Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати за позивачем право власності на гаражний бокс № [NUMBER] на 4 поверсі багатоповерхового гаражного комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 10А у Печерському районі м. Києва у складі першої черги закінченого будівництвом об`єкта: «Будівлі офісного і торгівельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщеннями соціально-побутового призначення». Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач є членом ГБК «Ямський» і у 2002 році уклав з Кооперативом договір № 154 на будівництво гаражного машиномісця у багатоповерховому гаражному комплексі. Протягом грудня 2000 - грудня 2005 року позивач виконав у повному обсязі взяті на себе фінансові зобов`язання, сплачено кооперативу 27 185, 00 грн, що на той час за курсом НБУ було еквівалентно 4 500, 00 доларів США. Оскільки на той час позивач, як і деякі інші члени Кооперативу, не мали відомостей про завершення будівництва об`єкту, яке розпочалося ще на початку 2000-х років, та про введення в експлуатацію його першої черги і у зв`язку з цим не подали до Кооперативу документи та персональні дані, необхідні для оформлення передачі їм прав на гаражні бокси, Кооператив тимчасово, до встановлення зв`язку з відповідними членами Кооперативу, одержання необхідних документів та персональних даних, з метою забезпечення належної експлуатації об`єкту оформив низку боксів, зокрема й гаражний бокс № [NUMBER] , у свою власність. У квітні 2020 року позивач надав до Правління Кооперативу усі персональні та інші відомості, необхідні для вирішення питань щодо оформлення його права власності на закріплений при цьому за ним за ним за результатами жеребкування гаражний бокс № [NUMBER] , розміщений у збудованій Кооперативом та введеній в експлуатацію першій черзі Комплексу, що згідно з документацією має назву: «Будівлі офісного і торгівельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщеннями соціально-побутового призначення». За пропозицією Правління Кооперативу Загальні збори членів Кооперативу, що відбулися 27 жовтня 2021 року у формі Зборів уповноважених, ухвалили рішення про надання згоди на відчуження на користь позивача гаражного боксу № [NUMBER] , що раніше, тимчасово було оформлено у власність Кооперативу. Відповідно до Статуту Кооперативу рішення щодо відчуження майна Кооперативу набирає чинності у разі його підтримки простою більшістю членів Кооперативу за результатами особистого опитування за наявності особистих підписів більш як 75 відсотків членів Кооперативу. У складі Кооперативу близько 300 членів. За цієї обставини, а також з огляду на карантин у зв`язку з епідемією COVID-19, а потім - введення воєнного стану, перебування значної частини членів Кооперативу у різних регіонах України та за кордоном, розпочате ще 27 жовтня 2021 року особисте опитування членів Кооперативу до цього часу не завершено. Представник відповідача у відзиві не заперечував проти задоволення позову, вказав, що позивач [PERSON] має законне право на визнання у судовому порядку та оформлення права власності на зазначений гаражний бокс, оскільки він є членом Кооперативу, усі необхідні внески на будівництво об`єкту здійснено ним у повному обсязі в установлені строки. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 03 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 05 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 10 грудня 2024 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 18 грудня 2024 року через Електронний суд представник позивача подав заяву про усунення недоліків, яку передано Відділом організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ 02 січня 2025 року. 21 січня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у загальному позовному провадженні. 31 березня 2025 року через Електронний суд було подано відзив на позов. 01 квітня 2025 року ухвалою суду у справі закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. 03 червня 2025 року позивач та представник відповідача подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є членом Гаражно-будівельного кооперативу «Ямський». 08 листопада 2002 року ГБК «Ямський» і [PERSON] уклали договір № 154 на будівництво гаражного машиномісця у багатоповерховому гаражному комплексі і останнім виконано протягом грудня 2002 року - грудня 2005 року взяті фінансові зобов`язання, передбачені цим договором, у повному обсязі - сплачено Кооперативу 27 185, 00 грн, що на той час за курсом Національного банку України було еквівалентно 4 500, 00 доларів США. У зв`язку із завершенням Кооперативом будівництва першої черги Комплексу, у якому розташовані гаражні бокси членів Кооперативу, загальними зборами членів Кооперативу, відповідно до вимог Статуту Кооперативу було ухвалено рішення про затвердження списку членів Кооперативу з розподілом гаражних боксів між ними, а також про надання згоди на передачу збудованих гаражних боксів у приватну власність членів Кооперативу. Відповідність проектній документації та встановленим нормам спорудженого об`єкта підтверджена Сертифікатом, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 07 липня 2017 року (серія ІУ № 163171880484). В установленому порядку об`єкту було присвоєно поштову адресу: вул. Старонаводницька, будинок 10А у Печерському районі міста Києва . Експлуатація об`єкту розпочата з 01 жовтня 2018 року. За відсутності у Правлінні Кооперативу на той час необхідних відомостей про деяких членів Кооперативу, зокрема й про [PERSON] , з метою забезпечення належних умов для експлуатації збудованого та введеного в експлуатацію об`єкту, мінімізації тарифів, витрат на оплату експлуатаційних послуг, за рішенням Загальних зборів членів Кооперативу від 07 вересня 2016 року (протокол № 2/16), окремі гаражні бокси тимчасово було оформлено у власність Кооперативу, який при цьому взяв на себе відповідальність за оплату відповідних експлуатаційних витрат як власник цих боксів. Також було взято до уваги, що питання надання згоди на передачу гаражних боксів у приватну власність таким членам Кооперативу може бути розглянуто Загальними зборами (Зборами уповноважених) Кооперативу за поданням Правління Кооперативу у подальшому у разі подання такими членами Кооперативу до Правління Кооперативу відповідних заяв, підтверджуючих документів та необхідних персональних даних. Правлінню Кооперативу було доручено забезпечити оформлення гаражних боксів, закріплених за членами Кооперативу, які не подали до Правління Кооперативу підтверджуючі документа та свої персональні дані, тимчасово у власність Кооперативу. Щодо члена Кооперативу [PERSON] у затверджених Загальними зборами (Зборами уповноважених) списках членів Кооперативу зазначалося, що його гаражний бокс підлягає визначенню. У квітні 2020 року [PERSON] звернувся до Правління Кооперативу з проханням вирішити питання передачі у його приватну власність гаражного боксу, надав відповідні документи. За результатами проведеного жеребкування за ним було закріплено гаражний бокс № [NUMBER] , розміщений на 4 поверсі Комплексу. Порушене [PERSON] питання, враховуючи виконання ним у повному обсязі зобов`язань за Договором № 154 на будівництво гаражного машиномісця в багатоповерховому гаражному комплексі від 08 листопада 2002 року, що підтверджується наявними у Кооперативу та у нього документами, було вирішено Загальними зборами (у формі Зборів уповноважених) членів Кооператив 27 жовтня 2021 року (протокол № 6/21) за поданням Правлінням Кооперативу. Одноголосно було надано згоду на відчуження гаражного боксу № [NUMBER] на користь члена Кооперативу [PERSON] . Таке рішення для набрання чинності відповідно до п.п. 4.8. та 4.13. чинного Статуту Кооперативу має бути підтримане шляхом особистого опитування членів Кооперативу за наявності особистих підписів більш як 75 відсотків членів Кооперативу. Збір таких підписів було розпочато ще під час проведення Зборів 21 жовтня 2021 року, продовжено у подальшому, однак досягти необхідної їх кількості в умовах карантину, а потім - воєнного стану до цього часу, незважаючи на зусилля керівництва, уповноважених Кооперативу, поки що не вдалося. У складі Кооперативу близько 300 членів. За цієї обставини, а також з огляду на карантин у зв`язку з епідемією COVID-19, а потім - введення воєнного стану, перебування значної частини членів Кооперативу у різних регіонах України та за кордоном, розпочате ще 27 жовтня 2021 року особисте опитування членів Кооперативу до цього часу не завершено. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до частини першої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Частинами першою та другою статті 191 Закону України «Про кооперацію» визначено, що член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до п. 2.10.4 чинного Статуту Гаражно-будівельного кооперативу «Ямський» член цього Кооперативу має право набути в установленому законом порядку право власності на гараж (машиномісце) у об`єкті, збудованому Кооперативом. Вирішення питань щодо володіння, користування та розпорядження майном Кооперативу, включаючи щодо передачі гаражів (машиномісць) у власність членів Кооперативу згідно з п. 4.2.8 Статуту Кооперативу віднесено до виключних повноважень Загальних зборів членів Кооперативу. Таке рішення для набрання чинності відповідно до п.п. 4.8. та 4.13. чинного Статуту Кооперативу має бути підтримане шляхом особистого опитування членів Кооперативу за наявності особистих підписів більш як 75 відсотків членів Кооперативу. Як встановлено, зібрати необхідну кількість підписів членів Кооперативу не видається можливим, оскільки частина перебуває за межами Києва та України в цілому, однак, незважаючи на це, Правління Кооперативу визнає за позивачем його право на оформлення права власності на зазначений гаражний бокс, оскільки він є членом Кооперативу й усі необхідні внески на будівництво об`єкту здійснено ним у повному обсязі в установлені стоки. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач є звільненим від сплати судового збору згідно з пунктами 10, 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому 50 відсотків судового збору підлягають стягненню в дохід Держави з відповідача, виходячи з ціни позову у розмірі 1 005 354, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved