Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

З посиланням на Розпорядження Верховного Суду від 05.07.2022 за №36/0/9-22 «Про зміну теритоіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану ( суди Автономної Республіки Крим та м.Севастополя) з позовом про визнання права власності на земельну ділянку кадастровий номер 0125684800601:001:1914 ( реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 79082101256) загальною площею 0.2500 га, цільове призначення якого будівництво та обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , [INFO] , померлого12.08.2024, до Київського районного суду м.Одеси, діючи в інтересах [PERSON] , як її представник звернувся адвокат Чимерис Тарас Павлович. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 24.03.25 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.04.25 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. З боку представника позивача адвоката Чимерис Т.П. надано заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. В матеріалах справи міститься заява третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Мельник М.В. щодо можливості розгляду справи за її відсутності. З боку відповідача відзив на позовну заяву не надходив. За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності сторін та ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави. При цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з огляду на положенняст.247 ч.2 ЦПК України. Згідно ст.ст.\~12,\~81Цивільного процесуального кодексу України\~ кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.263ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до пункту 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду»\~судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] ( а.с.16), яка після реєстрації 27.09.2014 року Виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, шлюбу з [PERSON] , змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За загальними правилами про спадкування (ст.ст.1216,1217,1218 ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини (ст.ст.1220,1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі: земельну ділянку з кадастровим номером 0125684800:01:001:1914 загальної площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована з; адресою: [ADDRESS] , що належала померлому на праві власності згідно Свідоцтва про праве власності, серія та номер: [NUMBER] , виданий 18.07.2013р. державним реєстратором реєстраційної служби Чорноморського РУЮ Коваленко А.В (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 79082101256, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.2025р. (номер довідки 414889616, сформована приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В.). [PERSON] набув права власності на вказану земельну ділянку згідно Рішення Міжводненської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим №5997 від 04.07.2013р.. Вказаним рішенням, серед іншого, було вирішено передати [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] земельну ділянку з кадастровим номером 0125684800:01:001:1914, який розташований за адресою: [ADDRESS] площею 0,2500га з комунальної у приватну власність для будівництва і обслуговування | житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Як вбачається з інформаційної довідки 414889616 від І 24.02.2025р. з ДРРПНМ та РПВНМ, відділом Держземагентства у Чорноморському районі Автономної Республіки Крим 15 квітня 2013 року було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, а 18 липня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чорноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим Коваленко А.В. було проведено державну реєстрацію речового права на земельну ділянку за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чорноморського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим Коваленко А.В. Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади №2024/009738284 від 14.08.2024 року, місцем проживання [PERSON] з 10.02.2022р. і до моменту смерті було зареєстровано в [ADDRESS] , яка йому належала на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Мельник М.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу 08 лютого 2022 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2302279432116, номер запису про право власності: 46575108. Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважаються набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом [PERSON] , є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, яка звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1\~ст.1297 ЦК України). Разом з тим, 15 лютого 2025 року позивач отримала письмову відмову нотаріуса Мельник Марина Володимирівна за вих..№34/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини неподання правовстановлюючих документів на спадкове майно. Через російську агресію та тимчасову окупацію території Автономної Республіки Крим позивач не має об`єктивної можливості отримати дублікат чи інше письмове підтвердження видачі такого документа в Міжводненській сільській раді Чорноморського району Автономної Республіки Крим. Крім того, в зв`язку з внесенням змін до статей 8, 18, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015р. №834-УІІІ, державними реєстраторами з 01.01.2016р. припинено видачу Свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельні ділянки, а підтвердженням наявності речового права на землю є виключно державна реєстрація такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,- тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Зважаючи на те, що починаючи з березня 2014 року Автономна Республіка Крим, де розташована земельна ділянка, що є об`єктом спадщини, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачем копії Свідоцтва про право власності на землю, засвідченої належним чином копії Рішення Міжводненської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим №5997 від 04.07.2013р., і як наслідок - свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися, до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно ВОЛОДІТИ своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як ' в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч.3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як роз`яснено в підпункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного\~ЦК України\~щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивача від спадкування лише з підстави неможливості вчасно подати відповідну заяву про прийняття спадщини, а, особливо, коли позивачка перебувала на лікуванні та була неспроможна вчиняти дії, спрямовані на оформлення свої спадкових прав. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст.2,\~4,\~10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивачки і забезпечить дотримання принципу верховенства права.

Outcome: approved