Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Тараненко А.І. через систему «Електронний суд» звернувся 23.12.2024 до суду з указаним позовом, та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором від 18.09.2021 № 639004279 у розмірі 27599,21 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 18.09.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі по тексту ТОВ «Манівео») та [PERSON] укладено кредитний договір № 639004279 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На офіційному сайті товариства www.moneyveo.ua відповідач ознайомилася з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов договору товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії на суму 6500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. На виконання умов договору, ТОВ «Манівео» 18.09.2021 перерахувало грошові кошти в розмірі 6500,00 грн на банківську карту [PERSON] № [NUMBER] . Між ТОВ «Манівео» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі по тексту - ТОВ «Таліон Плюс») 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжено додатковими угодами від 28.11.2019 № 19, від 31.12.2020 № 26, від 31.12.2021 № 27, від 31.12.2022 № 31, від 31.12.2023 № 32, до 31.12.2024. Відповідно до підписання ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» реєстру права вимоги від 14.12.2021 № 164, право вимоги за кредитним договором від 18.09.2021 № 639004279, укладеним із [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». У свою чергу, між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі по тексту ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), 23.02.2024 укладено договір факторингу № 23/0224-01. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 23.02.2024 № 1, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27599,21 грн. У подальшому, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» 02.12.2024 укладено договір факторингу № 02/12/24-У, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 18.09.2021 № 639004279, укладеним із [PERSON] у розмірі 27599,21 грн. Через неналежне виконання зобов`язань за договором, у [PERSON] виникла заборгованість у загальному розмірі 27599,21 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 6499,80 грн та заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 21099,41 грн. Розрахунок заборгованості підготовлені попередніми кредиторами, позивачем будь-яких нарахувань відповідачу не здійснювалися. Оскільки відповідач не сплачує платежі за кредитним договором, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 27599,21 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У тексті позову представником заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме заборгованість за основною сумою боргу. Щодо нарахування відсотків вважає їх розмір несправедливим. Щодо розподілу судових витрат не заперечує проти стягнення з неї суми судового збору, розмір витрат на правову допомогу вважає безпідставним. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності його представника, із урахуванням поданого клопотання, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 18.09.2021\~між [PERSON] \~та ТОВ\~«Манівео» укладено\~договір кредитної\~лінії №\~639004279,\~за яким\~кредитодавець зобов`язується\~надати позичальникові\~кредит у\~виді кредитної\~лінії в\~розмірі кредитного\~ліміту 6500,00\~грн на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~кредит та\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом,\~відповідно до\~умов,\~зазначених у\~цьому договорі,\~додатках до\~нього та\~правилах надання\~грошових коштів\~у позику,\~у тому\~числі на\~умовах фінансового\~кредиту продукту\~«СМАРТ» ТОВ\~«Манівео» (п.\~1.1\~договору). Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 4.15 договору) (а.с.26-29). До вказаного договору позивачем надано паспорт споживчого кредиту, який також підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.26). Факт укладення в електронному виді договору кредитної лінії № 639004279 підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, а тому, на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина доказуванню не підлягає. Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір у межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Так, відповідно до умов договору, відповідачу кредит надавався строком на 24 дні від дати отримання кредиту позичальником (далі по тексту дисконтний період), а саме до 12.10.2021. У випадку надання кредиту не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (пункт 1.7 договору). На картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] 18.09.2021 ТОВ «Манівео» здійснило переказ коштів згідно договору від 18.09.2021 № 639004279 у розмірі 6500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 8498dd59-d30c-4099-9860-2b481dc75602 (а.с.49, 50). Сторони погодили, що встановлений у п. 1.7 договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних у цьому пункті, не обмежена (пункт 1.8 договору). У пункті 1.9.1 договору обумовлено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% від суми кредиту, за кожен день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. договору, із наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% у день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (пункт 1.9.2 договору). Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів у порядку, передбаченому п. 1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70% річних, що становить 1,98% у день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього договору (пункт 1.9.3 договору). Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу), із врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду. Основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах п.1.7. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.7.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час (п.п. 1.5, 1.6 договору). Згідно з п. 1.12 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах. Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (пункт 1.12.1 договору). Із наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70% річних, що становить 2,98% у день від суми кредиту за кожний день користування ним (пункт 1.12.2 договору). Проценти, у розмірі визначеному п. п. 1.9 або 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником (пункт 1.13 договору). ТОВ «Манівео» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала кредитні кошти у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 6500,00 грн на картковий рахунок. Як вбачається з розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Манівео», відповідач користувалася кредитними коштами, частково погасила заборгованість, сплативши 12.10.2021 в рахунок погашення заборгованості за кредитом 0,20 грн, за відсотками 3088,80 грн (а.с.93-95). Первісним кредитором відповідачу нараховувалися відсотки за користування кредитом з 18.09.2021 по 11.11.2021 у розмірі 128,700 грн у день, що становить 1,98% від суми кредиту, відповідно до п. 1.9 договору. У розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). У пункті 1.12 договору від 18.09.2021 № 639004279, ТОВ «Манівео» та [PERSON] погодили, що відкладальною обставиною у договорі є факт користування позичальником кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах перенесення зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту на наступний день після закінчення дисконтного періоду, що при ненадходженні платежу знову відкладається на один календарний день, але не більше ніж 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Так, оскільки відповідачем не повернуто основної суми кредиту, ТОВ «Манівео» продовжило зобов`язання позичальника відповідно до п. 1.12 договору та відповідачу нараховувалися відсотки по 193,69 грн у день, що становить 2,98% від суми кредиту. Таким чином, загальна заборгованість [PERSON] за договором кредитної лінії від 18.09.2021 № 639004279 за період із 18.09.2021 по 14.12.2021 складала 6499,80,00 грн заборгованість за кредитом, 10252,77 грн заборгованість за відсотками. Щодо тверджень відповідача про несправедливість умов нарахування відсотків за користування кредитом, суд зауважує, що укладаючи договір кредитної лінії № 639004279 з ТОВ «Манівео», [PERSON] погодилася, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1. договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання. Сторони погодилися, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п.п. 4.2, 4.3договору). При цьому, матеріали справи не містять, та відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання із своєчасної оплати процентів та повернення основної суми кредиту, що стало наслідком продовження строку користування кредитом, оскільки [PERSON] продовжила користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідач, підписанням кредитного договору, підтвердила, що перед укладенням цього кредитного договору їй були в чіткій та зрозумілій формі надані інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; вказана в ч. ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на веб-сайті. Відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео», повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 ЦК України, сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань зі сплати процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, із урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.9, 1.12 цього договору. Суд враховує, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, на погашення кредиту вносила платіж одноразово, а саме 12.10.2021 в розмірі 3089,00 грн, та упродовж більше ніж 3 роки із дня укладення договору № 639004279 не вживала заходів щодо розірвання договору, а тому до тверджень відповідача щодо несправедливості умов договору суд відноситься критично. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.01.2019 у справі № 526/405/13 вказав, що факт не вчинення жодних дій, щодо розірвання кредитних договорів, або визнання їх недійсними тривалий час, а також користуванням кредитними коштами та сплати відповідачем у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є нічим іншим як визнання вище наведених кредитних договорів такими, що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Пунктом 2.1.1.5 договору № 639004279 закріплено право ТОВ «Манівео» укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець у будь-який час, у тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі; Між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» 28.11.2018 укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого додатковою угодою від 28.11.2019 № 19, додатковою угодою від 31.12.2020 № 26, додатковою угодою від 31.12.2021 № 27, додатковою угодою від 31.12.2022 № 31 та додатковою угодою від 31.12.2023 № 32, продовжено до 31.12.2024 (а.с.57-72). У договорі факторингу визначено, що «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитним договором, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п.1.3 договору). «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (п.1.4 договору). Як визначено у п. 4.1 договору факторингу від 28.11.2018 № 28/1118-01, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному договорі. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 14.12.2021 № 164, підписаним ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс», право вимоги за договором кредитної лінії від 18.09.2021 № 639004279, укладеним із [PERSON] , перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.72-74). На момент відступлення прав вимоги, 14.12.2021, загальна сума заборгованості за даним договором складає 16752,57 грн, із яких: 6499,80 грн заборгованість за кредитом, 10252,77 грн заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не повертала заборгованість за договором № 639004279, ТОВ «Таліон Плюс», отримавши право вимоги до [PERSON] , продовжив нарахування відсотків відповідно до п. 1.12 договору з 14.12.2021 по 08.02.2022 за відсотковою ставкою 2,98% від суми кредиту, або 193,69 грнув день, у результаті чого станом на 23.12.2024 у [PERSON] за договором № 639004279 утворилася заборгованість у загальному розмірі 27599,21 грн, із яких 6499,80 грн заборгованість за кредитом, 21099,41 грн заборгованість за відсотками (а.с.96-97). У подальшому, 23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 23/0224-01 (а.с.75-79). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 23.02.2024 № 1 до договору факторингу № 23/0224-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27599,21 грн, із яких 6499,80 грн заборгованість за кредитом, 21099,41 грн заборгованість за відсотками (а.с.80-82). Після цього, 02.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 02/12/24-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором від 18.09.2021 № 639004279 у загальному розмірі вимог 27599,21 грн, із яких 6499,80 грн заборгованість за кредитом, 21099,41 грн заборгованість за відсотками (а.с.84-88, 89-92). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Отже, ТОВ «Манівео» відступило право вимоги щодо договору кредитної лінії № 639004279, укладеного з відповідачем, кінцево на користь позивача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України, що визначає правомірність звернення ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до суду з вимогами до [PERSON] як дійсним кредитором. Із наданих позивачем розрахунків заборгованості слідує, що заборгованість за договором кредитної лінії від 18.09.2021 № 639004279 складає 27599,21 грн та включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту 6499,80 грн, прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом 21099,41 грн (а.с.98). Виходячи з обсягу наявних у справі доказів, суд вважає доведеною заборгованість за договором кредитної лінії №639004279, оскільки вона розрахована кредитором правильно, у межах дії дисконтного періоду та після його закінчення, із застосуванням відсоткових ставок у повній відповідності до умов договору. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Зважаючи на те, що відповідач не здійснила погашення заборгованості за кредитом ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернула кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. У свою чергу, відповідача вважає стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу, безпідставними. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правничої допомоги №03/12/24-01 від 03.12.2024, укладений між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та\~адвокатським бюро\~«Тараненко та\~партнери»,\~додаткову угоду\~№12\~від 03.12.2024\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~№03/12/24-01\~від 03.12.2024,\~акт прийому-передачі\~наданих послуг,\~який є\~невід`ємною частиною\~до договору\~про надання\~правничої допомоги\~№ 03/12/24-02\~від 03.12.2024,\~де зазначено\~перелік наданих\~правових та\~юридичних послуг,\~кількість витрачених\~адвокатом годин\~та вартості\~послуг,\~свідоцтво проправо на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Тараненка А.І. та довіреність від 02.10.2024, якою ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» довіряє адвокатові Тараненку А.І. бути представником товариства зокрема в судах з усіма правами, наданими позивачу (а.с.99-105). Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатами на виконання відповідних робіт, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 2422,40\~грн у\~рахунок витрат\~зі сплати\~судового збору\~та7000,00 грн у рахунок відшкодування витрат за надання професійної правничої допомоги.

Outcome: approved