Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] збитки у розмірі - 174 684 грн. 08 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що у травні 2017 року до позивача звернувся відповідач [PERSON] з проханням надання матеріальної допомоги [PERSON] , а саме купити для неї будинок [ADDRESS] . В обмін на будинок відповідачі запропонували позивачу переоформити на його ім`я право власності на кімнату [ADDRESS] , що перебувала на стадії приватизації. 07 липня 2017 року сторони оглянули будинок, погодили його вартість у розмірі - 3 000 доларів США, позивач передав продавцю [PERSON] грошові кошти. Цього ж дня позивач передав відповідачу [PERSON] ключі від вхідних дверей до домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Взамін на такі дії [PERSON] передала у користування [PERSON] кімнату [ADDRESS] . 29 березня 2018 року [PERSON] стала власником вищевказаної кімнати. На підтвердження виконання вищевказаної домовленості відповідач [PERSON] написала розписку про отримання від позивача грошових коштів у розмірі - 1 500 доларів США 00 центів, а також зобов`язалася після отримання документів на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , переоформити на його ім`я право власності на вищевказану кімнату. Після отримання документів на земельну ділянку [PERSON] дій щодо переоформлення не вчинила. Загальна сума грошових коштів фактично позичених [PERSON] складає 4 500 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті становить 124 843 грн. 50 коп. Крім того, позивач поніс додаткові витрати пов`язані з підготовкою до нотаріального оформлення договору купівлі-продажу будинку, а саме 1 350 грн. 00 коп. на оформлення довіреностей, 5 000 грн. 00 коп. за оформлення приватизації земельної ділянки, 3 000 грн. 00 коп. за виготовлення оцінки будинку та земельної ділянки, 3 000 грн. 00 коп. за повторне виготовлення оцінки будинку та земельної ділянки. Загальна сума додаткових витрат складає 12 350 грн. 00 коп. За користування грошовими коштами відповідач повинна сплатити позивачу 3 % річних що становить 7 490 грн. 58 коп. Крім того, неправомірними діями відповідачів, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 50 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 07 травня 2021 року вжито заходів забезпечення позову у даній справі шляхом заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження кімнати [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02 червня 2021 року замінено захід забезпечення позову на накладення арешту на кімнату [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25 серпня 2021 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подав до суду відзиви на позовну заяву. 31 січня 2022 року [PERSON] подав до суду виправлену позовну заяву із зазначенням вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів у розмірі по - 15 000 грн. 00 коп., а не 30 000 грн. 00 коп., як зазначено у первісно поданій позовній заяві. Вказана заява не є заявою про зміну предмету або підстав позову є уточненням у частині суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року зупинено провадження у даній справі до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 05 серпня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі. Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року витребувано у Першій броварській державній нотаріальній конторі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином посвідчену копію спадкової справи № 243/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру. Ухвалою суду від 26 травня 2025 року закрито провадження у справі у частині вимог до [PERSON] про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд відмовити у задоволенні даного позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач [PERSON] опосередковано брав участь у домовленостях між [PERSON] та [PERSON] щодо отримання грошових коштів для придбання нерухомого майна та проведення його обміну, будь-якої відповідальності щодо забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] він на себе не брав, не гарантував, що інша сторона виконає свої зобов`язання за договором або іншою угодою, не був стороною договору поруки та не є солідарним боржником. У позовній заяві позивачем не зазначено у чому саме полягає завдана відповідачем [PERSON] моральна шкода, протиправність його дій по відношенню до позивача наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та її результатом - моральною шкодою, а також у чому саме полягає його вина у не виконанні [PERSON] своїх зобов`язань. Вимоги, заявлені позивачем про відшкодування моральної шкоди є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року судом вжито заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нерухоме майно. За правилами частини дев`ятої статті 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню одночасно з постановленням судового рішення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем у разі відмови у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed