Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

24.01.2025 позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили визнати за ними право власності на 1/5 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , та визнати припиненим право власності відповідачів на зазначену квартиру. В обґрунтування\~своїх вимог\~послалися на\~те,\~що рішенням\~Бюро приватизації\~КП «Червонограджитлокомунсервіс»\~№ 40\~від 15\~травня\~2007\~року,\~квартира за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~була передана\~в спільну\~часткову приватну\~власність їм\~та відповідачам в порядку приватизації державного житлового фонду (п.13). На підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.05.2007, було здійснено державну реєстрацію права приватної спільної часткової власності на зазначену квартиру у рівних частках по 1/8. Однак рішенням №71 від 20.12.2013 анульовано п.13 рішення від 15.05.2007 за №40 та свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 15.05.2007 вважати недійсним. В подальшому, 13.02.2014 вищевказану квартиру було передано їм у спільну часткову власність та того ж дня оформлено свідоцтво про право власності на квартиру по 1/5 частині. Довідкою КП «Червоноградське МБТ» від 30.10.2024 р. № 5788 засвідчується, що станом на 31.12.2012 р. квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за ними та відповідачами, анульовано 16.01.2014 р. в інвентаризаційній книзі, реєстраційних справах та в реєстровій книзі. Водночас рішенням\~державного реєстратора\~№76221823\~від\~22.11.2024\~року\~відмовлено у\~проведенні реєстраційних\~дій\~ реєстрації\~їх права\~власності на\~спірну квартиру\~з підстав\~того,\~що заяву\~про державну\~реєстрацію обтяжень\~щодо попереднього\~набувача подано\~після державної\~реєстрації права\~власності на\~таке майно\~за новим\~набувачем,\~оскільки квартира,\~щодо якої\~подано заяву\~про державну\~реєстрацію прав\~власності на\~нерухоме майно\~вже пройшла\~процедуру приватизації\~в рівних\~частках за\~\~ними та\~відповідачами. Незважаючи на правомірне набуття та оформлення права спільної часткової власності на вищевказану квартиру у встановленому законом порядку, вони не можуть зареєструвати своє право власності на нього, у зв?язку з чим, змушені звертатися до суду для захисту своїх прав. Ухвалою від 03.02.2025 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 07.05.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримав, просив задоволити. Від відповідачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, зазначили, що позовні вимоги визнають. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Розглянувши заяви сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Встановлено,\~що рішенням\~Бюро приватизації\~КП «Червонограджитлокомунсервіс»\~№ 40\~від 15\~травня\~2007\~року\~«Про приватизацію\~громадянами житлових\~будинків і\~квартир в\~ [ADDRESS] » була\~передана в\~спільну часткову\~приватну власність\~сторонам в порядку приватизації державного житлового фонду (а.с. 23). Як вбачається з рішення Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» №71 від 20.12.2013, таким вирішено анулювати п.13 вказаного вище рішення щодо приватизації громадянам, а саме сторонам спірної квартири та вважати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане 15.05.2007 (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , видане 13.02.2014 Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить позивачам (а.с. 26). Позивачі зверталися до КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» щодо проведення технічної інвентаризації квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідно до копії витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с. 29-31). Відповідно до копії довідки №5788, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.10.2024, у вказаному підприємстві станом на 31.12.2012 квартира за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за сторонами на підставі свідоцтва про право власності виданого Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» 15.05.2007, згідно рішення Бюро приватизації №40 від 15.05.2007 (а.с. 32). Згідно з копією довідки №5165, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 01.10.2024, станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не проводилася (а.с. 33). З копії довідки №123, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.01.2014 вбачається, що відповідно до рішення Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» №71 від 20.12.2013 реєстрацію свідоцтва про право власності на ім`я сторін на спірну квартиру виданого Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» 05.05.2007, згідно рішення Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» № 40 від 15 травня\~2007\~року, анульовано 16.01.2014 в інвентаризаційній, реєстраційній справах та в реєстровій книзі (а.с. 36). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №405002148 від 22.11.2024, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] 15.05.2007, на підставі рішення Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 15.05.2007 №40, належить сторонам (а.с. 34-35). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно №76221823 від 22.11.2024 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем, а саме: відповідно до довідки Червоноградського МБТІ від 30.10.2024 №5788 та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень квартира, щодо якої подано заяву про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно вже пройшла процедуру приватизації в рівних частках за сторонами на підставі свідоцтва про право власності виданого Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» 15.05.2007, згідно рішення Бюро приватизації №40 від 15.05.2007 (а.с. 25). Спірні правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Пунктом 1 ч.1 ст 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Встановлено, що позивачам було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно на підставі п.7 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме, заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону. Враховуючи наведені норми та наявні обставини, державний реєстратор позбавлений можливості здійснити реєстраційні дії щодо права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , належної на праві спільної часткової власності позивачам на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 13.02.2014, а також самостійного виключення відомостей щодо права власності сторін на зазначену квартиру на підставі свідоцтва від 15.05.2007. Однак, позивачі в праві звернутися зі скаргою до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора. На підставі\~п.\~1\~ч.\~7\~ ЗУ\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі\~задоволення скарги\~на рішення,\~дії або\~бездіяльність у\~сфері державної\~реєстрації прав\~або підтвердження\~факту використання\~ідентифікаторів доступу\~державного реєстратора\~до Державного\~реєстру прав\~іншими особами\~Міністерство юстиції\~України,\~його територіальні\~органи приймають\~рішення про визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора (про державну реєстрацію прав, про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав), анулювання рішення територіального органу Міністерства юстиції України. Розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки у випадку задоволення даного позову, державний реєстратор на підставі судового рішення про визнання права власності не в праві виключити відомості з державного реєстру щодо попередніх правонабувачів, що знову ж таки позбавить його можливості здійснити реєстраційні дії щодо права власності на майно позивачів. Крім того, з приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку спір як такий відсутній, оскільки всіма відповідачами позовні вимоги визнаються, а позивачі в позові не посилаються як на підставу визнання права власності втрату ними документів, що посвідчують їх право власності на майно. Отже, беручи до уваги наведене вище, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed