпечення до подання позовної заяви та заборонено [PERSON] відчужувати спірний транспортний засіб до набрання законної сили рішенням суду у даній цивільній справі. [PERSON] та [PERSON] з 28.04.1995 по 27.07.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2021 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] . Починаючи з 2016 року, [PERSON] проживає у Чеській Республіці. У період перебування у шлюбі сторони за рахунок спільних сумісних коштів подружжя придбали автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 242/2021/2396316 від 21.01.2021. Відповідно до копії договору комісії № 7106/21/006470 від 29.05.2021, відповідачка [PERSON] доручила Комітенту ВП №11 ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯ ДРАЙВ КОМПАНІ» за комісійну плату вчинити продаж транспортного засобу за 9208,00 грн. Того ж дня, 29.05.2021, ВП №\~11 ТОВ «ЗАПОРІЖЖЯ ДРАЙВ КОМПАНІ» уклало договір купівлі-продажу транспортного засобу №\~7106/21/006470 від 29.05.2021, відповідно до якого автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, було відчужено на користь доньки сторін, [PERSON] , лише за 9208,00 грн. Автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, був перереєстрований 29.05.2021 на нового власника [PERSON] . Згідно довідки №\~45/21 від 28.07.2021, виданої спеціалістом автотоварознавцем, аварійним комісаром, оцінювачем, дійсна вартість автомобіля MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, станом на 28.07.2021 становила 69411,00 доларів США, що за курсом НБУ (1 долар = 26,906 грн.), що дорівнює 1607104,00 грн. Спірний автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , і кожна зі сторін має рівні права на нього. Згоду на відчуження транспортного засобу [PERSON] не надавав. Таким чином, оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю, що вже також було досліджено у судових засіданнях та встановлено у судових рішеннях у справі № 317/2624/21, неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні транспортного засобу є порушенням вимог ст. 60, 61, 63 СК України, і є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля відповідно до статей 203, 215 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 22.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. У відзиві на позов від 20.05.2024, представник відповідачки [PERSON] , адвокат Касьяненко Г.О., просила відмовити у позові в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що спірний автомобіль було і придбано і відчужено під час шлюбу як зареєстрованого, так і фактичних шлюбних стосунків, за безумовним погодженням між подружжям та донькою. Спірний автомобіль було придбано 21.01.2021 не в інтересах сім`ї, а безпосередньо для доньки [PERSON] , на яку його було переоформлено 29.05.2021. Оскільки [PERSON] мешкала в Чеській Республіці, прибути до України на час придбання спірного транспортного засобу не мала змоги у зв`язку з локдауном. Рішення про придбання автомобіля 21.01.2021 на матір, [PERSON] , було спільним і прийнято з метою наступного переоформлення на доньку, як тільки вона буде мати змогу прибути до України, що і відбулося 29.05.2021. Жодних спільних з чоловіком коштів на придбання автомобіля вкладено не було. Спірний автомобіль придбавався за особисті кошти [PERSON] від ведення нею підприємницької діяльності, про що всім сторонам, в тому рахунку і [PERSON] , було достеменно відомо. Транспортний засіб був придбаний не в інтересах сім`ї. Позивачем не доведено належними та допустимими засобами те, що спірний автомобіль було придбано саме за спільні кошти подружжя і відповідно у позивача відсутнє порушене право, яке підлягає захисту. Режим спільності майна повинен бути доведений [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства на підставі належних та допустимих доказів. [PERSON] з 2005 року є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за рахунок особистих коштів. Враховуючи той факт, що спільні кошти подружжя не використовувались у підприємницькій діяльності, то дохід, отриманий від такої підприємницької діяльності, є особистим доходом [PERSON] який вона має право використовувати на власний розсуд. [PERSON] має достатній особистий дохід від підприємницької діяльності, який і було витрачено на придбання спірного транспортного засобу, і, відповідно, автомобіль не був спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, факт того, що при придбанні спірного автомобіля були використані особисті кошти [PERSON] свідчить той факт, що при придбанні транспортного засобу [PERSON] 21.01.2021 згоди не надавав, оскільки спільні кошти подружжя на його придбання не витрачались. Це в свою чергу свідчить про те, що [PERSON] не довів факт, що цей транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя, і що при його відчуженні потрібна його письмова згода, що в свою чергу виключає задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.05.2021 недійсним і інших позовних вимог, як похідних від визнання договору купівлі-продажу недійсним. 21.01.2021 [PERSON] було придбано спірний транспортний засіб. Він був придбаний для [PERSON] , оскільки на час оформлення договору купівлі-продажу №\~1242/2021/2369/316 [PERSON] знаходилась у Республіці Чехія і приїхати до України не мала змоги у в зв`язку з локдауном. Транспортний засіб за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] було оформлено на [PERSON] . Тимчасово оформлювати на себе спірний транспортний засіб [PERSON] категорично відмовився, оскільки є поліцейським, підполковником поліції, зі стажем роботи на дату укладання договору 18 років. З метою убезпечення себе від питань контролюючих органів звідки у нього така грошова сума на придбання автомобіля такого класу, він самостійно запропонував [PERSON] до приїзду доньки до України оформити транспортний засіб на [PERSON] , з чим вона погодилась і спірний транспортний засіб було тимчасово оформлено на останню. [PERSON] на час придбання спірного транспортного засобу було достовірно відомо, що він купується для доньки [PERSON] , а не для тоді ще подружжя [PERSON] , і як тільки будуть відкриті кордони, вона приїде і він буде переоформлений на неї. [PERSON] категорично відмовлявся від тимчасового оформлення на себе спірного транспортного засобу, про що свідчить той факт, що через 5 днів після купівлі-продажу спірного транспортного засобу, а саме 26.01.2021, за грошові кошти [PERSON] було придбано автомобіль марки BMW X5, чорного кольору, 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] . Транспортний засіб було придбано з метою, щоб після того як спірний транспортний засіб буде передано доньці [PERSON] , в родині залишився транспортний засіб для потреб сім`ї. Автомобіль марки BMW X5 фактично постійно використовував та використовує [PERSON] . Враховуючи те, що на той час відносини між подружжям були довірливими, [PERSON] вважала, що цей транспортний засіб було оформлено на [PERSON] . Після фактичного припинення шлюбних відносин [PERSON] стало відомо про те, що без її згоди [PERSON] оформив автомобіль марки BMW X5 на свою матір, [PERSON] , яка є пенсіонеркою і придбати автомобіль вартістю 35000 доларів США не могла. При реєстрації транспортного засобу за [PERSON] . 21.01.2021 [PERSON] не подавав спільної заяви з [PERSON] про реєстрацію автомобіля як їх спільної власності. Тому у [PERSON] не виникало права спільної сумісної власності. Єдиним власником автомобіля було зареєстровано [PERSON] , яка звернулась до сервісного центру та уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу № 1242/2021/2396316 від 21.01.2021. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей стосовно того, що спірний транспортний засіб належить на підставі спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , 29.05.2021 було укладеного договір купівлі-продажу з [PERSON] і проведена державна реєстрація з дотриманням положень законодавства. На підтвердження наявних у [PERSON] прав на транспортний засіб, [PERSON] посилається лише на те, що він був придбаний у період шлюбу, але не підтверджує своє речове право на транспортний засіб належними та допустимими доказами. Враховуючи той факт, що у [PERSON] відсутнє будь-яке речове право, як то будь-який договір, який свідчить про право власності або заява до відповідних органів про реєстрацію його як власника, то існує ще окрема підстава для відмови у задоволенні позовних вимог. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] була обізнана про те, що транспортний засіб був спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і тому діяла недобросовісно, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Жодних доказів про інформування доньки про відсутність згоди на укладення договору на її користь [PERSON] не надав. Близькі родинні стосунки не є підставою для тверджень щодо обізнаності дорослої доньки про всі обставини взаємовідносин між батьками. [PERSON] не є фахівцем в галузі права і не є фахівцем з процедури оформлення правочинів з рухомим майном. Укладаючи договір в спеціалізованій державній установі, [PERSON] була впевнена, що працівники виконали всі дії, необхідні для чинності правочину. Таким чином, дії [PERSON] як покупця є добросовісними. Стосовно стверджень позивача, що вартість транспортного засобу нижча від реальної вартості, представник вказує на те, що відповідачі є близькими родичами, тож було визначену таку вартість автомобіля. Таким чином, враховуючи відсутність відомостей стосовно того, що спірний транспортний засіб належить на підставі спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу з [PERSON] та проведена державна реєстрація з дотриманням положень законодавства, і, відповідно, відсутні підстави для скасування державної реєстрації транспортного засобу на [PERSON] . В уточненій позовній заяві [PERSON] зазначає, що фактично транспортним засобом після укладення спірного правочину продовжує користуватись його колишня дружина відповідачка [PERSON] . По-перше, це не доведено належними та допустимими доказами, та є лише припущеннями [PERSON] . По-друге, факт користування після укладення договору не впливає на дійсність договору купівлі-продажу, оскільки [PERSON] як власниця має право розпоряджатись належним їй майном на власний розсуд. Судова практика на яку посилається [PERSON] це практика яка існувала у 2018-2020 роках. На відміну від [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] посилаються на практику 2023-2024 років, яка діє на сьогоднішній день і повинна бути застосована при постановленні рішення, оскільки практика на яку посилається [PERSON] є застарілою. У відповіді на відзив від 21.05.2024 представник позивача, адвокат Шоніна О.В., не погодилась із доводами відзиву. Зазначила, що придбання спірного транспортного засобу саме за власні кошти, які не є об`єктом спільної сумісної власності, повинна довести саме відповідачка [PERSON] . Жодного доказу до матеріалів цивільної справи на підтвердження вказаних обставин до теперішнього часу відповідачами не надано. Декларації про отримані доходи [PERSON] , які долучаються чомусь саме [PERSON] , не можуть бути підтвердженням належності цих грошових коштів лише відповідачці [PERSON] , оскільки на майно ФОП, отримане від зайняття підприємницькою діяльністю під час шлюбу, поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 719/232/16-ц, постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 661/1663/17. Окрім того, представник позивача просить звернути увагу на встановлені обставини постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2024 у цивільній справі №\~317/2624/21. Так, колегія суддів дійшла висновку, що виходячи із досліджених матеріалів справи, спірний автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, 2019 року випуску, був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а отже є їхньою спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього. Посилання відповідачів та їх представника про те, що спірний автомобіль придбано за власні кошти [PERSON] в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження. Вищевказані обставини, в силу вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Докази, які надає [PERSON] (податкові декларації), вже були предметом дослідження у цивільній справі №\~317/2624/21. Інші доводи [PERSON] у відзиві на позовну заяву не спростовують підстави, викладені у позові та не стосуються предмету розгляду справи. У запереченнях від 27.05.2024 представник [PERSON] , адвокат Касьяненко\~Г.О., не погодилась із доводами відповіді на відзив. В обґрунтування своєї позиції послалась на те, що позивачем не доведено, що спірний транспортний засіб придбано в інтересах сім`ї, а також те, що на підприємницьку діяльність витрачались спільні грошові кошти. 24.05.2024 відповідачкою [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) про визнання того, що на транспортний засіб не поширюється режим спільної сумісної власності. Позивачка за зустрічним позовом просить: \~визнати, що на транспортний засіб MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см. куб. не поширюється режим спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; \~стягнути з [PERSON] понесені [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] було подано позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу №\~7106/21/006470 від 29.05.2021, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , скасування державної реєстрації транспортного засобу, поновлення державної реєстрації транспортного засобу за [PERSON] , визнання на 1/2 частку транспортного засобу за [PERSON] в праві спільної власності подружжя. У зв`язку з тим, що один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, а позивачем за первісним позовом висуваються вимоги про поділ майна, яке хоч і придбане за період шлюбу, але за особисті кошти [PERSON] і було її особистою власністю, тобто фактично оспорюється право власності на майно, [PERSON] вважає за необхідне пред`явити зустрічний позов по даній справі. [PERSON] та [PERSON] з 28.04.1995 по 27.07.2021 перебували у зареєстрованому шлюбі. 27.07.2021 шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду Запорізької області по справі № 333/3680/21. У період зареєстрованого шлюбу [PERSON] за грошові кошти [PERSON] , отримані від підприємницької діяльності, було придбано для доньки [PERSON] спірний транспортний засіб та тимчасово зареєстровано на ім`я [PERSON] за договором купівлі-продажу № 1242/2021/2396316 від 21.01.2021. У подальшому вказаний транспортний засіб 29.05.2021 було перереєстровано за договором купівлі-продажу на ім`я [PERSON] . Спірний транспортний засіб у повному обсязі було придбано за кошти [PERSON] , отримані від підприємницької діяльності, тобто за її особисті кошти. На придбання спірного транспортного засобу спільні сумісні кошти подружжя не витрачалися. Позивач за первісним позовом, висуваючи вимогу про визнання права власності на частину транспортного засобу, придбаного за час шлюбу, не лише не доводить, що джерелами набуття були сумісні кошти подружжя або спільна праця, а взагалі не визначає ці обставини як предмет доказування, зазначаючи, що виходить з презумпції спільності усього майна подружжя, що набуте під час перебування у шлюбі. [PERSON] з 2005 року є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за рахунок особистих коштів. Враховуючи той факт, що спільні кошти подружжя не використовувались у підприємницькій діяльності, то дохід, отриманий від такої підприємницької діяльності, є особистим доходом [PERSON] , який вона має право використовувати на власний розсуд. [PERSON] має достатній особистий дохід від підприємницької діяльності, який і було витрачено на придбання спірного транспортного засобу, і, відповідно, автомобіль не був спільною сумісною власністю подружжя. Спірний транспортний засіб слід розглядати як особисту приватну власність [PERSON] на момент його придбання, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. 60 СК України з наступних підстав. Жодних спільних коштів на придбання спірного транспортного засобу вкладено не було. [PERSON] з моменту реєстрації шлюбу та до часу придбання спірного транспортного засобу не заробляв коштів, яких би вистачило на придбання транспортного засобу такого класу, що підтверджується деклараціями [PERSON] . Мета придбання транспортного засобу також жодним чином не стосувалася шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] . Спірний транспортний засіб придбавався [PERSON] в інтересах доньки [PERSON] , і виключно для неї, оскільки у подружжя був інший транспортний засіб. Враховуючи той факт, що транспортний засіб був придбаний не в інтересах сім`ї, то він не набув статусу спільної власності подружжя. Крім того, факт того, що при придбанні спірного транспортного засобу були використані особисті кошти [PERSON] свідчить той факт, що при придбанні транспортного засобу [PERSON] згоди не надавав, адже кошти подружжя на його придбання не витрачались. Враховуючи, що в повному обсязі вартість спірного транспортного засобу за договором купівлі-продажу була сплачена за рахунок особистих коштів [PERSON] , що не є спільною сумісною власністю подружжя, а були набуті [PERSON] за рахунок підприємницької діяльності, є всі підстави для визнання витрачених на придбання транспортного засобу саме особистою власністю [PERSON] . Вказана обставина додатково буде підтверджена показами свідків. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 08.07.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов, об`єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 16.01.2025 представник [PERSON] , адвокат Шоніна О.В., підтримала первісний позов у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. У судовому засіданні 16.01.2025 представник [PERSON] та [PERSON] , адвокат Касьяненко Г.О., заперечувала проти первісного позову у повному обсязі, зустрічний позов підтримала у повному обсязі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 03.03.2025, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної\~реєстрації транспортного\~засобу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області (Філія ГСЦ МВС) про визнання договору-купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, скасування реєстрації, поновлення реєстрації, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. В іншій частині позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом продовжено розгляд справи. У первісному та зустрічному позовах в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору сторони зазначали Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС). Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) надав письмові пояснення у яких вказав, що відповідно до Положення про Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС), затвердженого наказом Головного сервісного центру МВС від 27.04.2020 № 11, визначено найменування як Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС), (скорочене найменування РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області). Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС, що має статус юридичної особи. Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 43611797, є структурним підрозділом ГСЦ МВС та не є юридичною особою, а тому не має цивільної процесуальної правоздатності та не може бути учасником у цієї цивільної справі. Врахувавши, що Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) є відокремленим підрозділом, тобто не має цивільної процесуальної правоздатності та не може бути учасником справи, суд не зазначає його у переліку учасників справи у рішенні суду, оскільки він не може бути третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Протокольною ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04.04.2025 Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) виключено з числа третіх осіб за первісним та зустрічним позовами, оскільки він не є юридичною особою та не може бути учасником цивільного процесу. Належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи 26.05.2025 у судове засідання учасники справи до суду не з`явились. У заяві від 26.05.2025 представник [PERSON] просила провести засідання за її відсутності та відсутності [PERSON] . У заявах від 26.05.2025 представник [PERSON] просила провести засідання за її відсутності. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як видно зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28.04.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, 28.04.1995 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 31 т. 1). За змістом свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.11.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського району м. Запоріжжя, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 69 т. 1). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 23-24 т. 1). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.01.2021 [PERSON] придбала у [PERSON] автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] за 857340,00 грн. (а.с. 12 т. 1). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №\~7106/21/006470 від 29.05.2021 [PERSON] продала автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] [PERSON] за 9208,00 грн. (а.с. 15 т. 1). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2023 у справі № 317/2624/21 задоволено у повному обсязі позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу. Суд першої інстанції розпорядився: \~визнати недійсним договір купівлі-продажу №\~7106/21/006470 від 29.05.2021 транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см. куб., укладений між [PERSON] та [PERSON] ; \~скасувати державну реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D, легковий універсал чорного кольору, 2019 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , дизельний, об`ємом 1950 см. куб. за [PERSON] ; \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за подання позову та заяви про забезпечення позову у розмірі 1135,00 грн.; \~стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за подання позову та заяви про забезпечення позову у розмірі 1135,00 грн.\~ (а.с. 151-154 т. 2). Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2024 у справі № 317/2624/24 частково задоволено апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] , рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2023 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та скасування державної реєстрації транспортного засобу відмовлено (а.с. 16-19 т. 1). Постановою Верховного Суду від 29.01.2025 у справі № 317/2624/24 постанову Запорізького апеляційного суду від 06.02.2024 скасовано, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2023 залишено у силі (а.с. 176-180 т. 2). Отже, наразі спірний автомобіль вже не є власністю [PERSON] . Під час розгляду справи по суті судом досліджено декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування [PERSON] за 2017-2021 роки, які містять дані щодо доходів [PERSON] та членів його сім`ї (а.с. 166-208 т. 1). Також судом досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 4 квартал 2020 року (а.с. 209-210 т. 1). За змістом довідки Головного управління ДПС у Запорізькій області №\~1651/АП/08-01-50-09 від 28.12.2023 [PERSON] була зареєстрована в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, Олександрівська державна податкова інспекція (Комунарський район м. Запоріжжя) 23.03.2000. Знято з обліку платника податків 11.10.2023. Згідно поданих податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця загальна сума доходу за звітний (податковий) період складала: \~з 01.01.2010 по 31.12.2010 310000,00 грн.; \~з 01.01.2011 по 31.12.2011 290000,00 грн.; \~з 01.01.2012 по 31.12.2012 227000,00 грн.; \~з 01.01.2013 по 31.12.2013 230000,00 грн. (а.с. 211-212 т. 1). Досліджені судом податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 містять дані щодо показників господарської діяльності [PERSON] . Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи питання щодо можливості поділу майна суд виходить із того, що воно набуте сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована, тому спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Суд виходить із того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, спірний автомобіль придбано [PERSON] у період перебування у шлюбі з [PERSON] . Суд ураховує, що згідно неодноразово висловленої правової позиції Верховного Суду, дохід від здійснення підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю, відтак майно придбане за рахунок таких коштів за загальним правилом також є спільною сумісною власністю. [PERSON] у порядку ст. 81 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про придбання спірного автомобіля за її особисті кошти та не в інтересах сім`ї, а тому не спростувала презумпції спільності майна, придбаного у період шлюбу. Той факт, що спірний автомобіль придбаний у шлюбі за рахунок спільних сумісних коштів подружжя встановлено й у рішенні Запорізького районного суду Запорізької області від 26.10.2023 у справі № 317/2624/21. Наведені у листі приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. № 15510 від 28.02.2025 відомості щодо загальної суми коштів, стягнутих у виконавчому провадженні № 73225567, визначального значення для розгляду даної справи не мають, проте ураховуються судом для оцінки доводів сторін щодо ефективного способу захисту (а.с. 144 т. 2). Із цих даних судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження 03.11.2023 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2023 міститься на а.с. 150 т. 2) щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини іншого автомобіля у розмірі 231610,00 грн., [PERSON] сплачено лише 37359,43 грн. Таким чином, [PERSON] у межах виконавчого провадження за більш ніж за рік сплачено менше 20% стягнутої судом суми. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного автомобіля як частки у спільному майні подружжя. При цьому суд враховує, що вимога про поділ майна згідно сталої позиції Верховного Суду є ефективним способом захисту. Вимога первісного позову щодо поновлення державної реєстрації транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D за [PERSON] не обґрунтована ні сутнісно, ні нормативно. Суд враховує, що органи судової влади не наділені повноваженнями щодо вчинення будь-яких дій з реєстрації транспортних засобів. Це є дискреційними повноваженнями уповноважених органів сервісних центрів МВС. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, адвокат Шоніна О.В., на питання суду зазначила, що саме [PERSON] має вчинити відповідні дії з поновлення державної реєстрації. Між тим, як видно із позову, жодних вимог зобов`язального характеру у цій частині до [PERSON] не заявлено. За вказаних обставин відсутні підстави для задоволення первісного позову у цій частині. Ураховує суд і те, що за вимогами первісного позову [PERSON] не є зобов`язаною особою, ці вимоги не стосуються її прав та обов`язків, а тому [PERSON] не є належним відповідачем за первісним позовом за вимогами, які залишились після закриття провадження у частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації транспортного засобу. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання того, що на транспортний засіб не поширюється режим спільної сумісної власності слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за змістом ст. 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 по справі №\~910/3009/18 виснувала, що ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2)\~в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. У зустрічному позові позивачкою використано спосіб захисту, який не передбачено законодавством, хоча законодавство передбачає ефективні способи захисту. Визначений у зустрічному позові спосіб захисту є неефективним, оскільки не відповідає вищенаведеним критеріям та не забезпечує повного поновлення права. Крім того, суд констатує, що під час вирішення первісного позову вирішувалось питання щодо належності спірного автомобіля до спільної сумісної власності подружжя й суд прийшов до висновку про те, що автомобіль MERCEDES-BENZ, модель GLE 300D є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Отже, у даному спорі, після вирішення первісного позову, вже відсутнє порушене право [PERSON] , яке підлягає захисту, що є підставою для відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви. Урахувавши встановлені судом обставини, надавши у нарадчій кімнаті оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та відхилення зустрічного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial