Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

11 березня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява першого заступника керівника Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Ребрик Юлії Анатоліївни в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, успадкувала від своєї померлої матері [PERSON] земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 5321810100:50:004:0549, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [ADDRESS] . 23.08.2013 року відповідач зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку, однак протягом року (кінцевий строк сплив 23.08.2014) не виконала покладений на неї обов`язок та не відчужила земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з метою захисту порушених інтересів держави, прокурор прохає суд конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області належну [PERSON] на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 5321810100:50:004:0549, з\~ цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області; стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури 3028,00 гривень судового збору. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 березня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с.40-42). Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.60-61). Прокурор Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області Полонська С. О. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та прохала їх задовольнити. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Лузіна К.В. подала заяву про проведення судового засідання без її участі та прохала задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації (паспорт громадянина рф № [NUMBER] виданий 15.08.2002 року ВВС району «Богородське» м. Москва, код підрозділу 772-025) та має постійне місце проживання в російській федерації, оскільки зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТК№ 702713 від 23.08.2013 року, [PERSON] успадкувала після своєї померлої матері [PERSON] земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 5321810100:50:004:0549, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території [ADDRESS] , що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 669572, виданого відділом Держкомзему у Полтавській області 20.07.2012 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку 26.07.2012 року за № 532180001002040 (а.с.28). Право власності на земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 5321810100:50:004:0549, для ведення особистого селянського господарства, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 140260153218. Дата реєстрації 23.08.2013 року, номер відомостей про речове право: 2226669 (а.с.29). Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. У відповідності до ч. 1-3 ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно норм ст. 19 3К України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. 23.08.2013 року [PERSON] , будучи іноземцем (громадянкою рф), зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 5321810100:50:004:0549, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, в якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, в якій це майно знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, в якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка, згідно ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, належить до нерухомого майна, знаходиться на території України, на неї поширюється дія права України. Згідно зі ст. 80 ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням положень ч. 2 ст. 81 цього Кодексу та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні\~ громадяни\~ та\~ особи\~ без\~ громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 3К України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті в разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 ЗК України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. За змістом частини 4 статті 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме: якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права; в разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. У відповідності до п. «в» абз. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку в разі конфіскації земельної ділянки. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартість, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно ст. 354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Отже відповідач, будучи іноземним громадянином, 23.08.2013 року набула право власності на вказану земельну ділянки сільськогосподарського призначення та впродовж року не відчужила її, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Згідно з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном, тобто захисту права приватної власності. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. На підставі викладеного вище, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5321810100:50:004:0549 підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації земельної ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь Полтавської обласної прокуратури необхідно стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: approved