Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Адвокат Шурин І.В. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який є її батьком. За заповітом [PERSON] все майно повинно перейти до позивачки. Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської\~нотаріальної контори\~Крупської Л.В.\~від 21.03.2023\~позивачці відмовлено\~у видачі\~свідоцтва про\~право спадщини\~за заповітом\~на \~частку квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~оскільки на\~момент смерті\~ [PERSON] \~разом з\~ним проживав\~його син- [PERSON] ,\~який має\~право на\~обов`язкову частку\~у спадщині.\~Проте позивач\~вказує,\~що [PERSON] спадщину\~не прийняв,\~оскільки не\~проживав на\~момент смерті\~зі спадкодавцем,\~адже тривалий\~час проживає\~у Ризі.\~Тому,\~у зв`язку\~з цим,\~ [PERSON] не прийняв спадщину після смерті свого батька. Ухвалою від 07.04.2023 відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначений у порядку загального позовного провадження. Позивач подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив встановити факт непроживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] на момент відкриття спадщини після його смерті [INFO] та визнати [PERSON] , таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 19.06.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувані у Головного управління Державної міграційної служби України інформацію щодо належності громадянства України [PERSON] до громадянства України, щодо наявності паспортів та написання прізвища та власного імені. Ухвалою від 21.09.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувані у Головного управління Державної міграційної служби України інформацію щодо належності громадянства України [PERSON] до громадянства України, щодо наявності паспортів та написання прізвища та власного імені. Ухвалою від 28.11.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано Головного управління Державної міграційної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону громадянином України [PERSON] та негромадянином Латвійської республіки за період з 18.01.2009 по теперішній час. У зв`язку із відставкою судді [PERSON] на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючою суддею у цій справі визначена суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Потоцька С.С. Ухвалою від 04.09.2024 справа прийнята до провадження судді Потоцької С.С., призначені судові засідання. Протокольною ухвалою від 26.02.2025 закрито підготовче засідання, призначений судовий розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач надала пояснення, сказала, що відповідачем є її братом, у них спільним є батько [PERSON] , який склав на неї заповіт. У зв`язку з тим, що відповідач був зареєстрований за однією адресою з померлим, вважається таким, що прийняв спадщину на обов`язкову частину у спадку. Проте він вже з 2009 року виїхав за межі України, приїжджати в Україну не бажає, тому вона позбавлена можливості оформити спадщину. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, встановивши обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 20.01.2020 Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 125 (а.с. 8). [PERSON] є батьком [PERSON] , про що вказано у свідоцтві про народження від 20.06.2018 серія [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 186 (а.с. 7). [PERSON] 19.10.2017 склав заповіт, який посвідчений Державним нотаріусом Третьої Дніпровської нотаріальної контори Крупської Л.В. та зареєстрований у реєстрі за № 4-1057 (а.с.9). У витязі зі Спадкового реєстру вказано про реєстрацію заповіту [PERSON] (а.с.9 зв.б). 03.03.2020 здійснена реєстрація спадкової справи у Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.11.2008 № 2/763-08 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Постановою від 21.03.2023 державного нотаріуса Третьої Дніпровської нотаріальної контори Крупської Л.В. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS] (а.с.15). У постанові вказано, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] ( частки) та [PERSON] ( частки). Також зазначено, що [PERSON] , 23.12.1980 має право на спадщину за законом відповідно до ст. 1241 ЦК України. Отже частка спадкового майна за заповітом [PERSON] складається не з частки квартири, а з 3/8 часток- з урахуванням 1/8 частки квартири, яка залишається відкритою для спадкоємця за законом згідно зі статтею 1241 ЦК України [PERSON] . У судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач є її братом, він вже давно мешкає у Латвії, не захотів приїжджати в Україну, щоб привести у порядок документи на квартиру. Вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідач був зареєстрований за цією адресою та як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку. Вона з ним неодноразово спілкувалася з ним цього питання. У матеріалах справи міститься довіреність, яка складена 22.09.2016 у місті Рига, Латвійська республіка, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , документований паспортом негромадянина Латвійської республіки, мешкає в Латвії за адресою [ADDRESS] , уповноважує [PERSON] бути його представником ( а.с.16). Крім того, на підтвердження факту непроживання позивачем надана заява [PERSON] , на адресу компетентних органів, у якій є зазначення адреси заявника, а саме: [ADDRESS] (а.с17). За клопотанням\~позивача у\~судове засіданні\~викликані та\~допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] надала суду показання, що мешкає у будинку у сусідньому під`їзді ще з 1996 року, є подругою матері позивачки. Пам`ятає, що [PERSON] не бачила дуже давно, останній раз коли він, ще навчався у школі. Більш точніше не може пригадати. Свідок [PERSON] надала суду показання наступного змісту: [PERSON] , її колишній чоловік, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу, та батько її доньки [PERSON] . [PERSON] це його син від дружини [PERSON] . [PERSON] має вади слуху. [PERSON] та [PERSON] виїхали приблизно на початку 2000 років до [PERSON] , тому що [PERSON] сама з тих місць. Вони там мешкають до сих пір. Приїзжав в Україну всього один раз приблизно у 2009 році. У квартирі померлий проживав сам. На похоронах батька [PERSON] не було. Свідок [PERSON] надала суду показання, що мешкає у будинку з 2013 року, займається активно проблемами будинку. З часу свого проживання у будинку ніколи не бачила, що з померлим жив син. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою, квартири розташовані на одній житловій клітини. З покійним мала нейтральні стосунки, він часто позивач гроші, але завжди віддавав. Сказала, що його син [PERSON] вже давно не мешкає у квартирі і вона його не бачила давно. Покійний мешкав сам. В акті непроживання від 03.05.2024 , який складений мешканцями будинку [ADDRESS] , вказано про те, що [PERSON] не проживає у будинку з 2009 року ( а.с. 116). У листі Державної прикордонної служби України від 12.12.2023 № 932/33300/23 вказано, що перетинання кордону у період з 08.11.2017 по 19.12.2023 [PERSON] не виявлено. Повідомлено, що інформація про перетин кордону зберігається у базі протягом 5 років (а.с. 99). У матеріалах справи мітиться листування з померлим [PERSON] (а.с.12-13), у тексті листа заначено, що його син ( [PERSON] ) займається комп`ютерами. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2\~статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 статті 1268 ЦК України). Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) (ч.1 ст. 1241 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268\~ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29\~ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29\~ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Згідно із статтями 12 ,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , квартира [ADDRESS] , не була постійним місцем проживання відповідача. Натомість, відповідач виїхав за межі України. Факт звернення відповідача у визначений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом судом не встановленою. Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина\~третя\~статті\~1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , а відтак, є та таким, що не прийняв спадщину після його смерті. Тому, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~284, 80 грн.

Outcome: approved