Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, у якій позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивував тим, що він та відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано заочним рішенням Карлівського районного суду від 22.11.2021 року. Позивач посилається на те, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15.07.2024 у справі 531/576/24 (набрало законної сили 15.08.2024) за його позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, підтверджуються художнім керівником в Комунальному закладі «Центр культури, дозвілля та спорту» Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області. Позитивно характеризується за місцем роботи. [PERSON] навчається у Тарасівському ліцеї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області з 26.02.2024. А [PERSON] проживає у м. Познань Республіки Польща, повертатися до України не планує, її влаштовує, що син [PERSON] проживає з батьком, забрати його до себе вона не має можливості, оскільки весь час працює і не має часу для догляду за сином. Згідно з публічними даними з Єдиного державного реєстру судових рішень, дане рішення набрало законної сили 15 серпня 2024 р. Проживання сина [PERSON] разом з позивачем за вишевказаною адресою і нове місце його навчання підтверджується також актом обстеження умов проживання за № 126 від 08.05.2024, складеним посадовими особами Служби у справах дітей та сім?ї Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області та характеристикою на [PERSON] , - учня 9-А класу Шевченківської гімназії ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 08.11.2024. Сина [PERSON] перевів на навчання з Тарасівського ліцею до Шевченківської гімназії так як за місцезнаходженням вона розташована ближче до місця проживання позивача. Зокрема зазначеною характеристикою підтверджується, що мати [PERSON] взагалі не цікавиться його навчанням. Отже, [PERSON] у позові стверджує, що відповідачка перестала виконувати свої батьківські обов?язки з утримання неповнолітнього сина [PERSON] та не приймає ніякої участі у його вихованні, не забезпечує здобуття ним повної загальної середньої освіти. З позивачем та сином вона не спілкується, а своє життя влаштовує за межами України. Адже вищевказаним судовим рішенням підтверджується факт про те, що вона мешкає і працює в Республіці Польща. Карлівським районним судом Полтавської області видано судовий наказу від 24.10.2024 у справі 531/2771/24 про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] . Ухвалою суду від 03.12.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.02.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали суду заява про проведення судового засідання без їх участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Причини неявки відповідачки, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, суду не відомі. Представник третіх осіб в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно зі ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи суд, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії заочного рішення Карліського районного суду від 22.11.2021 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . З акту обстеження умов проживання від 08.05.2024 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Великодимерської сільської ради, вбачається, що [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Хлопчик проживає в одній кімнаті з батьком, має окреме ліжко, стіл для навчання та всі необхідні речі для розвитку та відпочинку. Зазанчено, що стосунки в сім`ї доброзичливі. Також вказано, що [PERSON] повідомив працівникам Служби у справа дітей, що з дружиною [PERSON] вони розлучені, після розлучення вона поїхала проживати до своєї матері, де проживала до осені 2022 року, після чого виїхала на проживання за кордон. Рішенням Карлівського районного суду від 15.07.2024 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] з батьком. Карлівським районним судом Полтавської області видано судовий наказу від 24.10.2024 у справі 531/2771/24 про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON] . Підтвердження пред`явлення вказаного судового наказу до виконання суду не надано. 17.06.2024 року ухвалою суду по справі №?531/1676/24 було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно характеристики [PERSON] учня 9-А класу, виданої Шевченківською гімназією 08.11.2024 року, хлопчик навчається в гімназії з 8 класу, зарекомендував себе як працелюбний учень, ставиться відповідально до доручень класу, відповідальний, тактовний, самостійний, розсудливий, товариський, має авторитет серед однокласників, у вільний час займається хореографією та грою на гітарі. Батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, цікавится його навчанням та дозвіллям. Мати з сім`єю не проживає, навчанням сина не цікавиться. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 24.12.2024 №739, орган опіки і піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . Основним мотивом вказано, що [PERSON] сина не відвідує, перебуває за кордоном, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а також повідомила комісію, що її явка на засідання комісії неможлива у зв`язку з її перебуванням за кордоном; просила проводити засідання комісії без її участі. З листа, наданого Службою у справах дітей ВК Ланнівської сільської ради, вбачається, що надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] неможливо, у зв`язку з відсутністю відповідачки за місцем проживання, обстежити умови проживання [PERSON] та дізнатися її думку стосовно позбавлення її батьківських прав не вдалося. Дочка [PERSON] повідомила, що мама перебуває за кордоном. Жодних доказів, які б свідчили про свідому винну поведінку [PERSON] щодо сина [PERSON] суду не надано. Ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У відповідності п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У частині першій статті 151 СК України закріплено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Положеннями частини другої статті 151 СК України передбачено право батьків залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), - у тому числі позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16, абз.2 п.18 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд також звертає увагу, що доказів перетину кордону відповідачкою не надано. Клопотання про витребування доказів про перетин кордону [PERSON] до суду не надходило. Відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної чи кримінальної відповідальності в матеріалах справи відсутні. Отже, суд вважає, що досліджені докази не свідчать про винну поведінку матері, свідоме нехтування своїми обов`язками. Позивачем не доведено, що мають місце будь-які дії або ж бездіяльність відповідачки, які негативно впливають на дитину або ж можуть завдати шкоди інтересам дитини. Недоліки які мають місце щодо виховання дитини відповідачкою, а саме перебування за кордоном, не можуть бути підставою для позбавлення особи батьківських прав. Позбавлення батьківських прав матері у даному випадку буде суперечити найкращим інтересам дитини, яка має право на виховання її матір`ю. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, ст.141, ч.4 ст.206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed