Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

01.07.2024 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 25500,00 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 028,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.10.2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (первісний кредитор) та відповідачем було укладено кредитний договір №0525-1026. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, первісний кредитор взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 15 000,00 грн. для задоволення особистих потреб, на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі - 1% в день. 28.10.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №02/10/2021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами. 09.11.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було підписано Реєстр боржників №1, відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передав на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» право вимоги за кредитними договорами згідно реєстру, в тому числі за кредитним договором №0525-1026 від 30.10.2020 року, позичальником якого є [PERSON] . Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 25500,00 грн., яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 15000,00 грн., заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 10 500,00 грн. Заочним рішенням від 06.01.2025 року позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором від 30.10.2020 рокув розмірі 25 500,00 грн., судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Ухвалою суду від 10.03.2025 року вказане заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. 26.03.2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що кредитний договір №0525-1026 [PERSON] з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не укладав, кошти від позивача не отримував. Посилання позивача на підписання кредитного договору шляхом ідентифікації за допомогою одноразового паролю, що відправлено на номер мобільного телефону [NUMBER] , який зазначено в таблиці «Моніторингу дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі», не свідчить про те, що даний номер телефону належить, або знаходиться у користуванні [PERSON] . Крім того, у самому кредитному договорі, Додатку № 1 до кредитного договору № 0525-1026 від 30.10.2020 року у розділі «Реквізити сторін» «Позичальник» відсутня інформація щодо номеру телефону, на який нібито відправлявся одноразовий пароль. У позовній заяві позивачем вказується, що [PERSON] було перераховано суму кредиту у розмірі 15 000,00 грн., на підтвердження чого надає Довідку про перерахування суми кредиту №0525-1026 від 30.10.2020 року, а також лист АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року по платежам за списком, серед якого є посилання на номер договору № 0525-1026 із зазначенням номеру картки [NUMBER] , однак даний лист не ідентифікує особу, якій належить вказаний номер картки, щоб можна було стверджувати, що дана картка належить [PERSON] . До позовної заяви додається роздруківка у вигляді таблиці ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» «Детальні щоденні нарахування та погашення по договору 0525-1026 від 30.10.2020 року відповідно до якого надана фінансова послуга станом на 09.11.2021», що фактично є розрахунком заборгованості, який не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (фінансової установи). Крім того, односторонній розрахунок позивача не сходиться із сумою, яка зазначена у графіку платежів. На підставі викладеного, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і не мав права передавати право вимоги за кредитним договором №0525-1026новому кредитору, тобто позивачу по справі, так як не мав законних підстав на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором із [PERSON] . Ухвалою суду від 03.04.2025 року зобов`язано АТ «ТАСКОМБАНК» надати на адресу суду наступну інформацію: чи видавалась [PERSON] платіжна картка в АТ «ТАСКОМБАНК»; чи здійснювалися в період з 30.10.2020 року по 30.11.2020 року зарахування коштів у сумі 15 000,00 грн. на платіжну картку останнього; номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій за платіжною карткою відповідача за період з 30.10.2020 року по 30.11.2020 року. 13.05.2025 року до суду від АТ «ТАСКОМБАНК» надійшла витребувана інформація. В судовому засіданні представник ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» Васюта К.С. підтримала позовну заяву в повному обсязі, просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON]. заперечувала проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що [PERSON] раніше укладав кредитний договір, тому його номер телефону та анкетні дані могли бути відомі ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» від іншої кредитної установи. Із Виписки по картковому рахунку відповідача не можливо встановити хто саме здійснив переказ грошових коштів в розмірі 15 000,00 грн., тому не можна стверджувати, що вказані грошові кошти є кредитними. Також [PERSON] заперечувала проти стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, так як позивачем не доведено, що сплачені адвокатському об`єднанню грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. пов`язані з розглядом цієї справи. Крім того, розмір витрат на послуги адвоката є значно завищений, не відповідає складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 30.10.2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0525-1026. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику на умовах, передбачених договором, грошові кошти (кредит) в кредит у сумі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (п. 1.2). Як вбачається з п. 1.3. кредитного договору, кредит надається позичальнику виключно через сайт кредитодавця (http://navse.com.ua). Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, строк кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору) до 07.01.2021 року. Згідно п. 1.6. кредитного договору, протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.4. договору, розмір процентів за користування кредитом складає 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна відсоткова ставка складає 365%. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, сума/ліміт кредиту - від 5 000,00 грн. до 20 000,00 грн., строк кредитування - 70 днів (10 тижнів), процентна ставка, відсотків річних - 365% (1% на день). Кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з довідки про перерахування суми кредиту №0525-1026 від 30.10.2020 року, видача коштів в розмірі 15000,00 грн. [PERSON] здійснювалася за допомогою системи LIQPAY (платіж 1463999181). Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 30.10.2020 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LIQPAY за договором №0525-1026 на номер картки [NUMBER] перерахувало 15000 грн. (платіж 1463999181). Згідно листа АТ «ТАСКОМБАНК» №2679/47.7.-БТ від 09.05.2025 року, [PERSON] станом на 06.05.2025 року в АТ «ТАСКОМБАНК» відкрито рахунки та емітовано відповідні платіжні картки, зокрема, № [NUMBER] (номер рахунку [NUMBER] ). 30.10.2020 року о 16:56:47 год. зараховано на вказаний рахунок 15 000,00 грн. Фінансовий номер телефону [PERSON] протягом запитуваного періоду: [NUMBER] . Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] за період з 30.10.2020 року по 30.11.2020 року, 30.10.2020 року останньому було перераховано на картковий рахунок 15 000,00 грн. 28.10.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено Договір факторингу №02/10/2021 про відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п. 3.1.3. Договору факторингу, право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників. Як вбачається з п.5.1. Договору факторингу, фінансування - належна до передачі первісному кредитору сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі боржників окремо. 09.11.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було підписано Реєстр боржників №1, відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступив (передав) на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», своє право вимоги заборгованості за кредитним договором №0525-1026 від 30.10.2020 року, позичальник за яким виступає [PERSON] ; новий кредитор сплачує первісному кредитору під відступлення права вимоги згідно цього реєстру боржників грошові кошти (здійснює фінансування) у сумі: 548 179,89 грн. Згідно з платіжними дорученнями № 118 від 31.01.2022 року та №273 від 14.07.2022 року, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на виконання умов договору факторингу №02/10/2021 та додатку до нього (реєстру боржників №1) сплатило ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 548 179,89 грн. Станом на дату відступлення право вимоги за Кредитним договором №0525-1026 від 30.10.2020 року, прострочена заборгованість складала: 25 500,00 грн., що складається з: суми основного боргу за кредитом в розмірі 15 000,00 грн. та суми нарахованих процентів в розмірі 10 500,00 грн. Щодо укладення кредитного договору Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За встановленими у цій справі обставинами кредитний договір між відповідачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», правонаступником якого є позивач, укладено в електронній формі, із застосуванням електронного підпису. Відповідно до пунктів 4.1., 4.8., 4.15., 5.1., 5.2. Правил надання споживчих кредитів, затверджених Наказом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» №57-П від 07.05.2020 року (надалі - Правила), для перевірки відповідності заявника, які містяться у цих правилах, та отримання оферти (пропозиції) укласти договір, заявник заповнює заявку на отримання кредиту на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. На підставі даних, визначених у первинній заявці, ІТС кредитодавця здійснює реєстрацію заявника на сайті та формує особистий кабінет. Кредитодавець інформує заявника про прийняте рішення по заявці через смс-повідомлення на телефонний номер та/або через електронний лист на адресу електронної пошти заявника та/або шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті заявника на сайті та/або повідомленням із використанням сучасних сервісів передачі даних у разі якщо заявником було вказано контактну інформацію, яка дозволяє зв`язатися із заявником шляхом використання відповідних сервісів. Після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту та відкриття відповідного рішення у особистому кабінеті, заявник отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладання договору. Оферта (проект кредитного договору), що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 Закону Украіни «Про електрону комерцію» та відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у цих Правилах, які є невід`ємною частиною Договору, що пропонується до укладення заявнику. Після отримання заявником оферти (безпосередньо до використання заявником електронного підпису) заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор. Заявник надає кредитодавцю відповідь про повне та безумовне прийнятя оферти (акцепт) щодо укладення договору в електронній формі (в рамках ІТС кредитодавця) в особистому кабінеті заявника/позичальника, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається (відповідний ідентифікатор) кредитодавцем в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний заявником/позичальником в заявці, що вважається підписанням договору відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Тобто, для укладання договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Представник відповідача не заперечувала, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону [NUMBER] належить відповідачу, або що на час укладення кредитного договору останній втратив вказані засоби зв`язку, а посилалася на відсутність таких доказів. Крім того, згідно листа АТ «ТАСКОМБАНК» №2679/47.7.-БТ від 09.05.2025 року, фінансовий номер телефону [PERSON] протягом запитуваного періоду: [NUMBER] . Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку). У свою чергу, доказів того, що персональні дані (дані паспорту громадянина України, картки фізичної особи-платника податків) були використані товариством або іншими особами для укладення кредитного договору від імені відповідача, суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно відповідача шахрайських дій останній не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). Суд зауважує, що матеріали справи не містять і сторона відповідача не надала суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, його окремих пунктів. Кредитний договір №0525-1026 від 30.10.2020 рокунедійсним не визнавався. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами цього правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між фінансовою установою та відповідачем не був би укладений. Сторони договору досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Щодо відступлення права вимоги Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатися відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу. Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів - договору, реєстру боржників, платіжних доручень. При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Враховуючи викладене, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права вимоги до боржника [PERSON] , а тому як кредитор у зобов`язанні має право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №0525-1026 від 30.10.2020 року. Щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку не повернуті, суд переконаний, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. Отже, суд дійшов до висновку, що позовна вимога у частині стягнення з відповідача суми тіла кредиту є обґрунтованою та такою, яка підлягає до задоволення. Суд не погоджується з доводами представника відповідача, що [PERSON] не отримував кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн. від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», так як вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: даними з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та АТ «ТАСКОМБАНК», з яких вбачається, що на відкритий на ім`я [PERSON] рахунок було перераховано 15 000,00 грн. Щодо стягнення заборгованості за нарахованими процентами Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків (відсотки передбачені п. 1.6. кредитного договору). Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Таким чином, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» процентів за користування кредитом. Водночас, не 10 500,00 грн., як зазначено в позовній заяві та розрахунку заборгованості, а 6 300,00 грн., з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, строк кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів (додаток №1 до кредитного договору) до 07.01.2021 року. В судовому засіданні представник позивача Васюта К.В. повідомила, що кредитний договір №0525-1026 від 30.10.2020 року не пролонговувався. Як вбачається з розрахунку заборгованості, фінансовою установою нараховані відсотки до 04.02.2021 року. Тобто в період з 08.01.2021 року по 04.02.2021 року відсотки в розмірі 4 200,00 грн. нараховані поза межами строку дії кредитного договору. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що позовна вимога у частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, а саме: в розмірі 6 300,00 грн. (10 500,00-4 200,00). Розглянувши вимоги ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн., суд дійшов до висновку про їх часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №15-02/2024 від 15.02.2024 року, який укладено ТОВ «Факторинг Партнерс» з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №31 від 27.05.2024 року, витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 03.06.2024 року, платіжну інструкцію № 422780443 від 10.06.2024 на суму 200000,00 грн. за договором про надання правової допомоги №15-02/2024 від 15.02.2024 року. Відповідно до вказаного договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п.4.1). Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5). Згідно з заявкою на надання юридичної допомоги № 31 від 27.05. 2024 року та витягу з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 03.06.2024 року, погоджено надання таких правових (юридичних) послуг: надання усної консультації з вивченням документів вартість за 2 години - 3000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду за 2 години - 6000,00 грн. Загальна сума понесених витрат за надані послуги становить 9 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 422780443 від 10.06.2024 року ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» сплатило суму 200000,00 грн. АО «Лігал Ассістанс» за надання правової допомоги, згідно договору № 15-02/2024 від 15.02.2024 року про надання правової допомоги. Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи, докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено тільки позовну заяву, відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів, він приймав участь лише в трьох судових засіданнях із загальною тривалістю - 00 год. 50 хв.), суд,

Outcome: partial