Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У лютому 2025 року адвокат Конюшко Денис Борисович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 321 691,41 грн., та моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що 29 жовтня 2024 року за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 67, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не слідкував за змінами дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб «Тoyota», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, у результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків у розмірі вартості відновлювального ремонту КТЗ, яка складає 454 187,57 грн. та вартості величини втрати товарної вартості КТЗ (ВТВ) внаслідок його пошкодження при ДТП, яка складає 25 903, 84 грн. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року у справі № 753/21927/24 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що страховиком заподіювача шкоди було виконано свій обов`язок і сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 158 400 грн. Натомість, станом на день пред`явлення позову відповідач не відшкодував заподіяну позивачеві шкоду у повному обсязі. Різниця несплаченої матеріальної шкоди становить 321 691,41 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім цього, просить покласти на відповідача витрати на складання оцінки заподіяного збитку у розмірі 5 000,00 грн. та стягнути з відповідача компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/3647/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24 квітня 2025 року. 20 березня 2025 року представник відповідача подав пояснення щодо заявлених вимог, в яких не погодилася із визначеним розміром збитку у сумі 454 187,57 грн., оскільки сам позивач надав відповідачу Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 29 жовтня 2024 року, виконаного за замовленням позивача, згідно з яким, вартість матеріального збитку без ПДВ складає 383 247 грн. Оскільки доказів того, що автомобіль було відремонтовано та сплачено ПДВ не надано, відповід вважає, що враховуватися має саме сума збитку без ПДВ та у підтвердження цього доводу посилається на постанову ВС від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22. Так як 158 400 грн. позивачу сплатила страхова компанія, то відповідач повинен сплачувати різницю, яка складає не більше 224 847 грн. Представник відповідача також вважає, що вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди у сумі 15 000 грн. є необґрунтованим належними та допустимими доказами по справі, такий розмір є надуманим, а у її задоволенні має бути відмовлено у повному обсязі. Такі заперечення ґрунтуються на тому, що позивач не довів яким саме чином ДТП, під час якого позивач навіть не перебував у автомобілі, змогло вплинути на його психологічний стан. У випадку, якщо внаслідок ДТП, позивач був змушений користуватися іншим транспортом, зокрема таксі, то понесені витрати є матеріальними, а не моральною шкодою, а про їх відшкодування позивач не зазначає. 14 квітня 2025 року представник позивача подав заперечення на письмові пояснення, в яких не погодився з позицією відповідача щодо виключення податку на додану вартість з розрахунку шкоди, оскільки вона є необґрунтованою та такою, що суперечить основним принципам цивільно-правової відповідальності. На думку представника позивача виключення ПДВ з розрахунку шкоди фактично означає часткове звільнення особи, яка заподіяла шкоду, від повного відшкодування спричинених збитків та фактично покладає додатковий фінансовий тягар на потерпілу особу. Також зазначив, що майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Зважаючи на те, що страховик не розраховує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, позивач до суду подав Звіт № 11/11/24 від 08 листопада 2024 року про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), згідно з яким вартість відновлювального ремонту КТЗ складає 454 187,57 грн., вартість величини втрати товарної вартості КТЗ (ВТВ) внаслідок його пошкодження при ДТП складає 25 903,84 грн. У наданому відповідачем до суду Звіті №75261 від 12 листопада 2024 року, виготовленому на замовлення АТ «СК «ІНГО», втрату товарної вартості транспортного засобу «Тoyota», д.н.з. [NUMBER] , не розраховано, оскільки це відповідальність винуватця шкоди. Щодо обґрунтованості вимог про стягнення компенсації морально шкоди вказував, що належний позивачеві автомобіль був його основним засобом пересування і його пошкодження завдало позивачеві душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан, а тому за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 15 000,00 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року підготовче провадження у справі № 753/3647/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 04 червня 2025 року. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 жовтня 2024 року о 11 год. 20 хв. за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 67, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не слідкував за змінами дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого не впорався із керуванням та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб «Тoyota», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року у справі № 753/21927/24 винним у вчиненні адміністративного правопорушення був визнаний [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mitsubishi», д.н.з. [NUMBER] станом на 29 жовтня 2024 року була застрахована у АТ «Страхова компанія «ІНГО» відповідно до полісу № 222296648, згідно з яким страхова сума на одного потерпілого у разі завдання шкоди майну становить 160 000,00 грн, розмір франшизи становить 1 600,00 грн. 14 січня 2025 року АТ «Страхова компанія «ІНГО» сплатило на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 158 400 грн.. Згідно із Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 08 листопада 2024 року, складеного СОД фізичною особою - підприємцем [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ (з врахуванням ПДВ 20% на запчастини та матеріали) становить 454187,57 грн., велична втрати товарної вартості КТЗ - 25 903,84 грн. Позивач просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту КТЗ та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 321 691,41 грн Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Із встановлених у цій справі обставин слідує, що цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду, завдану під час експлуатації транспортного засобу, була застрахована у АТ «Страхова компанія» «ІНГО», яка сплатила позивачеві страхове відшкодування у сумі 158 400 грн.; вартість матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті ДТП становить 480 091,41 грн, а саме: 454 187,57 грн. вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали та 25903,84 - величина втрати товарної вартості. Водночас відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України). Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20. У цій справі позивач не надав доказів понесених фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зменшення вартості відновлювального ремонту на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє. Водночас, згідно із наданим звітом вартість відновлювального ремонту ТЗ (454 187,57 грн.) указана з урахуванням ПДВ на запасні частини і матеріали, а вартість відновлювально- ремонтних робіт на загальну суму 47 190 грн. визначена без урахування ПДВ. Також положеннями пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відповідно до цього закону страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу. Отже, вартість відновлювального ремонту без урахування ПДВ на запасні частини і матеріали становить 386 354,64 ( (454178,57 - 47190)/1,2 + 47190), велична вартості ВТВ - 25903,84 грн., а всього - 412 258,48 грн. З огляду на викладені обставини та з урахуванням наведених норм матеріального права на відповідача покладається обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням), тобто 253 858,48 грн. (412 258,48 - 158400). Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач доказів відшкодування завданої майнової шкоди не надав. Щодо вимог відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке . Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши обставини справи, пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті спору, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну (немайнову) шкоду у зв`язку із пошкодженням відповідачем належного позивачеві автомобіля, яка полягає у порушенні звичного для позивача укладу життя, виникненні потреби докласти додаткових зусиль для захисту порушеного права у суді, погіршення життєвих умов, пов`язаних із неможливістю використання транспортного засобу. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено позивачем у сумі 15 000 грн. При визначенні розміру відшкодування суд враховує, що такий розмір має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню у сумі 3 000,00 грн. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 256 858,48 грн. (253 858,48+ 3 000). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьою статті 2 ЦПК України). Позивач у поданій до суду заяві просив стягнути з відповідача витрати у розмірі 5000 грн. на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу та витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн. Відповідач заперечував проти обґрунтованості та співмірності витрат на правову допомогу у заявленому розмірі. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної частини вимог з урахуванням положень частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а саме у розмірі 2054,87 грн. (256 858,48 х 0,01 х 0,8). Зважаючи на те, що позов задоволено частково, витрати позивача на проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу та витрати сторін на надання правничої допомоги також покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3 814,45 (256 858,48/336691,14 х 5000). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої-третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як визначено частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження розміру витрат на надання професійної правничої допомоги позивач надав - договір про надання правової допомоги № 24/01/25-ЮП/IL від 24 січня 2024 року, укладений між адвокатам Конюшком Денисом Борисовичем та [PERSON] ; - акт виконаних робіт до договору № 24/01/25-ЮП/IL від 24 січня 2024 року, яким підтверджено надання адвокатом правничої допомоги, а саме: юридична консультація замовника (1 год, вартістю 1400 грн.); вивчення документів, наданих замовником (1 год, вартістю 1400 грн.), збирання доказів (1 год, вартістю 1400 грн.), складання й підготовка до подання до суду позовної заяви (7 год, вартістю 9 800 грн.). З огляду на складність і категорію справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає неспівмірною таким критеріям тривалість і вартість робіт із складання й підготовки до подання до суду позовної заяви, а тому вважає, що за обставинами цієї справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 400 грн. відповідатимуть наведеним вище критеріям та є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 6408,28 грн. (256 858,48/336691,14 х 8400).

Outcome: partial