Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представниця-адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтував тим, що [INFO] у селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області померла [PERSON] , [INFO] , що стверджується повторно виданим 17.05.2025 свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склала на його користь заповіт, яким розпорядилася після її смерті передати йому земельні ділянки загальною площею 1,3022 га, які розташовані на території Міжгірської селищної ради Закарпатської області в урочищі «Перевал-Когутянка» та в урочищі «Перевал-Долина», що належать їй на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009575, виданого Міжгірською селищною радою Закарпатської області 29.07.2003, та зареєстровано в книзі записів державних актів за № 1531. Цей заповіт посвідчено 26.01.2009 приватним нотаріусом Міжгірського нотаріального округу Дунаєвим Ю. М. та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 200, номер у спадковому реєстрі 46254761, та він не є змінений чи скасований, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 81217573 від 19.05.2025. Зазначав, що відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81217626 від 19.05.2025, то у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відсутня інформація щодо відкриття спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Стверджував, що про смерть [PERSON] та складений нею на його користь заповіт він випадково довідався від невістки померлої, оскільки вони не були родичами та не перебували у близьких відносинах. Як стало йому відомо, чоловік [PERSON] та син [PERSON] також померли, інших близьких родичів у померлої [PERSON] не має. Заповітне розпорядження [PERSON] склала на його користь, так як вона не могла використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням, оскільки була одинокою та особою похилого віку. Відтак за усною домовленістю між ним та [PERSON] , він використовував ці земельні ділянки за їх цільовим призначенням, а саме здійснював та здійснює покіс трави для худоби та випасає їх на цих земельних ділянках, оскільки є пенсіонером та займається сільським господарством, тваринництвом і розводить овець. Ще за життя [PERSON] передала йому державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009575, як на підтвердження того, що він правомірно використовує за цільовим призначенням передані йому у користування ці земельні ділянки. Зауважував і на тому, що заповіт [PERSON] складала самостійно в нотаріуса без його участі та зберігала його в себе та про його складання не встигла повідомити йому, оскільки померла через чотири місяці з часу складання заповіту. Він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої [PERSON] , однак приватний нотаріус Дунаєв Ю. М. відмовив йому у прийнятті його заяви та відкритті спадщини у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного ст. 1270 ЦК України. Указував, що він є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , інших спадкоємців до її майна не має, а тому він через необізнаність про смерть [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, оскільки на час смерті не проживав та не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавицею [PERSON] та не подав протягом шести місяців із дня її смерті заяву про прийняття спадщини за заповітом до майна померлої [PERSON] . З огляду на це та з урахуванням того, що спадкоємці за законом або за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] є відсутні, та він про наявність заповітного розпорядження [PERSON] на його користь довідався тільки на початку травня 2025 року, а тому він пропустив строк для прийняття спадщини за заповітом [PERSON] з поважних причин. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд визначити йому як спадкоємцю за заповітом додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у селищі Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис\~про смерть\~№ 58\~від 05.05.2009,\~тривалістю три\~місяці з\~дня набрання\~рішенням суду\~законної сили. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі за цим позовом [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.17, 18). Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області не скористалася. У підготовче\~засідання позивач\~ [PERSON] \~та його\~представниця-адвокатка\~Гренджа В.\~Ю.\~не з`явилися,\~хоча про\~дату,\~час та\~місце проведення\~підготовчого засідання\~були належним\~чином повідомлені.\~Водночас представниця\~позивача [PERSON] \~ адвокатка\~Гренджа В.Ю.\~подала до\~суду 06.06.2025 заяву, в якій просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.27). Представниця відповідача Міжігірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Печкан В. В. у підготовче засідання також не з`явилася, хоча про дату, час та місце його проведення була належним чином повідомлена, проте подала до суду 03.06.2025 заяву, в якій зазначила, що Міжгірська селищна рада позовні вимоги [PERSON] визнає і не заперечує щодо їх задоволення, а також просила суд розглянути дану справу за відсутності представника цієї селищної ради за наявними у справі матеріалами (а.с.23-25). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Як кореспондує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить повторно видане 17.05.2025 свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 26.01.2009 [PERSON] на випадок своєї смерті належні їй земельні ділянки загальною площею\~1,3022\~га,\~які розташовані\~на території\~Міжгірської селищної\~ради Закарпатської\~області в\~урочищі «Перевал-Когутянка»\~та в\~урочищі «Перевал-Долина»,\~що належать\~їй на\~праві приватної\~власності на\~підставі державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~землю серії\~ІІ-ЗК\~№ 009575,\~виданого Міжгірською\~селищною радою\~Закарпатської області\~29.07.2003,\~та зареєстровано\~в книзі\~записів державних\~актів за\~№ 1531,\~заповіла [PERSON] ,\~ [INFO] \~/позивачу/ (а.с.8). Із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 18256815 від 26.01.2019 вбачається, про реєстрацію 26.01.2009 приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М. заповіту [PERSON] (а.с.9). Як видно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 81217573 від 19.05.2025, виданої приватним нотаріусом Хустської районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі наявна інформація щодо чинного заповіту, складеного [PERSON] від 26.01.2009 (а.с.10). Як слідує з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 81217626 від 19.05.2025, виданого цим же приватним нотаріусом Дунаєвим Ю. М., то у Спадковому реєстрі інформація щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] є відсутня (а.с.11). Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009575, виданого Міжгірською селищною радою Закарпатської області 29.07.2003, та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1531, [PERSON] належить на праві приватної власності земельні ділянки загальною площею 1,3022 га, які розташовані на території Міжгірської селищної ради Закарпатської області в урочищі «Перевал-Когутянка» та в урочищі «Перевал-Долина» (а.с.12). Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Ураховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством. Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У пункті 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24, зокрема виснувано, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, на переконання суду, позивач [PERSON] був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, оскільки йому не було відомо про смерть [PERSON] до весни цього року та останній не є її близьким родичем, а відтак суд доходить висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України\~є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Заразом суд не встановив обставин, які б свідчили, що визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом до майна померлої [PERSON] порушує права чи законні інтереси інших осіб або відповідача, до того ж останнім подано до суду заяву про визнання позову. З огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, а відтак позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved