Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 11.10.2024 року представник позивача звернулася до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач з 11.10.2003 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У січні 2023 року відповідач разом із старшим сином виїхала за кордон, молодший син залишився проживати разом із батьком - позивачем по справі. Рішенням Тисменицького районного суду від 11.12.2023 року шлюб між подружжям розірвано та ухвалено залишити малолітнього сина проживати разом із батьком. Вказує, що з моменту виїзду за кордон позивач лише двічі приїжджала в Україну, на даний час зв`язок із нею втрачено, місце перебування за кордоном невідоме. Відтак позивач самостійно опікується молодшим сином, займається його вихованням та здійснює повне його утримання з січня 2023 року. [PERSON] із молодшим сином та позивачем не контактує, життям дитини не цікавиться, будь-якої участі у матеріальному забезпеченні сина не бере. Метою встановлення даного юридичного факту позивач вказує реалізацію прав як батька дитини, в тому числі з метою реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, оформлення паспорта, оскільки для цього необхідно дозвіл матері, а також для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Тому просив встановити вказаний факт. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивач пояснив, що відповідач приїжджає один раз на рік в Україну, на 3-4 дні забирає сина до себе. [PERSON] проживає окремо по [ADDRESS] . Між колишнім подружжя існують конфліктні відносини. Останній раз, коли відповідач приїжджала, то залишила на утримання дитини 4000 грн. Димтро спілкувався з матір`ю, проте недовго. Позивач зазначив, що самостійно вирішує питання матеріального матеріального забезпечення. Відповідач в судове засідання не з`явилася про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону. Правом на подання відзиву не скористалася. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. Судом неодноразово здійснювалось належне повідомлення відповідача про день та час слухання справи відповідно до вимог закону, проте поштове відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення повернулось до суду, як не вручене, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Представник третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради до суду надіслала заяву, в якій просила розгляд прави здійснювати без її участі, до заяви додала висновок органу опіки та піклування щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання у даній справі. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи через підсистему «Електронний суд». ІІІ. Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі, призначене підготовче засідання. Ухвалами судді від 17.12.2024 року постановлено залучити до участі у справі третю особу та зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Тисменицької міської ради надати суду письмовий висновок щодо самостійного виховання та утримання сина [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.04.2025 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14.07.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Рішенням Тисменицького районного суду від 11.12.2023 року у справі № 352/1666/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с.14). Згідно витягу з реєстру Тисменицької територіальної громади №2024/007167918 від 19.06.2024 року [PERSON] , [INFO] з 07.03.2001 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Тисменицької міської ради від 21.09.2023 року, за адресою: [ADDRESS] встановлено: житло розміщене на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат, умови проживання задовільні, умови для виховання та розвитку дитини задовільні: наявне місце для сну, відпочинку, навчання, дитина забезпечена усім необхідним. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] - батько та [PERSON] - син. [PERSON] - зареєстрована але не проживає. Подружжя перебуває в процесі розлучення. В результаті бесіди вказано, що батько створив належні умови для проживання та повноцінного розвитку та виховання сина (а.с.16). Згідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Тисменицької міської ради від 21.09.2023 року, за адресою: [ADDRESS] встановлено: житло розміщене на 1 поверсі 2-х поверхового будинку та складається з чотирьох кімнат, умови проживання задовільні, належні умови для проживання. Для виховання та розвитку дитини умови задовільні, дитина забезпечена усім необхідним, є своя окрема кімната. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] - бабуся, [PERSON] - мати, [PERSON] - син, [PERSON] - батько. Подружжя перебуває в процесі розлучення. В результаті бесіди вказано, що створено належні умови для проживання та виховання дитини. Дитина забезпечена усім необхідним(а.с.17). Згідно акту обстеження умов проживання №43 Служби у справах дітей Тисменицької міської ради від 10.06.2024 року, за адресою: [ADDRESS] встановлено: умови проживання задовільні, умови для виховання та розвитку дитини задовільні: наявне місце для сну, відпочинку, навчання, дитина забезпечена усім необхідним. Подружжя розлучене. Мати перебуває за кордоном. В результаті бесіди вказано, що батько створив належні умови для проживання та виховання сина. Батько належним чином дбає та піклується про сина (а.с.18). Як зазначено у характеристиці Тисменицького ліцею Тисменицької міської ради [PERSON] , навчається у даному ліцеї з першого класу і зарекомендував себе як здібний, активний, комунікабельний учень. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Належить до тієї категорії учнів, які не повною мірою використовують свій потенціал, тому старанності на уроках не виявляє і потребує постійного контролю та перевірки зі сторони вчителів та батьків. Учень має хорошу пам`ять, швидко відтворює навчальний матеріал, виявляє логічне мислення, домашні завдання виконує не систематично. Батьки учня розлучені, але приділяють належну увагу навчанню та вихованню сина. Мати [PERSON] перебуває за кордоном. Батько [PERSON] цікавиться навчанням сина, піклується його матеріальним забезпеченням і духовним розвитком, підтримує постійний зв`язок із класним керівником щодо успішності та поведінки в ліцеї, відвідує батьківські збори (а.с. 22). За результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тисменицької міської ради від 28.09.2023 року щодо вирішення спорів між батьками [PERSON] та [PERSON] з приводу визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , було ухвалено вважати доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] (а.с.19-20). Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 21.03.2025 року №01/02-18, в телефонному режимі проведено розмову з мамою [PERSON] , яка повідомила, що в даний час перебуває за кордоном в Ірландії, але регулярно спілкується з сином [PERSON] , цікавиться його життям, навчанням, матеріально допомагає. В результаті висновку вказано, що виконавчий комітет Тисменицької міської ради вважає за неможливе підтвердити факт самостійного виховання та утримання сина [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.114-115). V. Мотиви з яких виходить суд та норми права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У даній справі, позивач просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину з метою в подальшому отримати відстрочку від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22. VІ. Висновки суду Вислухавши учасників справи, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, у даній справі позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання ним дитини. Однак, встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Посилання позивача на той факт, що відповідач постійно проживає закордоном не свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання молодшого сина, а долучені до матеріалів справи докази свідчать лише про проживання дитини разом з батьком. Так, орган опіки та піклування надаючи висновок про неможливість підтвердження факту самостійного виховання та утримання сина зазначив, що мати регулярно спілкується з дитиною телефонним зв`язком, при зустрічі надає кошти, що підтвердив і сам позивач у судовому засіданні. Крім того, звернення із позовною заявою про встановлення факту перебування на утриманні [PERSON] неповнолітнього сина в цій справі необхідне заявнику для створення преюдиційного рішення для вирішення питання щодо можливості відстрочки від призову, що є неприпустимим з огляду на характер спірних правовідносин. Утримання та виховання дітей батьком є законним його обов`язком та не потребує встановлення факту судом з тією метою, про яку зазначив позивач. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. VІІ. Розподіл судових витрат. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір при цьому слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed