Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

21.04.2025 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом, який мотивований тим, що у 2017 році відповідач успадкував після смерті батьків [PERSON] , [PERSON] будинок [ADDRESS] , про продаж якого домовився з позивачем. Оскільки відповідач є громадянином російської федерації та постійно проживає у м. Калінінград, то у 2017 році він видав довіреність строком на три роки на ім`я матері позивача, яка мала оформити спадщину та здійснити відчуження будинку від імені відповідача позивачу. В подальшому, 02.05.2020, під час перебування відповідача у м. Могилеві-Подільському, між ним та відповідачем укладено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу, належного відповідачу будинку [ADDRESS] . Згідно умов договору продаж вказаного будинку вчинено за 120000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США, які відповідач в день укладення договору отримав від позивача, про що також надав власноручно написану розписку, а позивачу були віддані ключі від будинку та технічний паспорт на нього. Укласти нотаріально посвідчений договір з позивачем від імені відповідача мала мати позивача на підставі довіреності. Проте, мати позивача захворіла і в цей час строк дії довіреності закінчився. Позивач вживав всіх можливих заходів з метою вийти на зв`язок з відповідачем, проте результату від таких дій не було. А після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України місцезнаходження відповідача встановити не виявляється можливим, будь-які зв`язки з громадянами російської федерації на даний момент втрачено, на телефонні дзвінки останній продовжує не відповідати, що свідчить про безповоротне\~\~ухилення\~\~відповідача від нотаріального\~\~посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами\~\~для визнання правочину дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. З дня укладення договору позивач з сім`єю, яка на даний час складається з дружини та трьох дітей, проживає у вказаному будинку, несе витрати по його утриманню, проте не може реалізувати в повній мірі всі права власника, що створює ряд незручностей як йому, так і членам його сім`ї. З початку військової агресії російської федерації позивач проходить військову службу, брав участь у бойових діях, отримав важке поранення та контузію, на даний час проходить лікування. Зважаючи на повне виконання сторонами умов попереднього договору купівлі-продажу будинку, а також на вжиття позивачем всіх залежних від нього дій з метою нотаріального посвідчення договору, позивач просить позов задовольнити, визнати дійсним укладений сторонами 02.05.2020 попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку та визнати за позивачем право власності на нього. Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.04.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.06.2025 позивач та представник позивача адвокат Середюк О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Представник позивача дала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові, уточнивши, що спадщину відповідач отримав після смерті сестри [PERSON] , яка успадкувала будинок після смерті батьків. Також вказала, що заборгованість [PERSON] перед АТ «Ощадбанк» у сумі 3116, 97 грн. погашена позивачем, про що подала суду квитанцію від 06.06.2025. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилась без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались. Оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного вирішення справи, з урахуванням викладеного вище, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитана в судовому засіданні 09.06.2025 свідок [PERSON] дала покази, що вона є матір`ю позивача, а відповідач є далеким родичом їх сім`ї та громадянином російської федерації. У 2017 році син вирішив купити будинок. Знайшли будинок відповідача по [ADDRESS] . Відповідач вказаний будинок успадкував, але на той час ще не закінчив оформлення спадщини, а саме не отримав свідоцтво про право на спадщину. З метою оформлення спадщини та укладення в подальшому з позивачем договору купівлі-продажу будинку, відповідач видав на її ім`я довіреність, а сам повернувся до російської федерації. У 2020 році відповідач був у м. Могилеві-Подільському, де 02.05.2020 він та позивач уклали договір купівлі-продажу будинку, позивач віддав гроші за нього у сумі 3000 доларів США та отримав від відповідача ключі від будинку. Відповідач також написав розписку про отримання грошей за продаж будинку від позивача та знову повернувся до росії. З того часу позивач з сім`єю проживає у вказаному будинку. Проте, після укладення договору купівлі-продажу в простій письмовій формі між сторонами, свідок захворіла, в цей час закінчився строк дії довіреності, що унеможливило вчинення нею всіх дій для завершення оформлення спадщини та продажу будинку, а тому позивач почав шукати відповідача з метою оформити договір купівлі-продажу у нотаріуса. Проте ці дії результату не дали, на дзвінки відповідач не відповідав, у місто не приїжджав. А вже з початку війни знайти його взагалі можливості немає. Син проходить військову службу, отримав важке поранення, наразі проходить лікування. Через відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку в сім`ї позивача виникають певні труднощі, зокрема він не може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своїх трьох дітей. Також свідок вказала, що під час передачі грошей за будинок був присутній [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 09.06.2025 свідок [PERSON] дав суду покази, що у травні 2020 року [PERSON] попросила його підвезти до сина [PERSON] , де він мав купувати будинок у їх далекого родича [PERSON] , який є громадянином російської федерації. Свідок підтвердив, що був особисто присутнім під час того, як позивач передав відповідачу кошти у сумі 3000 доларів США за придбання будинку по [ADDRESS] , де він наразі проживає з сім`єю, а відповідач власноручно написав про це розписку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши подані позивачем та отримані судом докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи, зокрема з матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] суд встановив, що згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками відповідача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Також судом встановлено, що позивач мав рідну сестру [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, довідок КП «Могилів-Подільське МБТІ» від 14.04.2025 № 217 та від 27.06.2017 № 551, а також Інформації з Державного реєстру речових прав власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно копій Свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER] батько позивача помер [INFO] , а мати [INFO] . [INFO] померла сестра позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідок голови квартального комітету № 8 «Лісний» від 30.06.2017 №№ 285, 285 [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані та проживали до дня їх смерті батьки - [PERSON] та [PERSON] . Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру спадкові справи до майна померлих батьків позивача [PERSON] та [PERSON] не заводились. Отже, спадкоємцем, яка в силу положень ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті батьків, вступивши в управління спадковим майном, продовжуючи проживати в будинку [ADDRESS] , була сестра позивача [PERSON] , після смерті якої [INFO] спадщину прийняв відповідач [PERSON] , подавши 28.11.2017, тобто у встановлений законом строк, заяву про прийняття спадщини. Також з матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини після її смерті не звертались. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином російської федерації, що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи копією його паспорта від 16.10.2001. Зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Калінінград, російська федерація. Проте, як свідчать матеріали спадкової справи, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сестри [PERSON] відповідач не отримав. Разом з тим, згідно зі\~статтею 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини\~(частина 5\~статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно\~до\~глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає\~в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга\~статті 1299 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що\~спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво\~на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень»\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Відсутність реєстрації права власності зумовлює обмеження у праві розпорядження майном. Такі правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16-ц та від 14.08.2019 у справі № 523/3522/16-ц. Таким чином, відповідач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , зокрема, будинок [ADDRESS] , який остання успадкувала після смерті [PERSON] та [PERSON] 02.05.2020 між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку. Згідно умов вказаного договору продавець продав, а покупець купив житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на умовах, передбачених даним договором. За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 120000 грн. , що еквівалентно три тисячі доларів США, які покупець сплатив продавцеві в повному обсязі в момент підписання даного попереднього договору. Факт отримання коштів підтверджується розпискою продавця. При підписанні попереднього договору продавець передає покупцеві оригінали правовстановлюючих документів на будинок та ключі. Продавець зобов`язується в строк до 31.12.2021 з`явитись до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Крім того згідно наявної в матеріалах справи довіреності, 28.11.2017 відповідач уповноважив [PERSON] зокрема бути його представником з усіма необхідними повноваженнями з приводу придбання на його ім`я, відчуження належного відповідачу майна, а також ведення у нотаріальній конторі справу по оформленню його спадкових прав після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] , а також сестри [PERSON] щодо будинку [ADDRESS] , строк дії довіреності три роки. Вказане підтверджує покази свідка [PERSON] , надані нею в судовому засіданні. Також в матеріалах справи наявний оригінал розписки від 02.05.2020, виданої [PERSON] . [PERSON] про отримання від останнього грошей в сумі 120000 грн., що еквівалентно 3000 доларів США за проданий житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно зі\~ст.\~655\~Цивільного кодексу\~України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~638\~Цивільного кодексу\~України договір\~є укладеним,\~якщо сторони\~досягли згоди\~з усіх\~істотних умов\~договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про те, між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу вказаного вище будинку, при укладанні договору між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: продавець отримав кошти, а покупцю було передано як нерухоме майно так і ключі й правовстановлюючий документ на нього. Також в матеріалах справи наявна довідка № 41 від 17.04.2025 за підписом голови ОСББ № 7 про те, що [PERSON] з сім`єю, яка складається з дружини та трьох дітей проживають в будинку [ADDRESS] з 2020 року по даний час. Також в матеріалах справи наявна довідка за підписом командира в/ч [NUMBER] від 06.07.2022 № 341/25 про те, що [PERSON] з 25.04.2022 по теперішній час безпосередньо приймає участь у веденні бойових дій на території Донецького регіону згідно бойового розпорядження та наказу командира в/ч [NUMBER] № 50 від 25.04.2022. В ч. 2, 4\~ст. 639 Цивільного кодексу України\~зазначено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до\~ст.\~657\~Цивільного кодексу\~України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в\~ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог частини першої якої такий договір є нікчемним. Разом з тим, згідно з ч. 2 вказаної статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оцінюючи у сукупності умови попереднього договору від 02.05.2020, покази свідків, факт постійного проживання позивача з сім`єю у будинку з часу укладення договору між сторонами, а також розірвання дипломатичних відносин України з рф у зв`язку з повномасштабною збройною агресією, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та втрату можливості з будь-яких причин його посвідчити, а тому відповідно до ч. 2 ст. 220\~Цивільного кодексу України\~суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до\~ст.\~328\~Цивільного кодексу\~України \~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 334 Цивільного кодексу України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи викладене, із врахуванням відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Outcome: approved