Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] з посиланням на те, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою 17.09.2023 \~укладено договір про надання споживчого кредиту № 3987142, відповідно до умов якого кредитодавець надав кошти відповідачу в сумі 5000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки, визначені в договорі. 24.05.2024 року між ТОВ «Лінеура\~Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено Договір факторингу № 24/05/2024. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним договором. Відповідач зобов`язання\~за вищевказаним\~договором не виконує,\~у зв`язку з чим\~має заборгованість 40800,00 грн., з яких 5000,00 грн. за тілом кредиту, 24800,00 грн. за процентами, нарахованими первісним кредитором, 11000,00 грн. за процентами, нарахованими ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК«Фінтраст Капітал» вказану суму заборгованості за кредитним договором, витрати на правову допомогу 10000 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2422,40 грн. Ухвалою Ставищенського районного суду від 04.04.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін (а. с. 105). Представник позивача «ФК «Фінтраст Капітал» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 120), в позові представник позивача просить розгляд справи проводити за відсутності представника товариства (а. с. 14). Відповідачка в судове засідання вдруге не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (а. с. 100, 119), перше поштове відправлення з копією ухвали про відкриття та позовної заяви з додатками та повіткою відповідачка отримала особисто (а. с. 113), поштове відправлення із судовою повісткою про повідомлення розгляду справи 02.06.2025, відправлене за зареєстрованим місцем проживанняповернулось з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с.122). Тому суд вважає, що відповідачка відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 ст. 178 ЦПК України. Суд,\~розглянувши дану\~справу,\~дослідивши подані\~письмові докази,\~вважає,\~ що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 17.09.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] \~було укладено Договір № 3987142 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а. с.15-24). Відповідно до п. 1.2. тип кредиту\~- кредит, сума кредиту складає 5000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Вказаний договір № 3987142\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, та підписано шляхом накладення електронного підпису позичальника, відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Р473. Згідно п. 1.5 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною процентною ставкою складає 30341,06 % річних. Відповідно до п. 1.6 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 41000,00 грн та за стандартною процентною ставкою. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: п. 1.4.1 Договору стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Вищенаведена інформація відображена в Паспорті споживчого кредиту (а.с. 26 - 27). Згідно відповіді АТ «Універсал Банк» від 11.04.2025, наданої на виконання ухвали суду, встановлено що саме на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 17.09.2023 здійснено переказ коштів на суму 5000 грн. (а. с. 114). Згідно розрахунку первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» станом на 24.05.2024 заборгованість відповідачки за Договором № 3987142 становить 29800,00 грн., з яких 5000,00 грн. за тілом кредиту, 24800,00 грн. за процентами (а.с. 31-35). 24 травня 2024 року між\~ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено договір факторингу № 24/05/2024 згідно якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна набуло право грошової вимоги за кредитними договорами (а. с. 82-86). Відповідно до п. 1.2 вказаного договору факторингу перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників та надходження ціни продажу у повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників. За п. 3.3 договору факторингу ціна продажу становить 1\~708\~315, 92 грн. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало ТОВ «Лінеура Україна» вказані кошти в якості оплати за договором факторингу № 24/05/2024 30.05.2024 по платіжних інструкціях № № 410, 411, 412 та 31.05.2025 по платіжних інструкціях № № 417, 418 та 419 (а. с. 49 51). По акту прийому передачі реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 24.05.2024 ТОВ «Лінеура Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» реєстр боржників в кількості 5647 (а. с. 87). Згідно витягу з реєстру боржників за договором факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 3987142 в розмірі 29800,00 грн., що складається з заборгованості за відсотками в розмірі 24800,00 грн. та заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5000,00 грн (а. с. 41). Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (а.с. 76). Після укладення 24 травня 2024 року вищевказаного договору факторингу № 24/05/2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» були нараховані відсотки за кредитним договором за період з 25.05.2024 по 11.09.2024, які згідно розрахунку становлять 11000,00 грн (а.с. 36-37). Загальна сума заявлених до стягнення відсотків 35800 грн. (24800 грн. + 11000 грн.). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2\~ст. 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1\~ст. 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між позивачем та первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн. Також суд вважає правомірним донарахування позивачем відсотків за кредитним договором, оскільки на момент відступлення права вимоги строк кредитування ще не сплинув, та такі відсотки нараховані в межах строку дії Кредитного договору. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в сумі 35800грн, з огляду на наступне. Як зазначено вище, договір № 3987142 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 17.09.2023, укладений між та [PERSON] \~таТОВ «Лінеура Україна», містить узгоджені ними положення щодо встановлення розміру, порядку нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2,відсотки (п.1.4.1). Відповідно до частини 5\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Згідно з п.17\~Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із\~Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей\~Закон\~набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Згідно з карткою документа\~Закону № 3498-ІХ\~визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Тобто, з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22.04.2024) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5 %. Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування\~Закону № 3498-ІХ, а також п. 17\~Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~з метою недопущення порушення прав споживачів. Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). На підставі частини 5\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності\~Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої\~статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%. Враховуючи, що вищевказаний кредитний укладено 17.09.2023, тобто до внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому за період з 17.09.2023 (день укладення договору та отримання кредиту) по 22 квітня 2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування повинні були нараховуватись з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки розміром 2 %, що за 216 днів становить 21600 грн. (5000 х 2% х 216). Термін дії договору (360 днів) по 11.09.2024. За період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів) проценти повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 120 днів становить 9000 грн. (5000 х 1,5 х 120) Лише з 21 серпня по 11 вересня 2024 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5\~статті 8 Закону України "Про споживче кредитування"\~за денною ставкою 1%, що за 22 дні складає 1100 грн. (5000 х 1% х 22). Тому, зважаючи на заявлений позивачем період, а саме з 17.09.2023 по 11.09.2024, тобто за 358 днів, до стягнення підлягає 31700 грн. заборгованості за процентами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн. та суми заборгованості за процентами у розмірі 31700 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в сумі 36700 грн. При вирішенні питання про стягнення судових витрат (витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) суд виходить з наступного. Згідно з положеннями\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до частин першої шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. до матеріалів справи надано копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, укладений між адвокатом Столітнім М. М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а. с. 80 - 81), акт № 7104 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року (а.с. 40). Відповідно до п. 4.8 вищевказаного договору про надання правової допомоги Клієнт здійснює оплату гонорару Адвоката згідно узгодженого та підписаного Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду по справі законної сили. Відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно зазначеного Договору (а.с. 40) вказаний акт складений в підтвердження того, що згідно з умовами договору адвокат надав, а позивач прийняв послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3987142 від 17.09.2023 року, укладеним між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] .. Загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 10000 гривень, яка підлатає оплаті Клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції справі законної сили. Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої\~статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Відповідачка не подала заперечень щодо витрат на правничу допомогу та не подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу Частинами 1 та 2\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, заперечення відповідачки відсутні щодо їх розміру та обсягу, а відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (89,95 %) в сумі 8995 грн.. Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до\~ч. 1ст. 141 ЦПК України\~пропорційно розміру задоволених позовних вимог (89,95%) в сумі 2178,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial