Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

До Карлівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява адвоката Козленко Т.В., яка діє в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля-Лан Агро» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки у розмірі 31\~692,75 грн. У позові посилається на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,96 га, кадастровий номер 5321683600:00:002:0680, яка розташована на території Нижньоланівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ №001555 від 16.01.2001. 23.11.2017 між [PERSON] та ТОВ «Воля-Лан Агро» укладено договір оренди земельної ділянки б/н на земельну ділянку площею 8,96 га, кадастровий номер 5321683600:00:002:0680, яка розташована на території Нижньоланівської сільської ради Полтавської області, строком на 7 років. Відповідно до п. 7 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік. Пунктом 5 договору передбачено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2017 становить 382\~544, 66 грн. Пунктом 11 договору передбачено, що «орендна плата виплачується грішми або у натуральній формі, шляхом видачі продукції». Однак, в порушення умов договору та Закону України «Про оренду землі» орендна плата [PERSON] за 2024 рік не була виплачена з урахування індексу інфляції. У зв`язку з чим, просить стягнути з ТОВ «Воля-Лан Агро» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі: 26\~778,12 орендної плати, 3208,06 грн. - індексації та пеню у розмірі 1706,57 грн., а всього 31\~692,75 грн. Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у строк протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали суду про відкриття провадження. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 25.02.2025, що підтверджується розпискою про вручення рекомендованого повідомлення. 12.03.2025 через електронний суд від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні заявленого розміру позовних вимог. В Зазначає, що позивачу було нараховано та сплачено орендну плату, починаючи із 2019 по 2023 на 15\~833,08 грн більше відносно нормативно грошових оцінок землі на рік виплати, у зв`язку з чим просить зменшити заявлену до стягнення позивачем суму на 15 833,08 грн. Окрім того, вказує, що розрахунок позивача з урахуванням індексів інфляції є помилковим, оскільки не відповідає вимогам ст. 289 ПК України. Для розрахунку орендної плати позивачем взято нормативну грошову оцінку земельної ділянки за 2024 рік у розмірі 382\~544, 66 грн, про те доказів, що вказана нормативна грошова оцінка землі була актуальною на 2024 рік не надано. Також позивачем заявлено до стягнення суму з урахуванням обов`язкових платежів і зборів. 24.03.2025 від представника позивача адвоката Козленко Т.В. надійшла відповідь на відзив, у якому остання прохала відхилити наведені доводи відповідача та задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8,96 га, кадастровий номер 5321683600:00:002:0680, яка розташована на території Нижньоланівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ №001555 від 16.01.2001. 23.11.2017 між [PERSON] та ТОВ «Воля-Лан Агро» укладено договір оренди земельної ділянки б/н на земельну ділянку площею 8,96 га, кадастровий номер 5321683600:00:002:0680, яка розташована на території Нижньоланівської сільської ради Полтавської області строком на 7 років. Пунктом 5 договору передбачено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2017 становить 382\~544, 66 грн. Відповідно до п. 9 договору орендна плат вноситься орендарем у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік. орендна плата виплачується грішми, або в натуральній формі, шляхом видачі натуральної продукції. Пунктом 10 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 30 грудня кожного року. Відповідно до п. 14 договору у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0.2% несплаченої суми за кожен день прострочення. 07.02.2025 позивачем на адресу ТОВ «Воля-Лан Агро» було направлено лист вимогу про виплату заборгованості з орендної плати за 2024 рік, яку відповідач не отримав і була повернута за закінченням строку зберігання. Відповідно до ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частинах першій, другій та п`ятій\~статті 263 ЦПК України\~\~встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -\~Земельним кодексом України,\~Законом України «Про оренду землі». Згідно зі\~статтею 792 ЦК України\~за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною першою\~статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст.526 Цивільного кодексу України далі ЦК). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). Статтею 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про оренду землі»\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, відноситься до істотних умов договору оренди землі. У\~статті 21 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). За положеннями\~статті 24 Закону України «Про оренду землі»\~орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. За розрахунками позивача вбачається, що згідно умов договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 382\~544,66 грн. Розмір орендної плати (згідно умов договору) складає 7 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в рік, що у грошовому виразі складає 26 778,12 грн. в рік (382\~544,66 грн. х 7/100). Згідно ст. 167 ПК України, ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 %. Крім того, відповідно до Закону України\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~деяких інших\~законодавчих актів\~України» з даного виду доходів утримується військовий збір у розмірі 1,5%. Отже, орендна плата за земельну ділянку повинна виплачуватися орендодавцю із вирахуванням податку на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % та військового збору у розмірі 1,5 %, що в загальному складає 19,5 %, які сплачуються орендарем (Відповідачем), як податковим агентом. Фактично, Відповідач повинен був виплачувати Орендодавцю орендну плати за землю в розмірі 21 556,38 грн. (26 778,12 грн. х 80,5 %) в рік. Зі змісту договору оренди землі від 23.11.2017 року вбачається, що відповідач у порушення пунктів 9,10,11 договору не виплатив узгоджений договірний розмір орендної плати з урахуванням індексу інфляції за 2024 рік, що розрахована наступним чином: Скупний розмір інфляції за 2024 рік становить 111,98 % (100,40 % (січень 2024)+100,3 % (лютий 2024)+100,5 % (березень 2024)+ 100,20 (квітень 2024)+ 100,60 % (травень 2024)+ 10,20 % (червень 2024)+ 100,00 (липень 2024)+ 100,60 (серпень 2024)+101,50 (вересень 2024)+101,80 (жовтень 2024)+ 101,90 % (листопад)+ 101,40 (грудень 2024). Сума індексації становить 2582,45 грн. (21 556,38 х111,98\\100-21 556,38). За загальним правилом обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина третя статті 21 Закону України «Про оренду землі»). У пункті 10 договору оренди сторони домовилися про те, що нарахування орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Тому, з урахуванням принципу належного виконання зобов`язання орендар був зобов`язаний сплатити орендодавцеві орендну плату за 2024 рік з індексом інфляції, як про це домовилися сторони в договорі. Таке твердження також було висловлено у правовому висновку у подібному спорі відповідно до постанови Верховного Суду № 732/1799/17 від 10 квітня 2019 року. Відповідач, як орендар, повинен був проіндексувати орендну плату виходячи з індексу інфляції при виплаті орендної плати за відповідний рік. Разом з цим, відповідачем цього зроблено не було. Суд, провівши розрахунки, відповідно до зведеної таблиці індексів споживчих цін з 2000 по 2024 рр.(%), що мається на офіційному сайті Мінфіну, встановив, що загальна сума орендної плати з індексацією у 2024 році мала становити 24 138,83 грн. (21 556,38 х111,98%). Тож, загальний розмір орендної плати з індексацією мав становити 24 138,83 грн. Відповідно до п. 14 Договору оренди землі від 23.11.2017 за у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмір 0.2% несплаченої суми за кожен день прострочення Відповідно до п. 11 Договору оренди землі від 27.11.2017, орендна плата вноситься орендарем у такі строки до 30 грудня кожного року. Термін дії вказаного договору закінчився 27.11.2024 року. Таким чином, перебіг терміну прострочення з оплати оренди розпочався з 28.11.2024. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком пені в розмірі 0.2 % від суми прострочення, що становить 1706,57 грн., яка підлягає зменшенню на податок на доходи фізичних осіб та військовий збір і складає: 1373,79 грн (1706,57х80,5%), при цьому відповідачем іншого розрахунку не надано. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку по оплаті орендної плати та наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості та інших виплат, передбачених чинним законодавством. З урахуванням викладеного, ТОВ «Воля Лан Агро» на користь [PERSON] підлягає стягненню зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 8,96 га, кадастровий номер 5321683600:00:002:0680 за 2024 рік, у загальному розмірі 25 512, 62 грн., з яких 21556,38 грн.- орендна плата, 2582,45 грн - інфляційні втрати, 1373,79 грн-пеня. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного. Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Козленко Т.В. надано ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правової допомоги №10 від 17.02.2025. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022. У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України). Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 10000 грн., вважає, що застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Тому з огляду на сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою, суд погоджується із доводами відповідача, що розмір правничих витрат позивача у сумі 10000 грн є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 5 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, ціни позову, необхідних процесуальних дій сторони та врахування того, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, у зв`язку з цим такі витрати підлягають зменшенню до означеної суми. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1\~211,20 грн. Оскільки позов задоволено частково, тобто на 80,50 %, судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 975,01 грн.

Outcome: partial