Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Вінницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] у віці 93 роки померла мати [PERSON] . Спадкове майно після її смерті складалось із 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що він єдиний спадкоємець після смерті своєї матері. Інших спадкоємців першої черги або тих, які б мали б право на обов`язкову частку в спадщині - відсутні. Зазначає, що постійно проживав із матір`ю, доглядав її самостійно. Через те, що квартира у м. Вінниці розташована на 4 поверсі, а ліфт відсутній, здійснювати догляд за хворою матір`ю було не зручно. Тому позивачу довелось купувати приватний будинок у селі Людавці Жмеринського району та здійснювати догляд за хворою матір`ю в будинку, який розташований у вказаному селі. У цьому ж будинку позивач 28.08.2017 зареєстрував місце проживання померлої матері, а місцем реєстрації [PERSON] залишилось м. Вінниця. З літа 2014 року позивач проживав з матір`ю разом у селі Людавці. Проте 04 листопада 2024 року приватний нотаріус Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Суська Світлана Василівна відмовила Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , оскільки Позивач пропустив 6 місячний строк та не пред`явив докази постійного проживання та реєстрацію разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Зазначене й стало підставою для звернення до суду із цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2025 року справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у судовому засіданні просив задовольнити позовну заяву. Також просив задовольнити клопотання про допит свідків. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію позивача. Просив задовольнити позов. Представник Вінницької міської ради у судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо задоволення позовних вимог. Просив судові витрати залишити за позивачем. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є сусідом позивача, проживає у будинку навпроти. Повідомив, що [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] , з літа 2014 року. Зазначив, що окрім позивача до його матері ніхто не приїжджав, догляд здійснював лише позивач. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що він є сусідом позивача, проживає навпроти через дорогу. Також повідомив, що [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] , з літа 2014 року. Зазначив, що окрім позивача до його матері ніхто не приїжджав, догляд здійснював лише позивач. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] . [INFO] у віці 93 роки померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.02.2021, яке видане Жмеринським районним відділом ДРАЦС ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький). Відповідно до витягів із спадкового реєстру від 04.11.2024 № 78992422 та №78992414 відсутня інформація про заповіти та спадкові договори, та про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. Тож інших спадкоємців першої черги або ті, які б мали б право на обов`язкову частку в спадщині не встановлено. Відповідно до свідоцтва про право власності, яке видано згідно з рішенням від 27.06.1996 №468, квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] . 14 серпня 2014 року позивач придбав будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.08.2014, посвідченого приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Драчевською Л.О. Позивач підтвердив факт, що його померла матір хворіла та потребувала постійного догляду довідками Вінницького обласного клінічного диспансеру радіаційного захисту населення, що додані до позовної заяви та досліджені в судовому засіданні. У матеріалах справи містяться договори, укладені позивачем про постачання послуг, потрібних для проживання (водопостачання, газопостачання, комунікаційні послуги) за адресою: [ADDRESS] ,. Відповідно до довідки виконавчого комітету Людавського старостинського округу Жмеринської міської ради Вінницької області №01-10-2025/119 від 03.03.2025 [PERSON] в період з 28.08.2017 по 25.01.2021 постійно проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] до дня її смерті за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Людавського старостинського округу Жмеринської міської ради Вінницької області №01-10-2025/114 від 27.02.2025 [PERSON] дійсно з вересня 2014 року по 27.02.2025 року постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До матеріалів справи додано висновок про ринкову вартість квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] та померлою [PERSON] . Вказану оцінку здійснено позивачем з метою встановлення ціни цього позову. У статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина друга статті 1220 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Тлумачення частин першої та другої статті 1223 ЦК України дає підстави для висновку, що під правом на спадкування розуміється право на набуття спадщини. За загальним правилом, пріоритет надається спадкуванню за заповітом (якщо спадкодавець заповів всю спадщину, немає підстав для нікчемності заповіту чи рішення суду про визнання його недійсним, спадкоємці, визначені як такі в заповіті, прийняли спадщину, відсутня відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом), адже перевагу має остання воля спадкодавця, виражена ним у заповіті (див. постанову постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від. 27 травня 2020 року у справі № 383/18/19 (провадження № 61-18441св19)). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)). Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21 (провадження № 61-10543сво23)). Для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Тому касаційний суд акцентує увагу, що непред`явлення окремої позовної вимоги про факту прийняття спадщини спадкодавцем не є підставою для відмови в позові про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року в справі № 642/4502/17 (провадження № 61-14982св23)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Отже, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовну заяву [PERSON] потрібно задовольнити.

Outcome: approved