Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Покликаючись на те, що відповідач не цікавиться життям дітей, не надавав допомогу на утримання дітей, не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь дітей, не піклується про здоров`я дітей, то позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] та дитини [PERSON] . Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Провадження у справі було відкрито 13.12.2024 р., справа призначена до підготовчого судового засідання на 27.01.2025 р., 19.02.2025 р. Судові засідання призначені на 01.04.2025 р., 15.04.2025 р., 30.05.2025 р. Були заявлені клопотання про допит свідків, про долучення письмових доказів, які судом задоволено. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Пояснила суду, що проживали з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2004 року, який розірвали в 2015 році. Від шлюбу мають двоє дітей. Ще перебуваючи у шлюбі, відповідач не надавав допомогу на утримання дітей, через що позивачка змушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішення суду відповідач не виконував, за ним утворилася досить велика заборгованість, що змусило позивачку звертатися до правоохоронних органів з метою відповідного реагування. Щодо відповідача був ухвалений вирок за ч.1 ст. 164 КК України. Відповідач не опікувався дітьми, самоусунувся від їх виховання. З серпня 2014 року діти на бачили відповідача. Позивачка не чинить відповідачеві перешкод у спілкуванні чи побаченні з дітьми, але відповідач з дітьми не контактує. Коли дитина захворіла та потребувала коштів на лікування, то позивачка повідомила про це відповідача, але він на це звернення не відреагував. Позивачка самотужки, вже більше 10 років, виховує та утримує доньок. За наведеного просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON] та доньки [PERSON] . Судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Представник позивачки позов підтримав. Додатково пояснив, що поведінка відповідача по відношенню до дітей свідчить про те, що він втратив інтерес до дітей. При розгляді справи були встановлені обставини умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дітей. За наведеного просить суд задоволити позов. В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] . Вона пояснила, що ніколи не бачила свого батька, нічого про нього не пам`ятає. Відповідач ніколи не приходив до неї ні в дитячий садочок, ні у школу. Він не приїздив додому, де проживає дитина, не відвідував її. Її життям ніколи не цікавився. В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] . Вона пояснила, що відповідач не цікавився її життям, не намагався сконтактувати з нею. Навпаки, вона знайшла сторінку батька у соціальній мережі Facebook, написала до нього, але відповіді від нього не отримала. Коли потрібні були кошти на лікування сестри, то мама телефонувала до батька, розповідала йому про цю обставину, але відповіді від нього не дочекалася. Останній раз бачила відповідача 12 років тому, і з того часу він не був присутнім в її житті. Тому вважає, що наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо неї. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила суду, що відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач сплачує аліменти, намагається спілкуватися з дітьми, але його номер заблокований ними. На даний час перебуває в лавах ЗСУ. Тому вважає, що при розгляді справи не здобуті докази того, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Представник органу опіки та піклування підтримала наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей. Пояснила суду, що вони вивчали ситуацію, яка склалася в сім`ї позивачки. Відповідачеві двічі пропонувалося надати свої пояснення з приводу заяви, яка розглядалася щодо позбавлення його батьківських прав. Але відповідач на ці повідомлення не зреагував. Вважає, що відповідач свідомо та умисно не виконує свої батьківські обов`язки щодо дітей. Тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач не розгляд справи не з`явився жодного разу. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Крім того, у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд зазначав, що наявна у справі довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі№ 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Судові повістки повернулися з відміткою «відсутній за вказаною адресою». Тобто відповідач є належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи. У справі приймає участь представник відповідача, тому суд вважає за можливе продовжити розгляд справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, представників сторін, заслухавши думку дітей та дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Обставини, встановлені судом, позиція сторін. [INFO] народилася [PERSON] (свідоцтво про народження на а.с.4). У вищезазначеному Свідоцтві про народження графі «матір» зазначена [PERSON] , у графі «батько» зазначений [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] (свідоцтво про народження на а.с.4). У вищезазначеному Свідоцтві про народження графі «матір» зазначена [PERSON] , у графі «батько» зазначений [PERSON] . Станом на час звернення позивачки до суду [PERSON] була неповнолітньою, на даний час вона досягла повноліття. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно чина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова ОП КЦС ВС від 29.01.2024 року, справа № 185/9339/21). Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2014 року (справа № 570/3397/14-ц) був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Суд ухвалив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 02.07.2014 р., і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 02.07.2014 р., і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також стягнуто судові витрати з відповідача на користь держави. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28.07.2015 року (справа № 570/1843/15-ц) був розірваний шлюб між позивачкою та відповідачем. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року у справі 570/4217/18 змінено розмір аліментів, що був стягнутий з [PERSON] на користь [PERSON] згідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2014, справа № 570/3397/14-ц. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , дочки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі - по 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дітьми повноліття. Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 14.12.2021 року [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, та призначене покарання у виді обмеження волі на один рік, із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Вироком суду встановлено, що [PERSON] , маючи умисел, направлений на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.01.2015 та рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01.04.2019 коштів на утримання дітей ігноруючи рішення суду, грубо порушуючи обов`язки, які покладаються на батьків згідно зі ст. 51 Конституції України та сімейним законодавством, а саме - утримання своїх дітей до їх повноліття, не визнаний в установленому законом порядку інвалідом, будучи працездатним, не маючи жодних обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, маючи офіційний та неофіційний дохід, в період часу з 02 липня 2014 року по 31 серпня 2021 року злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26.01.2015 та рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01.04.2019 коштів на утримання своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим утворилась заборгованість із сплати таких коштів у загальному розмірі 159 774,94 грн., що сукупно перевищують суму виплат за три місяці відповідних платежів. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28.04.2022 року (справа № 570/5876/21) був частково задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Суд ухвалив стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~пеню в\~розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. за несвоєчасну сплату аліментів за період часу з 02 липня 2014 року по 01.12.2021 року, що виникла як наслідок несвоєчасної сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено. Суд встановив, що заборгованість зі сплати аліментів складала 130709,68 грн. та 95143,29 грн., що у сумі дорівнює 225852,97 грн. Оскільки розмір пені в сумі 628 484, 20 грн. за період з 05 березня 2019 року по 23 листопада 2021 року перевищував розмір заборгованості по аліментах в сумі 130451,64 грн. та у сумі 95143, 29 грн., то на підставі ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України розмір неустойки за прострочення сплати аліментів мав не перевищувати 225852,97 грн. Відповідно до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів . З березня 2019 року у відповідача розпочалися труднощі з заробітками, що в результаті призвело до невчасної сплати аліментів на користь позивачки. 12 березня 2020 року в Україні оголосили карантин, що також не сприяло покращенню фінансового становища відповідача. На сьогоднішній день відповідно до трудового договору № 1 від 07.12.2021 року відповідач має заробітну плату у розмірі 6500 грн. без обовя`зкових відрахувань. При цьому він перераховував позивачці кошти: 28.10.2021 р. - 400 грн., 29.10.2021 р. 500 грн., 31.12.2021р. 4551,35 грн., 31.01.2022 р. 4000 грн., про що надав квитанції. Отже, зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 100 000 грн. з урахуванням приписів ч.2 ст. 196 СК України. В матеріалах справи наявні довідки державного виконавця Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції про наявну заборгованість зі сплати аліментів та пені. Так, згідно довідки від 03.09.2024 р. (а.с. 18-19) заборгованість зі сплати аліментів ВП № 59644962 станом на 01.09.2024 р. складає 217 720,46 грн. Згідно довідки від 03.09.2024 р. (а.с. 20) заборгованість зі сплати пені ВП № 69541887 станом на 01.09.2024 р. складає 80 530,14 грн. Згідно довідки від 07.01.2025 р. (а.с. 39) заборгованість зі сплати пені ВП № 69541887 станом на 01.01.2025 р. складає 75\~258,99 грн. Згідно довідки від 07.01.2025 р. (а.с. 40-41) заборгованість зі сплати аліментів ВП № 46386137 станом на 01.01.2025 р. складає 41\~159, 74 грн. Згідно довідки від 07.01.2025 р. (а.с. 42-43) заборгованість зі сплати аліментів ВП № 59644962 станом на 01.01.2025 р. складає 221\~720,46 грн. Згідно довідки від 24.02.2025 р. (а.с. 72) заборгованість зі сплати пені ВП № 69541887 станом на 01.03.2025 р. складає 75\~258,99 грн. Згідно довідки від 24.02.2025 р. (а.с. 73-74) заборгованість зі сплати аліментів ВП № 59644962 станом на 01.03.2025 р. складає 205\~720,46 грн. Згідно довідки від 24.02.2025 р. (а.с. 75-76) заборгованість зі сплати аліментів ВП № 46386137 станом на 03.01.2025 р. складає 31\~159, 74 грн. Згідно довідки Великожитинського ліцею Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 25.04.2024 р., батько [PERSON] та [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю дітей не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с. 24). 27.11.2024 року рішенням виконавчого комітету Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області № 266 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Представник органу опіки та піклування підтримала зазначений висновок. Пояснила суду, що такий висновок був підготовлений за результатами спілкування з позивачкою та дітьми, обстеження умов їх проживання. Питання позбавлення відповідача батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту дитини 02.10.2024 року, та повторно 13.11.2024 року. На обидва засідання [PERSON] не з`явився, хоча був повідомлений належним чином. Також він не надав жодних доказів щодо виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] . Діти були заслухані на засіданні комісії та висловилися щодо того, що не заперечують щоб їх батько був позбавлений батьківських прав відносно них, оскільки він не цікавиться життям дітей, не цікавиться їх здоров`ям, довгий час не надавав коштів на їх утриманні, жодного разу не намагався з ними зустрітися та поспілкуватися. [PERSON] повідомила, що не сприймає відповідача як свого батька, і він їй не потрібен. Додала, що відповідач не звертався до них із заявами чи скаргами щодо того, що позивачка чинить відповідачеві перешкоди у спілкуванні з дітьми. В судовому засіданні за клопотанням позивачки та представника відповідача були допитані свідки. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що відповідач залишив позивачку разом з дітьми в 2012 році. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що останній раз бачила відповідача в 2012 році. Вона часто приходить до помешкання позивачки, відвідує дітей, вітає дітей з Днем народження. На жодному з родинних свят вона відповідача не бачила. Та й при відвідуванні будинку позивачки поза святкуваннями вона відповідача не бачила. Свідок також відвідувала дітей у лікарні. Діти говорили, що батько до них жодного разу не приходив. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що знає сім`ю позивачки вже 10 років, часто до неї приходить в гості. За цей час вона жодного разу не бачила відповідача. Спілкувалася з дітьми, і вони розповідали, що батько з ними не спілкується, не відвідує їх; не надавав кошти на лікування, коли мама про це його просила. Свідок [PERSON] надав суду показання про те, що не може нічого пояснити з приводу того, чи опікується його син, відповідач у справі, своїми дітьми. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що зі слів відповідача їй відомо, що позивачка забороняла йому спілкуватися з дітьми. Свідок [PERSON] надала суду показання про те, що відповідачеві не було відомо про те, що його дитина перебувала на лікуванні та потребувала допомоги. В іншому разі він таку допомогу надав би. Відповідач перераховував аліменти позивачці, а позивачка забороняє йому бачитися з дітьми. Зі слів відповідача, він не може дотелефонуватися до дітей. Норми законодавства щодо позову про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно п.8 ст.7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, а саме статтею 164 Сімейного кодексу України де однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 164 СК України визначено підстави позбавлення батьківських прав, а саме: якщо батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від\~виконання своїх\~обов`язків щодо\~виховання дитини\~та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; жорстоко\~поводяться з\~дитиною; є\~хронічними алкоголіками\~або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19\~СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до законодавства України, що регулює сімейні відносини, зокрема відповідно до Постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866 Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини, - висновок про доцільність позбавлення батьківських прав надає орган опіки та піклування за місцем проживання дитини. Висновки суду. Рішення суду має бути обґрунтованим, справедливим. Суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 року у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України». Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 року по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 року по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 року по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Позивачка зазначила, що відповідач не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дітей, через що вона змушена була звернутися до суду. У подальшому відповідач ухилявся від виконання рішення суду, не сплачував аліменти. Також він має заборгованість зі сплати пені. І зазначені обставина була доведена при розгляді справи. Так, відповідач має заборгованість як зі сплати аліментів, так і зі сплати пені. Така заборгованість частково погашається відповідачем. За п`ять останніх місяців заборгованість за пенею з суми 80 530,14 грн. зменшилася до суми 75\~258,99 грн.; станом на 01.03.2025 року заборгованість зі сплати аліментів ВП № 46386137 з суми 41\~159, 74 грн. зменшилася до суми 31\~159, 74 грн. за період шість місяців; заборгованість зі сплати аліментів ВП № 59644962 з суми 221\~720,46 грн. зменшилася до суми 205\~720,46 грн. за період шість місяців. Позивачка зазначає, що дитина [PERSON] певний час перебувала на лікуванні, потребувала грошових коштів, а відповідач з цього приводу не мав ніякої реакції, хоча про таку обставину вона його повідомляла. Зазначена обставина була доведена позивачкою при розгляді справи. Представник відповідача не спростувала, що відповідач не знав про зазначену ситуацію, та що відповідач проявила небайдужість до здоров`я дитини: надав дитині матеріальну допомогу, відвідував дитину в закладі охорони здоров`я. Суд зазначає, що ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей не може слугувати єдиною і безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей, але свідчить про те, що він свідомо ухилявся від обов`язку з утримання дітей, та продовжує у недостатній мірі виконувати цей обов`язок на даний час. Перебування відповідача в лавах ЗСУ не звільняє його від обов`язку як сплачувати аліменти, так і сплачувати заборгованість за пенею. Представник відповідача неодноразово наголошувала, що відповідач перебуває в лавах ЗСУ, а позивачка при цьому заявила позов про позбавлення його батьківських прав. Суд з цього приводу зазначає, що статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в установленому порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Об`єктом правового захисту в цьому разі є насамперед суб`єктивні права, які належать дитині. В міжнародному праві передбачається необхідність захисту прав дитини від наступних посягань: а) довільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте життя або посягання на честь і гідність; б) всіх форм фізичного або психічного насильства, образи або зловживання, відсутності турботи або недбалого поводження, грубого поводження або експлуатації; в) економічної експлуатації і виконання будь-якої роботи, яка може становити небезпеку для її здоров`я або служити перешкодою в отриманні нею освіти або завдавати шкоди її здоров`ю і фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному розвитку; г) незаконного споживання наркотичних засобів і психотропних речовин; д) всіх форм сексуальної експлуатації і сексуального спокушання; е) нелюдяних або принижуючих гідність видів поводження або покарання; ж) всіх інших форм експлуатації, які завдають шкоду будь-якому аспекту добробуту дитини (ст. 16, 19, 32-34, 37 Конвенції про права дитини). Таким чином, дитина повинна бути захищена від всіх негативних як фізичних, так і етичних дій. Тому право позивачки на звернення до суду не обмежується умовою перебування чи не перебування іншого учасника процесу у складі ЗСУ. Щодо висновку органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). При розгляді справи встановлено, що висновок органу опіки та піклування був підготовлений після спілкування з позивачкою та дітьми. Орган опіки та піклування вживав достатніх заходів для того, щоб був заслуханий відповідач, або щоб він надав свої докази участі у вихованні дітей. Проте зазначена пропозиція відповідачем була залишена без уваги. Зважаючи на наведене суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц (провадження № 61-2237св21). Поведінка відповідача свідчить про те, що він умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, та що він втратив інтерес до дітей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Позивачка довела про умисне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дітей. Зважаючи на наведене позов про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення. Суд також зазначає, що задоволення позову відповідає інтересам дітей. Судові витрати. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У даному випадку суд дійшов висновку про задоволення позову, тому понесені позивачкою судові витрати - сплата судового збору в сумі 1211, 20 грн. (а.с. 34, а докази понесених позивачкою інших судових витрат не були надані суду) підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved