Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

В лютому 2025 року позивач звернувся до Іванківського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненою внаслідок злочинних дій в розмірі 53230,0 грн., моральні шкоду, яку позивач поніс внаслідок винних дій відповідача в розмірі 100000,0 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 3 липня 2023 року близько 15 год. 00 хв. позивач перебуваючи на подвір`ї домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , несподівано та без попереджень відповідач вдарив його дерев`яною битою в область голови, чим спричинив позивачу тяжке тілесне ушкодження, а саме відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, епідуральну гематому правої скроневої ділянки, лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забійну поверхневу рану правої скроневої ділянки. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. З 7 липня 2023 року по 14 липня 2023 року відповідач перебував на стаціонарному лікуванні, та до теперішнього часу відчуває наслідки побиття, стан його здоров`я значно погіршився. Вироком Іванківського районного суду Київської області від 19 серпня 2024 року ухвалено визнати [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення відносно позивача та засудив його до умовної міри покарання. Вирок набрав законної сили. Діями відповідача позивачу була нанесена значна матеріальна та моральна шкода, та відповідач на думку позивача зобов`язаний відшкодувати нанесену шкоду. Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 26 лютого 2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання. 24 березня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Харитончук Є.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 19.08.2025 року відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши його від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України із застосуванням іспитового строку 3 роки. Зі змісту вироку вбачається, що 03.07.2023 року, приблизно о 00 год 15 хв. [PERSON] перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на ґрунті раптових виниклих неприязних відносин тримаючи у правій руці дерев`яний предмет зовні схожий на биту наніс один удар [PERSON] в область голови, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, епідуральну гематом правої скроневої ділянки (без обемної дії), лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забійну поверхневу рану правої скроневої ділянки. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 53230 грн. та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. В обґрунтування заподіяння позивачу матеріальної шкоди останній посилається на те, що сума нанесених йому діями відповідача матеріальної шкоди складається з: перев`язки голови на протязі 45 днів безперервно, з витратами на бинти, тампони, сітку, хлоргекседин, витрати за день 500 грн., на загальну суму 22 500 грн., витрати на таксі, 37 поїздок, двічі на день (з дому в лікарню і назад), 140 грн. на одну поїздку, загальні витрати становлять 10 360 грн., поїздки з смт. Іванків в м. Вишгород до судово-медичного експерта, їздив разом з дружиною, тому що за станом здоровя не міг їхати, витрати 70 грн. (витрати на таксі від його будинку до зупинки маршрутного автобуса за маршрутом «Іванків-Київ», проїзд до повороту до міста Вишгород - 100 грн. і ще 100 грн. від вказаного повороту до приміщення судмедексперта), три поїздки, загальна сума витрат 2220 грн., 03.07.2023 р. позивача каретою «Швидкої медичної допомоги» доставили в Київську обласну клінічну лікарню (КОКЛ №1), а вже звідти додому в смт.Іванків йому та його дружині необхідно було їхати за власні кошти, витрати при цьому таксі від обласної лікарні (КОКЛ №1) до площі Шевченка 400 грн., від площі Шевченка в м. Києві до смт.Іванків на маршрутному таксі 120 грн. з центра [PERSON] на таксі додому (тому, що самостійно не міг дійти) 70 грн., загальні витрати - 710 грн., разом з дружиною ще двічі я був вимушений їздити в КОКЛ №1 для проведення МРТ та для отримання результатів дослідження витрати на дорогу становлять 1960 грн., витрати на Проведення самого МРТ - 1600 грн., загальні витрати становлять 3 560 грн., під час другої поїздки в КОКЛ №1 позивачу необхідно було проходити обстеження в нейрохірурга, витрати на це обстеження становили 3000 грн. + 200 грн., всього 3200 грн., грн. під час знаходження та лікуванні в лікарні позивач витратив на ліки та лікування 10000 грн. В обґрунтування стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, останній посилається на те, що діями відповідача йому була нанесена моральна шкода, яка виявилась в з пережитому нервовому потрясінні, яке він переніс в момент несподіваного нападу відповідача. переживань (страху) на своє життя та за своє здоров`я, за той нервовий струс, який він пережив при нападі відповідача на нього, необхідності додаткових зусиль для поновлення нормального положення в його сім`ї, при цьому, він до сих пір погано себе почуває і навіть приблизно невідомо. відповідача на нього, а тому оцінив задану йому моральну шкоду на загальну суму 100000 грн. коли він відновлю свій попередній нормальний психологічний стан, в якому перебував до нападу відповідача на нього, а тому оцінив завдану моральну шкоду на суму 100000,0 грн. Зазначила, що позивачем не доведено та не обґрунтовано здійснення витрат на лікування та ліки у розмірі 10000,0 грн., витрати на таксі тощо. Разом з тим, зазначила, що моральна шкода необґрунтована, завищена, та достатньою та спів розмірною буде 5000,0 грн. На підставі викладеного, відповідач визнає позовні вимоги частково в розмірі 1771,40 грн. матеріальної школи та 5000,0 грн. моральної шкоди. Ухвалою від 24 березня 2025 року заяву про самовідвід судді Слободян Н.П. у цивільній справі №366/484/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено. Матеріали зазначеної цивільної справи передано для визначення складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2025 року головуючим у справі визначено суддю Гончарука О.П. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, тільки письмові пояснення. Проте у судовому засіданні, відповідач та його представник вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Іванківського районного суду Київської області від 19.08.2025 року відповідача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнивши його від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України із застосуванням іспитового строку 3 роки. Зі змісту вироку убачається, що 03.07.2023 року, приблизно о 00 год 15 хв. [PERSON] перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на ґрунті раптових виниклих неприязних відносин тримаючи у правій руці дерев`яний предмет зовні схожий на биту наніс один удар [PERSON] в область голови, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження: відкриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, епідуральну гематом правої скроневої ділянки (без обемної дії), лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забійну поверхневу рану правої скроневої ділянки. Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суду в якості доказу надано: -консультативне заключення Київської обласної клінічної лікарні №1576 від 13.07.2020р., відповідно до якого [PERSON] встановлено діагноз: стан після перенесеної ОЧМТ, забою головного мозку; лінійного перелому скроневої кістки з права з переходом на основу (02.07.2023)хронічна епідуральна гематому правої скроневої ділянки; -виписку із історії хвороби №2255 КНП ІСР Іванківської ЦРЛ щодо [PERSON] , [INFO] , встановлено діагноз відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, епідуральна гематома правої скроневої ділянки (без об`ємної дії), лінійний перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа (від 02.07.2023р.); -консультативне заключення КНП Київської обласної лікарні «Київської обласної клінічної лікарні» №637 від 4.07.2023р. відносно [PERSON] ; -протокол магнітно-резонансної томографії від 17.07.2023р., відповідно до якого у [PERSON] хронічна епідуральна гематома правої лобно-скроневої області; -фіскальні чеки на суму 342,8 грн. -акт наданих послуг [PERSON] за №000112929 від 17.07.2023р., отримання послуги «МРТ головного мозку» на суму 1600,0 грн.; -роздруківку деталізованих операцій у за стосунку «Приват24»; -витяг з реєстру територіальної громади №2024/001522937 від 13.02.2024р., згідно якого [PERSON] , [INFO] , проживає з 19.02.2019р. за адресою: [ADDRESS] ; -характеристику відносно [PERSON] , відповідно до якої, він працює в ТОВ «Брейн Сорс Корпорейшн» на посаді вантажника підрозділу з обслуговування ТОВ «Чіпси Люкс» виробництво з 23.09.2024р., де за час роботи на посаді виявив себе кваліфікованим працівником, тобто характеристика в цілому є позитивною. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункті 1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Предметом розгляду справи є стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. У частинах першій, другій\~статті 22 ЦК України\~визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі\~витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано\~пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно\~ст. 1192 ЦК України\~якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає\~презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27.05.2021 р. у справі №761/12945/19. Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини. Позивачу належить довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Також позивач несе тягар доведення перед судом розміру завданої шкоди, зокрема зменшення або знищення майна, яке належить йому на праві власності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 р. у справі № 329/382/19. Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини. Станом на дату розгляду справи матеріальна шкода в добровільному порядку позивачу не відшкодована, доказів зворотного відповідачем не надано. Відповідач та його представник в судовому засіданні та в письмових поясненнях зазначили про часткове визнання позовних вимог, а саме в частини відшкодування витрат на лікування за наданими суду фіскальними чеками та моральну шкоду співмірною з завданою шкодою в розмірі 5000,0 грн. Вина відповідача у спричинені позивачу тілесних ушкоджень та завданні матеріальної шкоди встановлена та належними доказами не спростована. Саме умисні дії відповідача спричинили короткочасний розлад здоров`я позивача, що вказує на причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювча. Відтак, вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення у розмірі 1771,40 грн., що підтверджується документально. Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1ст. 1167\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Згідно\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81\~ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що діями відповідача\~йому була\~нанесена моральна\~шкода,\~яка виявилась\~в з\~пережитому нервовому\~потрясінні,\~яке він\~переніс в\~момент несподіваного\~нападу відповідача.\~переживань (страху)\~на своє\~життя та\~за своє\~здоров`я,\~за той\~нервовий струс,\~який він\~пережив при\~нападі відповідача\~на нього,\~необхідності додаткових\~зусиль для\~поновлення коли\~він відновить\~свій попередній\~нормальний психологічний\~стан,\~в якому\~перебував до\~нападу відповідача\~на нього,\~а тому\~оцінив завдану\~моральну шкоду\~на суму\~100000,0\~грн.\~ Оскільки відповідач не відшкодував шкоду, позивач був змушений змінити свій звичний життєвий режим, звертатись за правовою допомогою. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко протии України», «Науменко протии України»). Також на глибину моральних страждань позивача, на переконання суду вплинуло і те, що відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування названих збитків, що спричинило необхідність звернення позивача за правовою допомогою. Вина відповідача в заподіяні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 100000 грн., на думку суду достатніми доказами необґрунтовані. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 8 000 грн. моральної шкоди на користь позивача. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на часткове задоволення позовних вимог (у розмірі 6,38%) з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 97,33 грн. (1525,5 грн. х 6,38 % / 100%). Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 3000,0 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Працюком В.Л. та [PERSON] був укладений Договір №11/цив. від 10 лютого 2025р. та квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 10 лютого 2025 року, відповідно до якої адвокат Працюк В.Л. прийняв від [PERSON] на виконання умов Договору про надання правової допомоги, консультаційних послуг, написання позовної заяви до суду кошти в розмірі 3000,0 грн. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу. Як зазначив Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Відповідач не зазначав про незгоду з розміром правничої допомоги, та не просив її зменшити. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним зі складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів, судовий розгляд відбувається без участі сторін, досліджуючи заяву про розгляд справи без їх участі), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу дійсно складають 3000,0 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн., тим самим частково задовольнивши дану вимогу.

Outcome: partial