Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У березня 2024 року Позивач звернувся в суд з позовом до Київської митниці Держмитслужби, про стягнення безпідставно отриманих коштів. Свої вимоги мотивував тим, що постановою Київської митниці Держмитслужби №4560/10000/21 від 13.01.2022 його притягнуто до відповідальності за ч.4 ст.469 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 34 000,00 грн. На підставі постанови в рамках виконавчого провадження [NUMBER] з Позивача стягнуто 34 000,00 грн. Зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №4560/10000/21 від 13.01.2022 про порушення митних правил [PERSON] за ч..4 ст.469 МК України, а провадження у справі закрито. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Київська митниця Держмитслужби звернулася з апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду з оскарженням рішення Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023. Відповідно до Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023, апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 - без змін. Рішення є остаточним та оскарженню не підлягає. Вказав, що стягнуті з нього кошти є безпідставно одержаними та підлягають поверненню. У зв`язку з вищевикладеним просить суд стягнути з Київської митниці Держмитслужби на його користь грошові кошти в сумі 34 000,00 грн. Крім того, просив стягнути з Київської митниці Держмитслужби судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 березня 2024 року справу розподілено судді Солом`янського районного суду м. Києва Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, Відповідачу копію позовної заяви з додатками. Направлений Відповідачу пакет документів було отримано останнім через скриньку №090424, про що свідчить відмітка на супровідному листі суду. У встановлений Ухвалою суду від 01.04.2024 строк Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Київської митниці Держмитслужби у справі про порушення митних правил №4560/10000/21 від 13.01.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000,00 грн. Відповідно до вказаної постанови Ірпінським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь Київської митниці Держмитслужби штрафу у розмірі 34 000,00 грн. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №4560/10000/21 від 13.01.2022 про порушення митних правил [PERSON] за ч..4 ст.469 МК України, а провадження у справі закрито. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Київська митниця Держмитслужби звернулася з апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду з оскарженням рішення Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023. Відповідно до Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023, апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 - без змін. Рішення є остаточним та оскарженню не підлягає. Таким чином, до Державного бюджету України перераховано грошові кошти в розмірі 34 000,00 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №4560/10000/21 від 13.01.2022 про порушення митних правил [PERSON] за ч..4 ст.469 МК України, а провадження у справі закрито, Позивач має право на повернення сплачених на підставі вказаної постанови про застосування адміністративного штрафу грошових коштів в розмірі 34 000,00 грн., якому кореспондує відповідний обов`язок Відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення грошових коштів в розмірі 34 000,00 грн. Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Позивач обґрунтував вимогу про стягнення суми сплаченого ним адміністративного штрафу тим, що суд в адміністративній справі скасував постанову про застосування цього штрафу. Сплачена до Державного бюджету України суму адміністративного штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду). Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787 у редакції, чинній на час звернення до суду). У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України). 13.01.2022 Київська митниця Держмитслужби застосувало до Позивача адміністративний штраф у сумі 34 000, 00 грн. згідно з постановою про порушення митних правил № 4560/10000/21. 15.06.2023 на адресу Ірпінським відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли стягнуті кошти з Позивача. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва № 760/1713/22 від 13.11.2023 скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення №4560/10000/21 від 13.01.2022 про порушення митних правил [PERSON] за ч..4 ст.469 МК України, а провадження у справі закрито. Суд звертає увагу на те, що на момент сплати Позивачем адміністративного штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що Позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штраф надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду про визнання протиправною та скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Суд вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе. Суд зазначає, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Київської митниці Держмитслужби за рахунок її бюджетних асигнувань та відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16. Згідно з цим висновком законодавство не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови). Вказане узгоджується з постановою ВП ВС у справі № 910/5880/21. Оскільки доказів повернення позивачу грошових коштів в розмірі 34 000,00 грн. матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача підлягає судовий збір в сумі 1 211,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved