Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач), у якому просила: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] та виділити із спільного сумісного майна [PERSON] 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частину автомобіля марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] ; визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений 30 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з березня 2004 року разом з [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно планували та провадили своє дозвілля, та це, на думку позивача, свідчить про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, вона та [PERSON] не перебували в інших зареєстрованих шлюбах. Вказані обставини, як вважає позивачка, підтверджуються поясненнями численних свідків. 29 листопада 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у ВРАЦС Дарницького РУЮ м. Києва. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. За час перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, ними відповідно до інвестиційного договору № 25/2004-і від 15 квітня 2004 року та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кириленко 04 травня 2006 року за реєстровим № 3025, було придбано однокімнатну квартиру загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі [PERSON] зареєстрована та проживає весь час з моменту її купівлі, вважає її спільним сумісним майном подружжя, у зв`язку із тим, що квартира була куплена [PERSON] та [PERSON] за спільно зароблені кошти під час сумісного проживання. 17 липня 2007 року [PERSON] під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] було придбано автомобіль марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] . Указаний автомобіль був придбаний за кредитні кошти. Погашення кредиту здійснювалося з спільних коштів [PERSON] та [PERSON] . Доказами фінансової участі [PERSON] у формуванні спільного бюджету сім`ї є трудова книжка позивачки та свідоцтво про реєстрацію приватним підприємцем. Позивачка вважає вказаний автомобіль спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Указує на те, що відповідачка самовільно, без згоди позивачки, забрала спірний автомобіль, який було придбано за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу. Місцезнаходження вказаного автомобіля позивачці невідомо. Таким чином позивач вважає, що оскільки вказана квартира та автомобіль була придбана в період перебування її з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти, тому є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає розподілу порівну, у зв`язку з чим вона і звернувся з даним позовом. Також вказує на те, що [PERSON] стало відомо, що 30 серпня 2018 року її чоловіком [PERSON] було укладено договір дарування однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на користь відповідачки [PERSON] . Позивачка вважає, що відчуження вказаної квартири є незаконним, оскільки під час підписання договору дарування квартири від 30 серпня 2019 року [PERSON] тяжко хворів, не підписував спірний договір, або при підписанні не міг керувати своїми діями. Указує на те, що оскільки спірна квартира є спільним сумісним майном її та [PERSON] , згоду на дарування вказаної квартири вона не надавала, а тому договір дарування з вказаних підстав повинен бути визнаний недійсним. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судовими справами між суддями від 13 травня 2019 року дану цивільну справу передано судді Каліушку Ф. А. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2019 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання недійсним договору дарування квартири, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 24 вересня 2019 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивачка не надає жодного доказу того, що придбання спірної квартири здійснювалося саме за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] . Указує, що спірна квартира була придбана її батьком [PERSON] самостійно, у період з 2004 по 2006 роки, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано лише 29 листопада 2013 року. Звертає увагу на те, що при оформленні договору купівлі-продажу вищевказаної квартири у 2006 році [PERSON] було подано заяву від 04 травня 2006 року приватному нотаріусу КМНО Кириленко Л. В., в якій було вказано, що на момент купівлі житлової квартири [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю поза шлюбом. Оскільки квартира придбана [PERSON] у 2006 році, тобто до шлюбу з [PERSON] , згоди одного з подружжя для проведення відчуження (дарування) даної квартири не потрібно. Також вказує на те, що відповідно до договору купівлі-продажу спірного автомобіля від 17 липня 2007 року, відсутні будь-які відомості про придбання вказаного автомобіля за спільні кошти [PERSON] та позивачки. Указує на те, що [PERSON] не міг проживати з позивачкою в період з березня 2004 року по листопад 2013 року, оскільки в цей період він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з матір`ю відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Указані обставини підтверджуються численними сімейними фотографіями та показами свідків. 28 жовтня 2019 року представник [PERSON] - адвокат Коновалова Ю. М. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просить її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає доводи відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами. Зазначає про те, що шлюб між позивакою та [PERSON] було зареєстровано 29 листопада 2013 року, проте з [PERSON] з березня 2004 року вони проживали разом, разом працювали та спільною працею заробляли кошти на придбання спірного житла та транспортного засобу. Указує на те, що фотокартки спільного дозвілля з відповідачкою та колишньою дружиною [PERSON] не є доказом їх спільного проживання, про всі події, під час яких було зроблено дані фотографії, позивачці відомо, адже вона не заперечувала та не перешкоджала спілкуванню чоловіка з донькою. У той час, [PERSON] з позивачкою в період з березня 2004 року по листопад 2013 року проживав за адресою: [ADDRESS] , що можуть засвідчити свідки. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні, яке відбулося 18 червня 2021 року, у якості свідків допитані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду те, що стосунки між першою дружиною та [PERSON] були поганими. Свідок [PERSON] пояснила суду, що приблизно з 2004 року [PERSON] почали разом проживати. З 2007 року [PERSON] почали проживати в новій квартирі. Вона з [PERSON] перебуває у дружніх стосунках протягом довгих років. Спірна квартира була куплена за спільні кошти позивачки та [PERSON] . З першою дружиною [PERSON] свідок [PERSON] не знайома. З [PERSON] ми неодноразово святкували дні народження. Те, що померлий [PERSON] до 2009 року проживав з першою колишньою дружиною є неправдою. Коли [PERSON] захворів [PERSON] та позивачка прийшли до нього в лікарню, після чого почалася сварка між його донькою від першого шлюбу та позивачкою. Чому виник конфлікт між позивачкою та відповідачкою їй невідомо. Намірів щодо продажу та дарування квартири у [PERSON] не було. Коли її чоловік провідував [PERSON] в лікарні, то вони не віталися за руку, оскільки останній не відчував кінцівок. Свідок [PERSON] пояснив суду, що померлий та позивачка разом з ним та його родиною проживали в одній квартирі з 2004 року. [PERSON] та позивачка працювали разом. Приблизно в 2007-2008 роках [PERSON] придбали квартиру. Після переїзду вони дуже часто зустрічалися на природі для відпочинку сім`ями. Першу дружину та доньку [PERSON] він не бачив та не знає, проте внука померлого він знає і бачив не один раз, оскільки він часто брав онука в гості. Коли [PERSON] потрапив в лікарю, він приїхав його провідати та побачив двох жінок, які сиділи біля його ліжка. Руки подати [PERSON] йому не змін, оскільки кінцівок не відчував. Щодо дарування квартири доньці йому не відомо. Коли вони спілкувалися з [PERSON] , жодного разу він не згадував про свою колишню сім`ю. Стан померлого в лікарні був жахливим. Свідок [PERSON] пояснила суду, що разом із [PERSON] вони проживали до 2009 року по [ADDRESS] . Про спільне проживання позивачки та померлого їй нічого не відомо. У 2004 році батьки померлого продали квартиру, кошти після продажу передали для [PERSON] . Фотокартки підтверджують, що вони проживали як сім`я з 2003 по 2009 рік. Відносини між відповідачкою та [PERSON] були гарними та дружніми. Матеріальну допомогу для доньки [PERSON] здійснював постійно. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є родичкою померлого. З першою дружиною померлого знайома особисто. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] проживали разом. У 2009 році вони разом святкували 50-ти річчя з [PERSON] та [PERSON] . Батьки померлого продали квартиру на [ADDRESS] і купили квартиру на [ADDRESS] для померлого та його брата. Квартиру на [ADDRESS] померлий хотів подарувати для онука і він завжди про це наголошував. У 2004 році померлий не міг проживати разом з позивачкою. Фотографуватись померлий міг будь з ким, а проживав він з першою колишньою дружиною. Свідок [PERSON] пояснила суду, що першу колишню дружину померлого вона знає дуже добре, про те, що вони розлучились їй не було відомо. [PERSON] та [PERSON] проживали по [ADDRESS] , їй про це відомо, оскільки її чоловік робив там ремонт. У 2004 року [PERSON] не міг проживати разом із позивачкою. У померлого був автомобіль марки Тойота, після його продажу, на отримані кошти купив автомобіль марки Кіа. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] знає приблизно з 2006 року. Померлий [PERSON] та [PERSON] розлучились. Йому відомо, що після розлучення вони почали проживати разом та вести спільне господарство. Про спільне проживання померлого та позивачки - йому нічого не відомо. З [PERSON] та позивачкою [PERSON] бачились на рибалці, проте якого це було року не пам`ятає. В гості до [PERSON] та позивачки приходив один раз. Про придбання квартири по [ADDRESS] йому відомо, що батьки померлого продали квартиру на лісному і купили квартиру вже по [ADDRESS] йому та його брату. Про продаж квартири по [ADDRESS] померлий нікому не казав, а говорив про те, що подарує дану квартиру онуку або дочці. При отриманні кредитних коштів під час придбання автомобіля, [PERSON] виступив поручителем. У судовому засіданні, яке відбулося 07 жовтня 2021 року, у якості свідків допитані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачку він знає з дитинства, вона є племінницею його дружини. З померлим вони познайомилися через [PERSON] . Позивачка та померлий поживали довгий час громадянським шлюбом. За які кошти купувалась квартира йому не відомо. З 2013 року позивачка та [PERSON] уклали шлюб. Він з дружиною та [PERSON] і [PERSON] зустрічалися дуже часто. Про факт спільного проживання колишньої жінки та померлого він нічого сказати не може. Про дарування [PERSON] квартири своїй доньці він нічого не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] мали свій бізнес, він та його сестра влаштовувалися до них на роботу. Позивачка та [PERSON] будували квартиру біля їхнього будинку. Про факт проживання померлого з колишньою дружиною їй нічого не відомо, оскільки вона завжди бачила позивачку та [PERSON] разом. Бували моменти, що [PERSON] та позивачка сварилися, проте вони ніколи не розлучалися. Розмов про продаж чи дарування квартири вона ніколи не чула. Про відносини померлого та його першої колишньої дружини їй нічого не відомо, вона просто знала, що [PERSON] був одружений на позивачці вдруге. Квартиру на [ADDRESS] померлий та позивачка будували разом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачкою та [PERSON] вони познайомились в 2000-х роках, оскільки у них був магазин, який вона відвідувала. З кінця 2007 року вона почала працювати консьєржем в будинку позивачки та [PERSON] . У 2018 році [PERSON] почав дуже випивати. Знаючи [PERSON] , то відчужити квартиру на користь доньки він не міг, оскільки вона знала його діагноз і знала про стан в якому він перебував, тому підписати документи про відчуження він не міг. [PERSON] дуже любив [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що з померлим та позивачкою вони познайомилися на дні народженні сестри [PERSON] . Приблизно у 2003 році вона дізналася про позивачку та [PERSON] як пару. З 2004 року [PERSON] та [PERSON] почали разом проживати. На період будування спільної квартири, померлий проживав разом із позивачкою. Квартира будувалась та облаштовувалась за спільні кошти позивачки та [PERSON] .. Про колишню дружину померлого вона нічого не знає, знає лише, що у [PERSON] з донькою були дуже погані відносини, також померлий дуже любив свого онука і вона знає, що донька не дозволяла спілкуватися з ним. Про те, що [PERSON] мав наміри відчужувати квартиру на користь доньки вона ніколи не чула, тому, на її думку, в стані в якому перебував [PERSON] - квартиру відчужити він не міг. Свідок [PERSON] пояснила суду, що до 2006 року вона працювала у [PERSON] . У гостях у нього та його колишньої дружини вона була в 2004 році, вона часто розмовляла телефонним зв`язком з його колишньою дружино. Перша дружина та померлий проживали по [ADDRESS] як пара до 2009 року-2010 року. У 2004-2005 році [PERSON] говорив, що хоче продати квартиру на Лісному масиві задля купівлі квартири для батьків. Через деякий час він придбав квартиру і хотів, щоб там проживали його батьки. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він та його дружина - відповідачка по справі після одруження почали проживати з її батьками по [ADDRESS] , до 2009 року, оскільки свого житла у них не було. Квартиру по [ADDRESS] померлий казав, що хоче придбати для свого онука. Щодо проживання [PERSON] з якоюсь жінкою по [ADDRESS] , він знає з 2009 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивачки було призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Науково-дослідного інституту психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», та судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 31 жовтня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 07 жовтня 2021 року з Державної установи «Інститут судової психіатрії» Міністерства охорони здоров`я України» на адресу суду надійшов висновок судових експертів № 562 від 08 червня 2023 року. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 562 від 08 червня 2023 року на момент підписання договору дарування квартири від 30 серпня 2018 року [PERSON] виявляв ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного генезу з когнітивним зниженням і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. 16 квітня 2024 року на виконання вимог ухвали суду від 07 жовтня 2021 року з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 27413/23-32 від 09 квітня 2024 року. Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 27413/23-32 від 09 квітня 2024 року рукописний запис та підпис від імені [PERSON] в договорі дарування квартири від 30 серпня 2018 року на ім`я [PERSON] , виконаний ймовірно [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено її по суті судове засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року за клопотанням позивачки по справі призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 21 січня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 30 травня 2024 року, з Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок судового експерта за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19-24/73411-ПЧ від 17 січня 2025 року. Висновком експерта за результатами проведення додаткової судової почеркознавчої експертизи № СЕ-19-24/73411-ПЧ від 17 січня 2025 року встановлено, що рукописний запис та підпис від імені [PERSON] в договорі дарування квартири від 30 серпня 2018 року на ім`я [PERSON] , виконаний ймовірно [PERSON] . Встановлений комплекс діагностичних ознак може свідчити про виконання досліджуваного підпису та рукописного запису від імені [PERSON] у договорі дарування квартири від 30 серпня 2018 року під впливом якихось збиваючих факторів, скоріше за все природного характеру (зокрема, хворобливий стан особи, похилий вік, тощо). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2025 року поновлено провадження у справі та призначено її по суті судове засідання. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали в повному обсязі, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, посилаючись на доводи, що викладені в позові та обставини, встановлені під час розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд бере до уваги, що відповідачка та її представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а також врахувавши положення ст. 223 ЦПК України, ч. 1 ст. 44 ЦПК України, яка передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається, а також врахувавши встановлені законом строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Заслухавши учасників судового процесу, покази свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 29 листопада 2013 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до інвестиційного договору № 25/2004-і від 15 квітня 2004 року та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кириленко Л. В. 04 травня 2006 року за реєстровим № 3025, [PERSON] було придбано однокімнатну квартиру загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 8 договору купівлі-продажу квартири від 04 травня 2006 року покупець свідчить, що він у зареєстрованому шлюбі та у фактичних відносинах не перебуває, ні з ким не проживає однією сім`єю без укладення шлюбу. 17 липня 2007 року на підставі договору № 429 [PERSON] було придбано автомобіль марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] . Указаний автомобіль був придбаний за кредитні кошти. Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року договір застави на зазначений вище автомобіль припинив свою силу в зв`язку з виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. 30 серпня 2018 року [PERSON] було укладено договір дарування однокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на користь відповідачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 жовтня 2018 року. Позивачка зазначає, що спірна квартира та автомобіль придбані під час спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю. Згоди на укладення вказаного договору дарування квартири вона не надавала, договір був укладений [PERSON] в період коли він не розумів значення своїх дій та фактично не міг самостійно його підписати, з урахуванням стану здоров`я. Просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року. Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. На підтвердження факту проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року позивачка посилається на покази свідків. Суд, оцінюючи покази свідків, критично до них ставиться, оскільки жодний із свідків практично не був у гостях у [PERSON] та [PERSON] . Ніхто із свідків не підтвердив факт того, що [PERSON] та [PERSON] були пов`язані у спірний період спільним побутом, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки. Пояснення свідків щодо постійного спільного дозвілля та світлини, що надані суду позивачкою, не підтверджують факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та ведення побуту в якості сім`ї. Крім того, позивачкою на підтвердження спільного проживання з [PERSON] не надано суду жодних письмових доказів. Оцінивши надані докази, покази свідків, суд приходить до висновку, що позивачка не довела факт проживання однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року. За таких обставин, вимога про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року задоволенню не підлягає. Позивачка також просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , автомобіль марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , та виділити із спільного сумісного майна [PERSON] 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частину автомобіля марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] . Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що квартира за адресою: [ADDRESS] , придбана 04 травня 2006 року. Автомобіль марки «KIA MAGENTIS», державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, кузов № [NUMBER] , придбаний [PERSON] на підставі договору № 429 від 17 липня 2007 року. Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року договір застави на зазначений вище автомобіль припинив свою силу в зв`язку з виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 29 листопада 2013 року. Убачається, що вказана квартира та автомобіль придбані до реєстрації шлюбу між [PERSON] та позивачкою, а тому, враховуючи відмову у встановленні факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 29 листопада 2013 року, зазначена вище квартира та автомобіль не є спільною сумісною власністю позивачки та [PERSON] . [PERSON] також просила суд визнати недійсним договір дарування спірної квартири на користь відповідачки. За змістом статей 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним, заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 04 грудня 2019 у справі № 910/15262/18. Оскільки [PERSON] розпорядився особистою приватною власністю, подарувавши спірну квартиру відповідачці, тому правових підстав для задоволення позову та визнання договору дарування нерухомого майна недійсним немає, оскільки такий правочин права позивачки не порушує. За таких обставин, вимоги позивачки про визнання квартири та автомобіля спільною сумісною власністю, визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного майна та визнання недійсним договору дарування квартири задоволенню не підлягають. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed