Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою, в якій просила встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1993; розпорядження органу приватизації від 08.12.1993 № 29032 на квартиру [ADDRESS] . Так, у вищевказаних документах при їх складанні допущена помилка в частині зазначення прізвища заявника як « [PERSON] ». За паспортними даними заявник є « [PERSON] ». Заявник стверджувала, що наявні розбіжності впливають на реалізацію права власності на майно, а іншого способу захисту порушеного права, крім звернення до суду із зазначеною заявою вона не має. В процесі розгляду справи заявник вимоги заяви підтримала. Заінтересована особа заперечень проти задоволення заяви не надала. З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав : Кожна особа відповідно до ст. 4\~ЦПК України має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти, які встановлюються судом прямо передбачені ч.1 ст. 315 ЦПК України. Окрім того, в порядку ч. 2 зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким юридичним фактом, який підлягає встановленню судом може бути, зокрема, факт належності правовстановлюючих документів особі (Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995). Правовстановлюючі документи це офіційні документи, які підтверджують право володіння певним майном. Судом встановлено, що за розпорядженням органу приватизації від 08.12.1993 № 29032 [PERSON] та [PERSON] в приватну спільну сумісну власність передана квартира [ADDRESS] . На підставі розпорядження видано свідоцтво про право власності на житло від 08.12.1993. У вищевказаних документах при їх складанні допущена прізвища заявника зазаначено як « [PERSON] ». За паспортними даними прізвища заявника є « [PERSON] » (паспорт серії [NUMBER] ). Наявні розбіжності є технічною помилкою, підтверджуються наявними доказами, унеможливлюють реалізацію прав заявника на розпорядження належним їй нерухомим майном. Доводи заявника та надані ним докази заінтересованою особою не спростовані. Від встановлення факту залежить зміна майнових прав заявника. Іншого способу відновлення порушеного права заявник немає, оскільки виправлення помилки в досудовому порядку законом не передбачено. Встановлення юридичного факту не пов`язано із послідуючим вирішенням спору про право. При таких обставинах, суд вважає, що факт належності заявнику свідоцтва про право власності на житло є юридичним, доведеним в процесі розгляду справи, спосіб захисту порушеного права обраний заявником правильно, відповідає суті права. Разом із тим, розпорядження органу приватизації від 08.12.1993 № 29032 не є правоустановчим документом, а є видом нормативного акту, який видається керівниками різних рівнів для вирішення конкретних операційних та поточних питань. Розпорядження має індивідуальний та організаційний характер, і не створює загальних правил, що виключає задоволення заяви.

Outcome: partial