Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

23 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, у якій позивачка просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12 червня 1996 року №762, а саме, квартири [ADDRESS] , загальною площею 80,8 кв.м., корисною площею, 76,2 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., із підсобними приміщеннями, що укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] з іншої сторони, який зареєстрований в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за номером -762. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Свяченій Ю.Б. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у складі головуючої судді Свяченої Ю.Б. від 28 серпня 2024 року відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі в.о. керівника апарату суду від 25.12.2024 року №1022/24 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого справу передано на розгляд судді Чернявській Л.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у складі головуючої судді Чернявської Л.М. від 30 грудня 2024 року справу прийнято до провадження. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси Чукова Л.В. від 14.05.2025 року №548/24, було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. від 16 травня 2025 року справу прийнято до провадження. Засідання по справі призначено на 09 червня 2025 року та пізніше перенесено на 11 червня 2025 року. 10 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача адвоката Шарандака Андрія Андрійовича про розгляд справи без участі. У судове засідання, призначене на 11 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи те, що відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися, про судове засідання повідомлялися належним чином, а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. 12 червня 1996 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від імені інтересів неповнолітнього [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) на Торговій біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавці продали, а покупець купила ізольовану квартиру під номером [ADDRESS] , загальною площею 80,8 кв.м., корисною площею, 76,2 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., із підсобними приміщеннями, що підтверджується копією договору (а.с.16). Право власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за фізичною особою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №762, зареєстрованого на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» 12.06.1996 року, про що у КП «БТІ» ОМР наявний відповідний реєстраційний запис, зроблений 14.06.1996 року за реєстрованим номером 262 у реєстровій книзі 157пр на сторінці 146, що підтверджується копією листа КП «БТІ» ОМР від 24.11.2022 року №19991/04-04 (А.С.24). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про те, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за будь-якими особами відсутня. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Схоже положення міститься у Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року №9, та абз.3 п.2 вказано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. З огляду на вищезазначені вимоги, враховуючи те, договір купівлі-продажу нерухомого майна №230/97 був укладений 08 травня 1997 року, повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, оскільки відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.4 ЦК УРСР, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У статті 41 ЦК УРСР зазначено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Згідно ст.44 ЦК УРСР, Повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Згідно статті 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. У статті 224 ЦК УРСР вказано, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Зі статті 225 ЦК УРСР вбачається, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно. В той же час, у статті 227 ЦК УРСР зазначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Стаття 47 ЦК УРСР вказує нам на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини) якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно статті 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору. Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на момент укладання договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Стаття 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Саме тому, враховуючи той факт, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, передбаченій законодавством, чинним на той момент, беручи до увагу суперечність положень ЦК УРСР та Закону України «Про товарні біржі» в редакціях, чинних на момент укладання договору, беручи до уваги той факт, що право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна на підставі договору, що є предметом спору зареєстровано в КП «БТІ» ОМР, а в ДРРП відсутні відомості про осіб, за якими зареєстровано право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, суд вважає, що дійсність договору купівлі-продажу нерухомого майна доведена, та доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. На підставі зазначеного,

Outcome: approved