Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» через систему «Електронний суд» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №365051211 від 09.01.2022 у розмірі 24 963 грн 61 коп. та понесені судові витрати. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 09 січня 2022 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 365051211 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора (HTQZ2449), відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надав Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі від 2 000 до 50 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. Строк дії Договору становить 5 років. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало свої зобов`язання, надавши Позичальнику кошти в розмірі 4 995 грн 70 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Позичальник частково виконував зобов`язання, здійснюючи платежі, що свідчить про визнання ним боргу, однак не повернув кредит і нараховані проценти в повному обсязі, що спричинило виникнення заборгованості. Між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії № 365051211 від 09.01.2022 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» 02 травня 2024 року укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, за яким право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 24 963 грн 61 коп. перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс», що підтверджується витягом з Реєстру боржників. З урахуванням викладено, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач не подав відзиву на позов, не надав клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження чи з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, за відсутності відзиву відповідача суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі письмових доказів, дійшов наступних висновків. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що останні не містять будь-яких доказів щодо надання відповідачу [PERSON] грошових коштів за кредитним договором №365051211 від 09.01.2022, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] .. При цьому, долучені позивачем розрахунки заборгованості складені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не є доказами факту надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Таким чином, суду не доведено, що [PERSON] отримав грошові кошти за кредитним договором №365051211 від 09.01.2022, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , на що посилається позивач у позові. Крім того, вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У свою чергу учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має це усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. Отже, обов`язковою обставиною, яку суду необхідно встановити - це наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права у позивача. Так, позивач стверджує, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 28 листопада 2018 року укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 2 ст. 1081 ЦК України, грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. На підтвердження переходу права вимоги до боржника [PERSON] надано витяг з реєстру боржників, який складається з трьох сторінок: першої, яка не містить інформації про боржників, зобов`язання, не завірена належним чином, другої, яка містить лише рядок, в якому зазначено боржника [PERSON] , його дані, номер договору, номер у реєстрі боржників, проте сторінка не засвідчена належним чином та третя сторінка з реквізитами та підписами сторін договору факторингу. Ці три аркуші не прошиті, не пронумеровані та не засвідчені належним чином як витяг, у зв`язку з чим, зазначений документ не відповідає вимог допустимості доказів, отже суд не бере його до уваги. Також позивач стверджує, що між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» 02 травня 2024 року укладено Договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, за яким право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 24 963 грн 61 коп. перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс», що підтверджується витягом з Реєстру боржників. Реєстр прав вимоги № 1 від 02.05.2024 дійсно наданий позивачем, проте містить лише першу та останню сторінку. Зі змісту цих сторінок не вбачається, що право вимоги до боржника [PERSON] перейшло до позивача. Повного реєстру позивачем не надано. Суд звертає увагу, що позивач на власний розсуд користується своїми процесуальними правами та розуміє наслідки не вчинення певних дій. Крім того, позивач не довів, що відповідач був повідомлений про включення до реєстру боржників, що є необхідним для визнання права вимоги позивача відповідно до частини 1 статті 1082 ЦК України. Відсутність повного реєстру та підтвердження повідомлення відповідача не дозволяє суду визнати факт передачі права вимоги до відповідача та достовірність заявленої суми заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не надало належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували: -фактичне отримання відповідачем за договором кредитної лінії № 365051211 від 09 січня 2022 року грошових коштів чи можливість ними розпоряджатись; -факту набуття позивачем права вимоги до [PERSON] .. За таких обставин суд не має підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed