Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову зазначила про те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.03.2015р. по 29.10.2020р., який розірвано рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29.10.2020р. Також рішенням цього суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки в частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 16.11.2020р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 2020 року відповідач дитиною абсолютно не цікавиться, не бере участі в її вихованні та утриманні, має велику заборгованість по сплаті аліментів з моменту їх призначення. Його точне місце перебування взагалі не відоме із вказаного часу. Після припинення шлюбних відносин відповідач виїхав у м. Києві і більше про нього нічого не відомо. Відповідач систематично не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дочки, нехтує як нормами закону, так і морально-етичними нормами, внаслідок чого за 4 роки утворився великий борг зі сплати аліментів. Донька взагалі не пам`ятає батька. Батько не спілкується з дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дитини, її навчання та підготовку до дорослого життя, з огляду на що, на думку позивача, є підстави для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.03.2024р. справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21.08.2024р. відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи, відзиву на позовну заяву до суду не направив. Від Служби у справах дітей Вінницької міської ради надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] від 04.03.2025р. №01/00/011/14597, а також клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби. Ухвалою судді від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Представник позивача направив до суду заяву, за якою просить здійснити розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги, як вказав у заяві, підтримує. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач та відповідач перебували з 03.05.2015р. в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29.10.2020р. Згідно Свідоцтва про народження №90, виданого 14.05.2020р., батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.01.2021р. стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.11.2020р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.03.2023р. №16392 Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За довідкою від 24.03.2023р. №14 Обслуговуючого кооперативу «Аско-П» [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно із сім`єю проживає в обслуговуючому кооперативі «Аско-П», СТ «Зоря», ділянка № [NUMBER] , Писарівської сільської ради, Вінницької області, Вінницького району. Склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , - чоловік; [PERSON] , [INFO] , - дитина; [PERSON] , [INFO] , - мати. У довідці від 27.03.2023р. за №7, виданої старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу, на утриманні [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходяться його дружина [PERSON] та дитина [PERSON] . За довідкою №8 від 27.03.2023р., виданою старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу [PERSON] , зазначено, що її дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю, батько участі у вихованні дитини не приймає. Згідно довідки №467 від 27.03.2023р., виданою старостою Вінницько-Хутірського старостинського округу [PERSON] , про те, що за адресою: [ADDRESS] , проживають та пов`язані спільним побутом (сімейні відносини): [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ,; [PERSON] , [INFO] ,; [PERSON] , [INFO] . У довідці, виданій Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад №27 Вінницької міської ради», вказано про те, що донька [PERSON] дійсно була вихованкою вказаного дитячого закладу з вересня 2020 року по серпень 2022р., відвідувала групу №5. До дитячого садочку приходила мати, яка цікавилася розвитком, навчанням, вихованням дитини, мати відвідувала групові збори, брала участь у загально-садових заходах, вносила оплату за харчування вчасно. Дівчинка була завжди охайна, доглянута. Батька жодного разу не було, він не цікавився життям і поведінкою дитини. У довідці про участь батьків у шкільному житті учениці 2-В класу комунального закладу «Вінницький ліцей №32» [PERSON] від 18.09.2023р. №02-25/271 Комунального закладу «Вінницький ліцей №32» міститься інформація про те, що учениця [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. [PERSON] проживає в неповній родині. Мати дитини постійно спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує свята і відкриті заходи, завжди допомагає вирішувати питання, які виникають з приводу навчання і виховання [PERSON] . За весь період навчання дитини у школі батько дитини контакту зі школою не підтримував, із класним керівником не спілкувався. Служба у справах дітей Вінницької міської ради направила до суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька [PERSON] , [INFO] , від 04.03.2025р. за №01/00/011/14597, за яким вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . У вказаному Висновку зазначено, що на засіданні мати дитини [PERSON] повідомила, що батько [PERSON] протягом тривалого часу не бере участі в житті доньки та не надає матеріальної підтримки. Також вона зазначила, що їй невідоме місцеперебування батька, проте припустила, що він може перебувати в Туреччині, де вони разом проживали раніше. [PERSON] наполягала на позбавленні [PERSON] батьківських прав. 22.10.2024р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Вінницької міської ради дитина [PERSON] зазначила, що їй відомо, чому її запросили на засідання комісії. Вона проживає разом з мамою, татом [PERSON] , молодшою сестрою та бабусею. Останній раз спілкувалася з батьком [PERSON] три роки тому через відеозв`язок - він сам зателефонував. Батько відвідував її приблизно 2-3 роки тому, але подарунків не дарував і з днем народження чи святами не вітав. Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 17.10.2024р. працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . В даному помешканні створені належні умови для проживання, розвитку та виховання дитини [PERSON] . Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України. Так, ч. 1 даної норми визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголікам або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Аналіз змісту ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Сімейні спори - це категорія спорів, яка потребує уважного та ретельного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та оцінки відповідних доказів на підтвердження чи спростування таких обставин. Особливо вразливими є правовідносини щодо позбавлення батьківських прав, й саме дитина та забезпечення її як найкращих інтересів має бути в центрі уваги при вирішенні питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Надаючи оцінку висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд не знаходить підстав для того, щоб не погодитись з таким висновком, оскільки вважає його таким, що не суперечить інтересам дитини. Закон не містить умов та не розрізняє поняття свідомого або не свідомого нехтування батьківськими обов`язками, оскільки вирішення питання про позбавлення батьківських прав здійснюється не як формальна процедура, що має суто юридичні наслідки, а як така, що здійснюється в найкращих інтересах дитини для забезпечення умов для гармонічного її розвитку. Крім того, змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, оскільки відсутнє його волевиявлення та бажання на участь у житті доньки, а тому наявні підстави для вжиття судом крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав. Окрім того, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Однак, оскільки судом, як встановлено вище, вже вирішено питання про стягнення аліментів з батька на користь дитини, то суд у даному рішенні не здійснює вирішення цього питання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved