Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

1. Описова частина До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] (надалі за текстом також - позивач), подана його представником адвокатом Дубчак Л.С., до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (надалі за текстом також - відповідач), третя особа: Золотоніський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі за текстом також - третя особа), з вимогою припинити обтяження у вигляді арешту всього майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який зареєстровано 06 листопада 2014 року державним реєстратором Золотоніського міськрайонного управління юстиції Оверко Людмилою Миколаївною (номер запису про обтяження: 7595669) на підставі постанови заступника начальника відділу Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренка Юрія Івановича про арешт майна боржника № [NUMBER] від 06 листопада 2014 року. 1.1. Стислий виклад позиції позивача Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено заочне рішення у справі № 695/300/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання у Золотоніський ВДВС. У межах виконавчого провадження постановою державного виконавця № [NUMBER] від 06.11.2014 накладено арешт на все майно боржника. Проте за твердженнями Позивача заборгованість була погашена ще в 2012 році за рахунок переданого в заставу транспортного засобу. Як вбачається із Автоматизованої системи виконавчого провадження Акціонерне товариство "Альфа-Банк" повторно виконавчий лист № 695/300/14-ц, виданий 15 квітня 2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, для примусового виконання не пред`являло, із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не зверталося. При цьому, відповідно до чинного на момент видачі виконавчого листа законодавства, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік. На думку позивача, строк пред`явлення пропущено, у тому числі з урахуванням положень про переривання строку пред`явлення виконавчого документу після його повернення стягувачу. Також позивач зазначає, що про пропуск строку пред`явлення свідчить також той факт, що АТ "Альфа-Банк" у спосіб, що суперечить вимогам законодавства, звернулося до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року в справі № 752/6900/21 виконавчий напис, вчинений 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за N 4594, про стягнення заборгованості за кредитним договором N 490054263 від 24 грудня 2007 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. На думку Позивача, повернення виконавчого документу стягувачу та його непред`явлення в межах строку, визначеного законодавством, свідчить про завершення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження та необхідність скасування арешту на майно. Посилаючись на те, що виконавче провадження № [NUMBER] завершено більше 9 років тому та не було відновлено, із виконавчим листом стягувач повторно не звертався, заборгованість була повністю погашена та вимоги АТ "Альфа-Банк" ще на момент подання позову були незаконними, позивач вважає, що наявні підстави для скасування накладеного арешту та просить задовольнити позов. 1.2. Стислий виклад позиції відповідача. Відповідач своїм правом надання відзиву на позовну заяву не скористався. 1.3. Стислий виклад позиції інших учасників. Третя особа своїм правом на надання пояснень щодо позовної заяви не скористалася. 1.4. Процесуальні дії в справі. 11.11.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями головуючим суддею у справі визначений суддя Голосіївського районного суду міста Києва Чекулаєв С.О. 15.11.2024 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, розгляд справи призначено на 29.01.2025. 29.01.2025 розгляд справи відкладено на 05.06.2025. Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 2.Мотивувальна частина 2.1.Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 28.03.2014 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено заочне рішення у справі № 695/300/14-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання у Золотоніський ВДВС. У межах виконавчого провадження постановою державного виконавця № [NUMBER] від 06.11.2014 накладено арешт на все майно боржника. Відповідно до листа Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2024 № 27339 "Про результати розгляду запиту" 12.12.2014 виконавче провадження повернено стягувачу за п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" постанову та виконавчий лист направлено стягувачу. Надати більш детальну інформацію щодо стану виконання виконавчих проваджень та надання копій документів не вбачається за можливе, оскільки відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 17.06.2017, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-років, після чого знищуються. Таким чином, судом встановлено, що виконавче провадження, в межах якого на майно позивача було накладено арешт, наразі знищене, як таке строк архівного зберігання якого сплив. 06.08.2024 року позивач звернувся до Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просив зняти (скасувати) арешт з усього майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), накладений відповідно до постанови заступника начальника відділу Золотоніського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гончаренка Юрія Івановича про арешт майна боржника № [NUMBER] від 06 листопада 2014 року, а також вчинити дії по вилученню обтяження, зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 7595669. Відповідь за результатами розгляду клопотання надано не було. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 16271318 25.12.2007 року було зареєстровано обтяження рухомого майна на підставі Договору застави автомобіля легкового, CHEVROLET, CAPTIVA, 2007 року випуску, колір - ЗЕЛЕНИЙ, тип- ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ, номер об`єкта [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] . Відповідно до Витягу № 29386219 25.11.2010 року було внесено зміни у відомості про обтяження, а саме зміни до номеру документу-підстави. 07.12.2012 року також було внесено зміни до відомостей про обтяження відповідно до Витягу № 39187722. 18.12.2012 року з державного реєстру обтяжень рухомого майна було вилучено запит про обтяження відповідно до Витягу 39392186. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС "Про розгляд адвокатського запиту" від 07.06.2021 року № 31/801аз 18.12.2012 року транспортний засіб CHEVROLET, CAPTIVA, 2007 р.в., шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , [NUMBER] був знятий з обліку для реалізації, кредит сплачено, по дорученню ВРТ № 380323 від 24.10.2012, [PERSON] , (Києво-Святошинське РЕВ ДАІ). Із вказаних документів вбачається, що заборгованість за кредитом [PERSON] сплачена в 2012 році, що стало підставою для зняття обтяження. Судом встановлено на підставі відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є позивач, а стягувачем відповідач, відсутні. Доказів поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, повторного звернення виконавчого листа до виконання в межах визначених законодавством строків матеріали справи не містять. Судом встановлено, що арешт, накладений на все нерухоме майно позивача, державним виконавцем при закінченні виконавчих проваджень знято не було. 2.2. Застосовані норми права Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій. Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої). Відповідно до ст. 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням та видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. За п. 1 ч. 2 цієї статті строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положення містились у редакціях Закону України «Про виконавче провадження», чинних на час накладення арешту на майно боржника. У своїй постанові від 18 січня 2022 року в справі № 34/425 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 2.3. Мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що арешт накладений на все нерухоме майно позивача державним виконавцем при закінченні виконавчих проваджень знято не було. При цьому, строк на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущено. Після повернення виконавчого документу стягувачу 12.12.2014 відповідач жодних дій, спрямованих на пред`явлення виконавчого документу до виконання, не вчиняв. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні. Виходячи із витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та відповіді Головного сервісного центру МВС на адвокатський запит, кредитна заборгованість [PERSON] сплачена, запис про обтяження вилучено. Відповідач жодних відомостей та доказів, які б спростовували вказані доводи, до суду не надав. Необхідність продовження арешту майна після закінченого в 2014 році виконавчого провадження не доведена. Суд звертає увагу, що не скасовані арешти на майно [PERSON] при відсутності виконавчих проваджень та будь-яких майнових претензій до нього, є порушенням закріпленого Конституцією України (стаття 41) права кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якої - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що позивач позбавлений права вільно розпоряджатися власним майном, а підстави для скасування накладеного арешту в позасудовому порядку відсутні згідно вимог чинного законодавства. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня інформація щодо будь-яких відкритих виконавчих проваджень, де б позивач виступав боржником, а відповідач стягувачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування арешту нерухомого майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 4.Судові витрати по справі. Згідно з пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі статей 133 та 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн. На підставі ст. 41, 51 Конституції України, ст. ст. 2, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

Outcome: approved