Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, у якому присили суд припинити право [PERSON] на 1/6 частку у спільному майні з [PERSON] та [PERSON] , а саме: 1/6 частку квартири [ADDRESS] ; на 1/6 частку нежилого приміщення-офісу за адресою [ADDRESS] загальною площею 59 кв.м. та 1/6 частку автомобілю KIA Sorento державний номерний знак [NUMBER] , визнавши за ними право власності в рівних частках на 1/6 частину зазначеного майна, і присудити [PERSON] грошову компенсацію у сумі 109500 грн. Позов вмотивовано тим, що відповідачу [PERSON] належить незначна частка у спільному майні, між сторонами склалися неприязні стосунки, припинення права у такому майні не завдасть їй істотної шкоди. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідачки у засіданні не прибула, відзиву не надала, сповіщалася про час та місце розгляду справи належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачки є співвласниками квартири [ADDRESS] , нежитлового приміщення-офісу за адресою [ADDRESS] загальною площею 59 кв.м. та автомобілю KIA Sorento 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , їм належить 5/6 частин вказаного майна. Зазначене майно отримано позивчами згідно з Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, залишеним [PERSON] , померлим [INFO] . Відповідачка є інвалідом 1 групи, потребує стороннього досгляду, вона є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , померлого [INFO] , у розмірі 1/6 частини. Свідоцтво про право на спадщину за законом їй не видавалося. [PERSON] внесла у якості застави частки майна 109500 грн. на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області. Інша позивачка не надала суду доказів внесення нею на депозхитний рахунок суду відповідної грошової компенасації. Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 365 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Такий самий підхід у правозастосуванні ст.365 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року №303/2585/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року №357/11232/14. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному\~статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст.365 ЦК України, суд вказує на таке. Щодо тверджень позивача про неможливість поділити спільне майно суд зазначає, що вказане обставина стороною позивача не доведена. Стороною позивача відповідних доказів цьому не надано, клопотань про призначення відповідної експертизи з метою з`ясування питання неподільності предметів позову не заявлялося. Посилання на те, що відповідачка проживає в іншому житлі не є підставою для позбавлення права власності на її частку у спірному майні як житловому, так і не житлвоому. Щодо припинення права на частку в транспортному засобі, то позивачка свої згоди на отримання компенсації не надавала. Фактично всі доводи позивачів про те, що спільне користування майном є неможливим, зводяться до їх суб`єктивного негативного ставлення до відповідачки, про що вказано у позові, що не може бути підставою для застосування п.3 ч.1 ст.365 ЦК України та припинення частки співвласника. Крім того, сторона позивачів не довела суду, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки. Питання щодо порядку користування спірним майном не вирішувалося. Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п.4 ч.1 ст.365 ЦК України. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки стороною позивачів не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідачки у спірній майні. Щодо доказу поданого адвокатом Орез В.П. 05.05.2025, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №381438745 від 04.06.2024, суд зазначає, що він поданий з порушенням строків, визначених ст.83ч.2 ЦПК України, а оскільки його подано адвокатом після закриття підготовчого провадження, і сам доказ датований червнем 2024 року, тобто майже річної давнини до дати подачі клопотання, то суд не вбачає підстав для поновлення строку для його подачі до суду, а тому такий доказ до розгляду не приймає. До наданих стороною позивачів звітів про оцінку квартири [ADDRESS] (вартість по звіту 360000 грн.), нежитлового приміщення м.Одеса вул.Ак.Корольова,17 (вартість по звіту 280000 грн.) та автомобілю KIA Sorento державний номерний знак [NUMBER] (вартість по звіту 17000 грн.) (а.с.18-32, 46-55, 69-77), суд ставиться критично, та вважає їх недостовірними, оскільки зазначена в них вартість об`єктів дослідження значно занижчена і вочевидь не відповідає ринковій вартості, а тому суд їх у якості доказів не приймає. Крім того, у самих Звітах строк їх дії визначений у 6 місяців з 24.04.2024р., тобто на час розгляду справи по суті та ухвалення рішення - сплив. При ухваленні рішення про визнання за позивачками права власності на 1/6 частку спірного майна, суд зауважує, що за відповідачкою в установленому Законом порядку таке право власності не зареєстроване. У порушення вимог ст.81ч.1 ЦПК України, стороною позивачів не надано належних та допустимих доказів неможливості спільного користування та володіння сторонами у справі спірною квартирою, нежитловим приміщенням та автомобілем, невнесення позивачками на депозитний рахунок суду грошової компенсації ринкової вартості 1/6 частини спірного майна, та доказів того, що припинення права відповідачки на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам, як співвласнику майна. Таким чином суд не вбачає підстав для задоволення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст.141 ЦПК України, понесені позивачами судові витрати залишаються за ними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed