Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У лютому 2025 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, у якому просять визнати за ними право власності у порядку спадкування за законом на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки площею 0,6190 га в межах згідно з планом, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3690 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки площею 1,5899 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Кожанська територіальна громада Київської області, з кадастровим номером 3224982800:01:004:0312 та частину земельної ділянки площею 1,5900 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: Кожанська територіальна громада Київської області, з кадастровим номером 3224982800:01:004:0259. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло вказане нерухоме майно. [PERSON] за життя заповіт не складала, тому відповідно до ст. 1223, 1261 ЦК України право на спадкування за законом одержали позивачі як спадкоємці першої черги (діти спадкодавця). [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Позивачі звернулися до державного нотаріуса Вишневої державної нотаріальної контори Філатової І.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Підставою відмови нотаріус вказала, що, оскільки до матеріалів спадкової справи не надано відомості щодо реєстрації в державному органі реєстрації актів цивільного стану розірвання шлюбу спадкодавиці з її чоловіком, тому неможливо встановити коло спадкоємців та визначити частку у спадщині кожного з них. Така ситуація виникла у зв`язку з тим, що відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду від 16 жовтня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, але, відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 14.10.2024 року, актові записи про розірвання шлюбу матері та батька позивачів відсутні. З метою усунення протиріч та встановлення кола спадкоємців позивач [PERSON] звертався з заявою про реєстрацію розірвання шлюбу батьків до Києво- Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але отримав відповідь № 88-16.14-133 від 12.10.2019 року про те, що за життя батьки не звернулися до органів державної реєстрації актів цивільного стану з питань реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, у зв`язку з чим на даний час не можливо провести державну реєстрацію розірвання шлюбу. 17.02.2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено [PERSON] у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту розірвання шлюбу між його батьками. Позивачі зазначають, що мають право на спадщину після смерті їхньої матері [PERSON] незалежно від того чи розірвано шлюб між їхніми батьками, оскільки їхній батько [PERSON] також помер [INFO] і позивачі є його єдиними спадкоємцями за законом. Враховуючи наявні розбіжності в документах, які неможливо усунути, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права у нотаріуса. Вказане стало підставою для звернення позивачів до суду з цим позовом. Крім цього, представник позивачів адвокат Дьячук Н.В. подала до суду заяву про зміну позовних вимог, за змістом якої уточнила, що [PERSON] (померлий батько позивачів) був живий на день смерті [PERSON] та як спадкоємець першої черги на рівні з позивачами успадкував 1/3 частину спадкового майна. З огляду на це представник позивача в остаточні редакції позовних вимог просить суд визнати за кожним з позивачів право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельних ділянок, які є предметом спору в цій справі, в порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON] та на 1/6 частину житлового будинку та земельних ділянок в порядку спадкування за законом після смерті їхнього батька [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження, також витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року суд повернувся до стадії підготовчого провадження у справі. 06.05.2025 представник позивачів адвокат Дьячук Н.В. подала заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 09.06.2025. Позивачі у судове засідання не з`явились, про місце, день та час розгляду справ и повідомлені належним чином. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, що викладені у ній. Додатково пояснила, що наявність у позивачів права на спадкування спадкового майна після смерті їхніх матері та батька підтверджене належними та достатніми доказами, що містяться у матеріалах справи. Водночас право власності спадкоємців на спадкове майно також доведене позивачами доказами, що подані разом з позовною заявою та надані на вимогу суду про витребування доказів. Також представник позивачів звернула увагу суду на те, що матеріали спадкової справи та додані до позовної заяви докази доводять обставини прийняття позивачами спадщини після смерті їхніх батька та матері. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав. Водночас подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечує проти задоволення вимог позову та просить його задовольнити. Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд встановив таке. Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , в графі «батько» вказаний [PERSON] , а в графі «мати» [PERSON] (а.с. 55). Відповідно до довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області № 456 від 06.10.2004, [PERSON] 16 січня 1976 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , її прізвище після державної реєстрації одруження зазначене як « [PERSON] » (а.с. 27). Згідно з відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , в графі «батько» зазначений [PERSON] , в графі «мати» ? [PERSON] (а.с. 35, а.с. 12 спадкової справи). Згідно з відомостями витягу про народження, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , [INFO] , матір`ю ? [PERSON] , [INFO] , свідоцтво [NUMBER] , актовий запис складено 30.04.1976 №130 (а.с. 15-16, зворот а.с. 12 спадкової справи). [PERSON] (матері позивачів) на праві власності належало таке нерухоме майно: 1)на земельну ділянку площею 1,5899 га, розташовану на території Кожанської територіальної громади Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації від 22.03.2006 № 219. Про наявність у [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку свідчать відомості Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 229976 від 05.05.2006, виготовленого на підставі розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації від 22.03.2006, на земельну ділянку площею 1,5899 га, розташовану на території Кожанської територіальної громади Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224982800:01:004:0312 (а.с. 17-18). 2) на земельну ділянку площею 1,5899 га, розташовану на території Кожанської територіальної громади Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення органу виконавчої влади розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації від 22.03.2006 № 219. Про наявність у [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку свідчать відомості Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 229977 від 05.05.2006, виготовленим на підставі розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації від 22.03.2006 № 219, на земельну ділянку площею 1,5900 га, розташовану на території Кожанської територіальної громади Фастівського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224982800:01:004:0259 (а.с. 20). 3) на земельну ділянку площею 0,6190 га в межах згідно з планом, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3690 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 4) на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно [PERSON] отримала у власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Левченко Г.І, як спадкоємиця після її померлої матері [PERSON] (на частину) (51-54). Також частину житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку успадкував [PERSON] ? рідний брат [PERSON] (а.с.60). Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 03.10.2013 Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Фастівського району Київської області, [PERSON] помер [INFO] , про що 03.10.2013 року складено актовий запис №14 (а.с. 59). Згідно з відомостями довідки № 117 від 03.03.2017, виданої Дмитрівською сільською радою Фастівського району Київської області, [PERSON] , на день смерті був прописаний і проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті у шлюбі не перебував, спадкове майно за даними Дмирівської сільської ради не під арештом. Відповідно до відомостей повідомлення №545/02-14 від 13.06.2018, виданого державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Михальчук Л.В., [PERSON] , 1955 року народження, була спадкоємцем за законом після смерті [INFO] її рідного брата [PERSON] , 1967 року народження, прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права (а.с.16 спадкової справи). Згідно з відомостями довідки №1129/02-14 від 13.12.2024. виданої державним нотаріусом Другої Фастівської державної нотаріальної контори Київської області Бігіч С.Ю., [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини та є спадкоємицею після смерті [INFO] [PERSON] і їй буде видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно після подання всіх необхідних документів (а.с. 24). Отже, право власності на іншу частину майна після смерті [PERSON] мати позивачів [PERSON] успадкувала після смерті її брата [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що 28.05.2014 Виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області склав актовий запис № 135 (а.с. 58). Відповідно до відомостей спадкової справи №137/2018 [PERSON] заповіт не склала. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду від 16 жовтня 2003 року - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, але відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 14.10.2024 року - актові записи про розірвання шлюбу відсутні. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (сини, позивачі у справі), а також чоловік померлої та батько позивачів [PERSON] . Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 13.11.2017 Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] помер [INFO] , про що 13.11.2017 року складено актовий запис №279 (а.с. 13 спадкової справи). 14 жовтня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І.І. винесла постанову № 1470/02-31/02-14, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] . Відмова нотаріуса мотивована тим, що на час смерті [PERSON] з нею проживав ще [PERSON] (який перебував в зареєстрованому шлюбі з спадкодавицею) та в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України також прийняв спадщину. При цьому, матеріали спадкової справи містять документи, які позбавляють нотаріуса можливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину та визначити частки кожного з них. 6 грудня 2024 року державний нотаріус Вишневої державної нотаріальної контори Філатова І.І. винесла постанову № 1688/02-31/02-14, якою [PERSON] також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , з аналогічних причин та роз`яснено його право звернутися до суду. Позивачі позбавлені можливості надати нотаріусу документи, які б доводили чи спростовували факт перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] на час смерті спадкодавця, оскільки рішенням суду шлюб між ними було розірвано, але вказане розірвання шлюбу не зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану. З метою усунення протиріч та встановлення кола спадкоємців, позивач [PERSON] звертався з заявою про реєстрацію розірвання шлюбу батьків до Києво- Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, але отримав відповідь № 88-16.14-133 від 12.10.2019 року про те, що за життя батьки не звернулися до органів державної реєстрації актів цивільного стану з питань реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, у зв`язку з чим на даний час не можливо провести державну реєстрацію розірвання шлюбу. 17.02.2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено [PERSON] у задоволенні його заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту розірвання шлюбу між його батьками. Відповідно до відомостей інформаційного листа №37/01-16 від 25.04.2025, наданого державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Філатовою І.І., згідно з даними Спадкового реєстру, спадкова справа щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] відсутня; заповіти щодо його майна відсутні. Додатками до цієї довідки суду надано відповідні Інформаційні довідки зі спадкового реєстру, які підтверджують вказану інформацію. Також суд дослідив у судовому засіданні надану нотаріусом на вимогу суду спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Нормативно-правове обґрунтування. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі\~ст. 1269 ЦК України,\~спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Положенням\~ст. 1298 ЦК України\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Згідно зі ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України,\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Висновки суду. Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Передумовою для застосування\~ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, способу захисту/відновлення порушеного права. Зі змісту поданого до суду позову вбачається, що підставою для звернення позивачів до суду слугувала відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на частину житлового будинку та земельні ділянки. Причиною такої відмови стало те, що мати позивачів як спадкоємиця прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права. Також спадкоємцем у спірних правовідносинах, крім позивачів, є їхній батько, який помер у 2017 році та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки нотаріусу не надано відомостей про рішення шлюбу між матір`ю та батьком позивачів на підставі відповідного судового рішення. Вказані обставини унеможливили встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а також визначення частки у спадщині кожного із спадкоємців. Вказані обставини, відповідно до вимог чинного законодавства, є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Тобто підстави для оскарження дій нотаріуса відсутні. Водночас, неможливість оформити свої спадкові справа у зв`язку з вказаним, тягне за собою порушення прав позивачів. Отже, позивачі позбавлені можливості захистити своє право власності інакше, ніж звернутись до суду з цим позовом. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] (мати позивачів) за життя не отримувала правовстановлюючі документи на належне їй на праві власності в порядку спадкування після смерті її брата [PERSON] , водночас вона звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори як така що прийняла спадщину. Також суд встановив, що спадкодавець [PERSON] (батько позивачів) також не оформив за життя право власності на спадкове майно, успадковане ним після смерті його дружини [PERSON] . З огляду на це суд бере до уваги таке. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 1, 3\~ст. 1268 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої\~статті 1218 ЦК України,\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України,\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з пунктом «г» частини першої\~статті 81 Земельного кодексу України,\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої\~статті 152 ЗК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд у цій справі встановив, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] (мати та батько позивачів) за життя набули право власності на майно, яке є предметом спору у цій справі, однак не оформили своє право власності та не отримали про це відповідні правовстановлюючі документи. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачі набули право власності на спадкове майно, яке належало їхній матері [PERSON] , яка померла та не оформила свої спадкові права після смерті її брата [PERSON] . Також суд вважає, що в порядку спадкування за законом позивачі набули право власності на спадкове майно, яке належало їхньому батьку [PERSON] , який помер та не оформив свої спадкові права після смерті своєї дружини [PERSON] . Оскільки батько та мати позивачів за свого життя не оформили у встановленому законом порядку свої спадкові права, а тому це є перешкодою для отримання свідоцтва про право власності на спадщину для їхніх дітей позивачів у справі. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Суд вважає, що вказана обставина не може вважатись перепоною для реалізації позивачами їхнього права на спадкування та визнання наявності у них права на спадкове майно. За наслідками розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивачі, прийнявши спадщину після смерті своїх батька та матері, набули право на спадкування усіх їхніх прав та обов`язків, що належали їм на момент смерті, включно з правами, які мали спадкодавці, але юридично не оформили їх. Отже, суд достовірно встановив, що [PERSON] за життя набула у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки кадастрові номери 3224982800:01:004:0312 та 3224982800:01:004:0259, на земельну ділянку площею 0,6190 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3690 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; а також на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після її смерті позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та мають право на спадкування вказаного майна. Оскільки разом із позивачами до кола спадкоємців за законом першої черги також належав їхній батько [PERSON] , тому кожен зі спадкоємців успадкував по 1/3 частини спадкового майна. Після смерті [PERSON] позивачі є єдиними спадкоємцями та відносяться до спадкоємців першої черги за законом, а тому мають право на спадкування по частині належного йому на день смерті на праві власності майна. Оскільки [PERSON] за життя отримав право на 1/3 частину майна в порядку спадкування після смерті померлої дружини [PERSON] , тому позивачі після його смерті мають право на спадкування 1/6 частини цього майна кожен. З огляду на встановлені обставини цієї справи та їх підтвердження належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість цього позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Outcome: approved