Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] за представництва адвоката Коптілова Ю.В. у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» пред`явив через суд зазначений позов, на предмет захисту свого права на оплату праці з підстав невиплати вчасно заробітної плати при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача на посаді дефективника авіаційної техніки з 23 лютого 2024 року по 31 грудня 2024 року, коли звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України, проте при звільненні йому не повідомлено про належні до виплати при звільненні суми та не проведений розрахунок, зокрема, без попереднього повідомлення про належну до виплати суму йому виплачена заробітна плата лише 04 березня 2025 року, тому позивач просив суд, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України за період з 01 січня 2025 року по 04 березня 2025 року в сумі 51331,66 грн. (виходячи із середньоденного заробітку в сумі 827,93 грн.), а також покласти на відповідача судові витрати. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 21 березня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї малозначної справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Від відповідача 04 квітня 2025 року надійшов відзив, спрямований засобами поштового зв`язку 31 березня 2025 року, в якому Товариство позов не визнало в повному обсязі, навівши на спростування доводів позивача аргументи його відсутності 31 грудня 2024 року на робочому місці без поважних причин, з відмовою надати письмові пояснення з цього приводу, що свідчить про ненормальну практику взаємовідносин працівника з роботодавцем, проте не зважаючи на це його звільнено було за угодою сторін. 04 березня 2025 року з позивачем повністю проведений розрахунок з виплатою 14532,09 грн. за невикористані дні щорічної відпусти, а заявлена до стягнення сума в двічі перевищує розмір заборгованості, тому, відповідач вказував на необхідність врахування істотності суми заборгованості порівняно з середнім заробітком працівника і того, що фінансування Товариства здійснюється з державного бюджету, а вказане підприємство має важливе значення для національної економіки у сфері оборонно-промислового комплексу та критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в період воєнного стану в країні, у зв`язку з чим відповідач наполягав на зменшенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. 11 квітня 2025 року представник позивача через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якому на спростування аргументів позивача навів доводи своєї присутності на робочому місці в день звільнення, про що свідчить наказ про звільнення наданий відповідачем, і підпис про вручення трудової книжки 03 січня 2025 року, однак всупереч цим обставинами непроведення розрахунку умисно без поважних причин аж до 04 березня 2025 року, незважаючи на неодноразові усні звернення позивача з цього приводу, у зв`язку з чим позивач вважає зволікання відповідача з проведенням розрахунку умисним. При цьому, щодо обставин відсутності позивача на робочому місці 31 грудня 2024 року, як свідчення не нормальної ділової практики взаємовідносин працівника і роботодавця, представник позивача вказував на порушення саме роботодавцем прав працівника безпідставним позбавленням виплати премії за грудень 2024 року та одноразової винагороди за підсумками роботи за 2024 рік. Крім того, самі по собі обставини порушення трудової дисципліни, навіть у разі їх наявності, жодним чином не впливають на безумовний обов`язок роботодавця провести вчасний розрахунок по заробітній платі, тому представник позивача наполягав на повному задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з наведених у позовній заяві підстав, вказуючи також на те, що ТОВ «Реактивні дрони» є достатньо прибутковим підприємством, а фінансування його з державного бюджету жодним чином не звільняє від відповідальності за грубе порушення трудового законодавства про оплату праці. Представник відповідача позов не визнала з наведених у відзиві підставі наполягала на зменшенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі не більше ніж сума виплаченої заборгованості. Вислухавши усні пояснення представників сторін, дослідивши зібрані докази, суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що наказом Товариство з обмеженою відповідальності «Реактивні дрони» № 11-к від 22 лютого 2024 року [PERSON] прийнятий на посаду дефективника авіаційної техніки, з визначеною тривалістю робочого тижня 40 годин та посадовим окладом 15 000,00 грн. (а.с.50, 19, 25, 51-57). За умовами п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 4.1-4.6 укладеного між відповідачем та позивачем трудового договору №3091105932 від 23 лютого 2024 року визначені, серед іншого, норма тривалості робочого часу у 40 годин на тиждень, п`ятиденний робочий тиждень з понеділка по п`ятницю з визначеним графіком робочого часу, тривалістю щорічної основної відпустки у 24 календарних дні, розмір посадового окладу у 15000,00 грн., можливість виплати надбавок, премій, доплат відповідно до Положення про оплату праці та за рішенням роботодавця - додаткових заохочувальних та компенсаційних виплат, а також періодичність виплати заробітної плати двічі на місяць до 22 числа за першу половину місяця та до 07 числа - за другу половину місяця.(а.с.51-57). Крім того, відповідно до умов договору № 1, укладеного 01 січня 2024 року ТОВ «Реактивні дрони» (замовник) з ТОВ «Їдальня 1714» (виконавець) виконавець зобов`язується надати замовнику послуги харчування працівників. Згідно наказу ТОВ «Реактивні дрони» № 3-п від 01 січня 2024 року «Про встановлення порядку та виплат на харчування» з 01 січня 2024 року організоване щоденне харчування працівників на території підприємства на підставі договору з ТОВ «Їдальня 1714»; вартість харчування частково компенсується підприємством, частина вартості , що підлягає сплаті працівником, становить 227,70 грн. щомісяця, що підлягає утриманню щомісяця із заробітної плати працівника. Наказом ТОВ «Реактивні дрони» № 18-к від 31 грудня 2024 року [PERSON] звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви працівника з виплатою компенсації невикористаної основної щорічної відпустки строком 20 календарних днів, проте без зазначення суми виплати (а.с.83). За даними платіжної інструкції № SAL3641888 ТОВ «Реактивні дрони» виплатило [PERSON] 14532,09 грн. з призначенням платежу «відпускні (відпускні за 2024 рік комп. за невикористану відпустку) (а.с.86). Згідно вимог ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як встановлено в судовому засіданні в день звільнення 31 грудня 2024 року позивач був на роботі, про що свідчить підпис в наказі про звільнення № 18-к від 31 грудня 2024 року (а.с.83), проте копію наказу не отримав, що про що свідчить відсутність підпису в графі про отримання копії та повідомлення про суми, нараховані позивачу при звільненні цей наказ не містить та окремо про такі суми у відповідності з вимогами ч.1 ст. 116 КЗпП України позивача не повідомляли і таке повідомлення не складали. Відповідно вимог ч.1 ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За даними наказу про звільнення невикористана щорічна основна відпустка складає 20 днів, у зв`язку з чим відповідачем розрахована сума компенсації за ці дні в розмірі . Як видно з даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з індивідуальними відомостями про особу [PERSON] форми ОК-5 він отримав заробітну плату у вересні 2024 року - у сумі 16267,08 грн., у жовтні 2024 року - 21311,20 грн., у листопаді 2024 року - 29192,55 грн., у грудні - 14772,73 грн. (а.с.8-11), тоді як за даними довідки відповідача № 13 від 30 квітня 2025 року суми заробітної плати у вересні та жовтні 2024 року інші, у зв`язку з чим суд не приймає до увагу таку довідку в якій наведений розрахунок відповідача середньої заробітної плати, що подана представником позивача 28 травня 2025 року (а.с.132). Крім того, суд відзначає, що у довідках ТОВ «Реактивні дрони» від 30 квітня 2025 року головний бухгалтер Товариства, за підписом якого подані ці довідки суду, проводить розрахунок з посиланням на неіснуючий нормативний акт, оскільки Постанова Кабміну № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» взагалі не містить «нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні чотири місяці роботи..». Так, відповідно до вимог пункту 2 ч.ІІ Постанови Кабміну № 100 від 08 лютого 1995 року, якою затверджений «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі по тексту Порядок) працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно пункту 3 ч. ІІІ вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. Пунктом 7 ч. ІV Порядку визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Таким чином, компенсація невикористаної відпустки позивача у 20 календарних днів складає: 238 246,92 грн. (сумарний заробіток за час роботи позивача у відповідача з 23 лютого 2024 року по 31 грудня 2024 року за даними довідки ПФУ форми ОК-5) / 200 робочих днів (кількість яких позивачем не оспорюється і взята за основу розрахунку відповідачем, хоча з 23 лютого 2024 року по 31 грудня 2024 року кількість робочих днів складає 213) х 20 календарних днів відпусти = 23824,80 грн., що підлягали виплаті позивачу у день звільнення (за вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів). Натомість позивачу виплачена заборгованість належної при звільненні суми компенсації за невикористану відпустку лише 04 березня 2025 року та лише в сумі 14532,09 грн., розмір виплати якої позивачем не оспорювався у цій справі. З розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували на відсутність вини роботодавця у порушенні прямих вимог ст. 116 КЗпП України, а доводи представника відповідача на порушення позивачем трудової дисципліни суд відхиляє, оскільки такі порушення не впливають на обов`язок роботодавця провести розрахунок при звільненні. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Пунктом 8 ч. ІV Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (абз.1). При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.(абз.2). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.(абз.4). За даними табелю обліку робочого часу за грудень 2024 року позивач відпрацював не повний місяць а лише 21 робочий день, у зв`язку з чим цей місяць суд не приймає до уваги при розрахунку та виходить з останніх двох повністю відпрацьованих місяців жовтня та листопада 2024 року. Таким чином, середній заробіток за час прострочення відповідачем позивачу до 04 березня 2025 року, тобто за 62 дні, складає 43965,28 грн.(зарплата останні повні 2 місяця, тобто за листопад 2024 року 29192,55 грн. + за жовтень 2024 року 21311,20 грн.) / 44 дні (відпрацьовані 21 робочий день у листопаді та 23 робочих дні у жовтні 2024 року за даними відповідача про облік робочого часу) = 1147,81 грн. (середньоденна заробітна плата) х 62 дні затримки розрахунку = 71164,36 грн. Розв`язуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд слідує роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Так, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України на чому наголошував Верховний Суд у своїх постановах, в тому числі у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. За наведених обставин, суд, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо та в своїй сукупності і логічному взаємозв`язку, враховуючи, що за належним виконанням наказу про звільнення позивача обов`язок покладений на керівника установи, суд дійшов висновку про доведеність порушення відповідачем вимог ст. ст. 116, 117 КЗпП України з вчасного та належного повідомлення про належні до виплати при звільненні суми та розрахунку при звільненні 31 грудня 2024 року, та остаточний розрахунок з позивачем відбувся лише 04 березня 2025 року, приймаючи до уваги розмір простроченої заборгованості, що не оспорювалась позивачем, період прострочення, виходячи із справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, суд приходить до висновку, що співмірним, справедливим та достатнім буде зменшення розміру компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі визнаної відповідачем суми середньої заробітної плати позивача у 18 872,85 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial