Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.05.2024 і 12.10.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договори позики № 79635159 і № 8586991, у відповідності до яких відповідачка отримала позику. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема 28.10.2024 і 21.02.2025 до відповідачки за договорами позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 12 892, 00 гривень і № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 13 530, 00 гривень, відповідно. Крім того, 22.08.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27598-08/2023, у відповідності до якого відповідачка отримала кредит. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 29042024, у відповідності до якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 55\~758, 30 гривень. Всупереч умовам вказаних кредитних договорів відповідачка не виконала своїх зобов`язань, заборгованість не погасила. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості: - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 12 892, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 900, 00 гривень сума заборгованості за відсотками; 7 992, 00 гривень пеня; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 13 530, 00 гривень, з яких: 4 100, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 11, 89 гривень сума заборгованості за відсотками; 8\~200, 00 гривень пеня; 1\~218, 11 гривень комісія за надання позики; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 55\~758, 30 гривень, з яких: 10 586, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 45\~172, 30 гривень сума заборгованості за відсотками. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 17.04.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом; витребувано у позивача докази по справі. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 17.04.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені неодноразово відповідачці за адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулось до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 115-116, 118-119) Суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи. Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомленою про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 17.04.2025 вважається врученою відповідачці 25.05.2025. У строк, визначений судом ухвалою від 17.04.2025, від відповідачки відзив на позов не надійшов. 30.04.2025 на виконання вимог вищевказаного судового рішення позивачем було надано витребувані судом докази. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою та на виконання вимог судового рішення, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 18.05.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 79635159, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 4 000, 00 гривень строком на 30 днів - до 16.06.2024. (а.с. 40-42) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. (а.с. 43) Крім того, 12.10.2024 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 8586991, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 4 100, 00 гривень строком на 30 днів - до 10.11.2024. (а.с. 22-29) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит. (а.с. 29зв.-30) Підписанням вищевказаних договорів позики відповідачка підтвердила, зокрема, що вона ознайомилась на сайтах https://mycredit.ua/ua/documents-license/ та https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, в тому числі інформацією, що передбачена ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами НБУ; до моменту підписання договорів позики вивчила ці договори та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайтах https://mycredit.ua/ua/documents-license/ та https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цих договорів, їй зрозумілі (п. 1.1 договору № 8586991 і п. 5.1, п. 5.3 договору № 79635159). Крім того, ознайомившись 22.08.2023 із паспортом споживчого кредиту ТОВ «Аванс Кредит», [PERSON] того ж дня уклала із ТОВ «Аванс Кредит» договір про надання фінансового кредиту № 27598-08/2023, у відповідності до якого фінансова установа зобов`язалась надати [PERSON] кредит в розмірі 15 000, 00 гривень на власні потреби строком на 360 днів, до 15.08.2024. (а.с. 8-10зв.) Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони погодили графік платежів. (а.с. 11-11зв.) Відповідачка підтвердила, зокрема, що до укладення вищевказаного кредитного договору із ТОВ «Аванс Кредит», вона ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», розміщених на веб-сайті Товариства; отримала інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інформацію, яка вимагається відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (п. 7.6. і 7.7. кредитного договору № 27598-08/2023). Відповідачка, в свою чергу, зобов`язалась повернути вищевказані кредити (позики) та сплатити проценти за користування ними в порядку і на умовах, визначених цими договорами. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договорами позики № 8586991 і № 79635159. (а.с. 83-90, 34-38, 44-46) Зважаючи на те, що вищевказаний договір факторингу було укладено до укладення договорів позики, заборгованість за якими, зокрема, є предметом спору, судом прийнято до уваги, що за цим договором факторингу право вимоги означає права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Так, згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості. 28.10.2024 і 21.05.2025 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказані акти. (а.с. 37, 45) З витягів із Реєстрів боржників вбачається відступлення ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за договорами позики № 8586991 і № 79635159 [PERSON] (а.с. 38, 46) Крім того, 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 29042024, у відповідності до якого ТОВ «Аванс Кредит» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 27598-08/2023. (а.с. 17-18, 75-82) Так, згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, перехід від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було складено вищевказаний акт. (а.с. 17) З витягу із Реєстру боржників вбачається відступлення ТОВ «Аванс Кредит» ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до боржника за кредитним договором № 27598-08/2023 [PERSON] (а.с. 18) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ч. 1 ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 27598-08/2023 від 22.08.2023 та договорів позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цими договорами третім особам, але з обов`язковим повідомленням клієнта про відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення (п. 4.1.4/п. 5.5/п. 11.1.10 договорів). Суду не надано доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимог, однак судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того судом встановлено, що законом не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по вищевказаних кредитних договорах. Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано. Судом прийнято до уваги, що у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Таким чином,\~після підписання Актів прийому-передачі Реєстрів боржників за вищевказаним договором факторингу, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу\~ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стало новим кредитором відповідачки за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 та договорами позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024. Позивач вважає, що відповідачкою порушено умови вищевказаних договорів, заборгованість за якими підлягає стягненню в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статтею 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~«Про електронні документи та електронний документообіг»\~та\~«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,\~за умови\~використання засобу\~електронного підпису\~усіма сторонами\~електронного правочину; електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~визначеним цим\~Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні\~замовлення,\~зробленого під\~логіном і\~паролем,\~формується електронний\~документ,\~в якому\~за допомогою\~інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Отже, з алгоритму укладення електронних кредитних договорів слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між сторонами не було б укладено. При укладенні кредитних договорів відповідачка сама надала відомості, які її ідентифікують: свої прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону, картку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка вчинила ряд дій, спрямованих на укладення договорів, і підписала кредитний договір № 27598-08/2023 від 22.08.2023 та договори позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024 електронними підписами одноразовими ідентифікаторами W2293, 47044 і 021358, відповідно. В свою чергу позикодавцями було проведено ідентифікацію та верифікацію клієнта - відповідачки. Відповідно, укладення вказаних вище договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки, ці правочини відповідно до закону вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Отже, судом встановлено, що кредитний договір № 27598-08/2023 від 22.08.2023 та договори позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024 є укладеними між відповідачкою та фінансовою установою в електронній формі, усі істотні умови яких було погоджено їх сторонами при укладенні. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредитів (позики), просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками, комісією та неустойку. З розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість становить: - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 12 892, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 900, 00 гривень сума заборгованості за відсотками; 7\~992, 00 гривень пеня; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 13 530, 00 гривень, з яких: 4 100, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 11, 89 гривень сума заборгованості за відсотками; 8\~200, 00 гривень пеня; 1\~218, 11 гривень комісія за надання позики; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 55\~758, 30 гривень, з яких: 10 586, 00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 45\~172, 30 гривень сума заборгованості за відсотками. (а.с. 19, 39, 47, 94-106, 108-114) Здійснені позивачем розрахунки заборгованості станом на 28.02.2025 лише констатують суми заборгованості, визначені первісним кредитором, і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. Водночас, із розрахунку заборгованості здійсненого позивачем за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 не вбачається нарахування пені, пред`явленої до стягнення, яка, як вбачається із розрахунку заборгованості здійсненого первісним кредитором, була нарахована останнім в сумі 7\~992, 00 гривень. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України\~саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідачка могла б викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористалась. Відповідачкою не оспорювався факт отримання нею кредитних коштів, а також розмір заборгованості, визначений позивачем. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Як вбачається із повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 24.04.2025, яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору № ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022, зокрема 22.08.2023 успішно здійснено транзакцію в системі iPay.ua 276085604 в сумі 15 000, 00 гривень за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . (а.с. 91) Такий спосіб перерахування коштів у рахунок кредиту визначено умовами кредитного договору № 27598-08/2023 від 22.08.2023. Як вбачається із повідомлення ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 23.04.2025, яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунку ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на підставі договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018, зокрема 12.10.2024 успішно перераховано кошти в сумі 4 100, 00 гривень за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] ; № платежу 7f584ea3-ff9а-40 b6-а427-9de04f4с4675; отримувач [PERSON] (а.с. 92-93) Вищевказані платіжні засоби - платіжні картки № [NUMBER] і № [NUMBER] були вказані позичальником у кредитних договорах. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи надані\~позивачем докази\~у їх\~сукупності,\~суд прийшов\~до висновку\~про підтвердження\~факту отримання\~відповідачкою кредиту\~(позики): - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 4\~000, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 4 100, 00 гривень; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 15 000, 00 гривень. Відповідачкою не спростовано факт отримання нею кредитних коштів (позики) за кредитними договорами, а також розмір заборгованості, визначений позивачем за тілом кредиту (позикою). Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення тіла кредиту (позики) за вищевказаними кредитними договорами, матеріали справи не містять. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості по кредитному договору № 27598-08/2023 від 22.08.2023, здійсненого первісним кредитором, відповідачкою в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту було сплачено: 12.09.2023 700, 00 гривень; 14.09.2023 3\~714, 00 гривень, що разом становить 4\~414, 00 гривень. Тому, враховуючи дані обставини, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки за тілом кредиту, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (позикою): - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 4\~000, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 4 100, 00 гривень; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 10 586, 00 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість по відсотках за користування кредитами (позикою): - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 900, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 11, 89 гривень; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 45\~172, 30 гривень. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами вищевказаних кредитних договорів, і порядок нарахування відсотків за користування кредитами (позиками). Як вбачається з умов договору позики № 79635159 від 18.05.2024, сторони цього правочину погодили строк кредитування 30 днів (до 16.06.2024) і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 0, 75 % на добу від суми кредиту з дати отримання кредиту (п. 4), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання 2, 70 % на добу від суми кредиту. Також, як вбачається з умов договору позики № 8586991 від 12.10.2024, сторони цього правочину погодили строк кредитування 30 днів (до 10.11.2024) і узгодили нарахування процентів як за користування кредитом в межах цього строку кредитування 0, 01 % на добу від суми кредиту з другого дня користування кредитом (п. 2.2.), так і за «користування кредитом» поза межами строку кредитування, тобто передбачили відповідальність за порушення грошового зобов`язання 5, 00 % на добу від суми кредиту. Так, у відповідності до умов вищевказаних договорів відсотки за користування позиками становлять: - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024: за період з 18.05.2024 до 16.06.2024: 4\~000, 00 гривень х 0, 75 % х 30 днів = 900, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024: за період з 13.10.2024 до 10.11.2024: 4\~100, 00 гривень х 0, 01 % х 29 днів = 11, 89 гривень. Як вбачається із розрахунку здійсненого позивачем за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023, жодні нарахування після набуття ним права вимоги до відповідача не здійснювались. Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором станом на 29.04.2024 (на дату відступлення прав вимоги), нарахування проведені в межах строку кредитування з 22.08.2023 до 29.04.2024. Так, у відповідності до умов вказаного кредитного договору проценти за користування кредитом за період з 22.08.2023 до 29.04.2024 становлять 69\~194, 85 гривень: - за період з 22.08.2023 до 11.09.2023: 15 000, 00 гривень х 2, 5 % х 21 день = 7\~875, 00 гривень; - за період з 12.09.2023 до 13.09.2023: 14 300, 00 гривень х 2, 5 % х 2 дні = 715, 00 гривень; - за період з 14.09.2023 до 29.04.2024: 10 586, 00 гривень х 2, 5 % х 229 днів = 60\~604, 85гривень. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами за вищевказаним договором матеріали справи не містять. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором, відповідачкою було сплачено в рахунок погашення заборгованості по відсотках 18\~595, 11 гривень. Таким чином, заборгованість по відсотках становить 50\~599, 74 гривень (69\~194, 85 гривень - 18\~595, 11 гривень), а не 45\~172, 30 гривень, як визначено первісним кредитором. Судом встановлено, що розбіжність у сумі заборгованості між визначеною судом і первісним кредитором, виникла у зв`язку із застосуванням первісним кредитором, зокрема, зниженої відсоткової ставки в розмірі 1 % від суми кредиту з 22.08.2023 до 11.09.2023 і 13.09.2023, а також відсутність нарахувань відсотків 12.09.2023, 14.09.2023 і 15.09.2023. Тому, враховуючи дані обставини, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки по відсотках за користування кредитом, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитами (позиками): - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 900, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 11, 89 гривень; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 45\~172, 30 гривень. Крім того, позивач просив стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за комісією за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 1\~218, 11 гривень. Пунктом 2.4 вищевказаного договору передбачено сплату одноразової комісії за надання позики в розмірі 29, 71 % від суми наданої позики, що у грошовому виразі становить 1\~218, 11 гривень. Згідно із\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» для\~цілей обчислення\~реальної річної\~процентної ставки\~визначаються загальні\~витрати за\~споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Доказів того, що комісія за надання позики за вищевказаним договором була сплачена відповідачкою, матеріали справи не містять. Відповідачкою дані обставини не спростовано. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комісією за надання позики за договором № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 1\~218, 11 гривень. Також позивач просив стягнути на його користь з відповідача пеню за договорами позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України, зокрема сплата неустойки. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до п. 18 і п. 10.5 договорів позики № 79635159 від 18.05.2024 і № 8586991 від 12.10.2024, відповідно, якщо сума позики, зазначена у п. 2/п. 2.2 цих договорів не перевищує розмір мінімальної заробітної плати, як у даному випадку, за користування позикою понад встановлений договорами строк позикодавець має право, у випадку невиконання позичальником умов цих договорів, нараховувати пеню в розмірі, визначеному у п. 2/п. 2.2 договорів (договір № 8586991 5 % за день; договір № 79635159 2, 7 % за день), за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства. Водночас,\~у відповідності\~до ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~21\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» у\~договорах\~про споживчий\~кредит пеня\~за невиконання\~зобов`язання щодо\~повернення кредиту\~та процентів\~за ним\~не може\~перевищувати подвійної\~облікової ставки\~Національного банку\~України,\~що діяла\~у період,\~за який\~сплачується пеня,\~та не\~може бути\~більшою за\~15\~відсотків суми\~простроченого платежу. Сукупна\~сума неустойки\~(штраф,\~пеня)\~та інших\~платежів,\~що підлягають\~сплаті споживачем\~за порушення\~виконання його\~зобов`язань на\~підставі договору\~про споживчий\~кредит,\~не може\~перевищувати половини\~суми,\~одержаної споживачем\~за таким\~договором,\~і не\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. Сукупна\~сума неустойки\~(штраф,\~пеня)\~та інших\~платежів,\~що підлягають\~сплаті споживачем\~за порушення\~виконання його\~зобов`язань на\~підставі договору\~про споживчий\~кредит,\~загальний розмір\~кредиту за\~яким не\~перевищує розміру\~однієї мінімальної\~заробітної плати,\~не може\~перевищувати розміру\~подвійної суми,\~одержаної споживачем\~за таким\~договором,\~і не\~може бути\~збільшена за\~домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Крім того,\~згідно із\~п.\~18\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і наразі триває. Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, за період включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, нарахована неустойка: - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 7\~992, 00 гривень; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 8\~200, 00 гривень стягненню із відповідачки не підлягає. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом та на виконання судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 17.04.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідачки заборгованості: - за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 4 900, 00 гривень, з яких: 4\~000, 00 гривень заборгованість по позиці; 900, 00 гривень заборгованість по відсотках за користування позикою; - за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 5 330, 00 гривень, з яких: 4 100, 00 гривень заборгованість по позиці; 11, 89 гривень заборгованість по відсотках за користування позикою; 1\~218, 11 гривень заборгованість за комісією за надання позики; - за кредитним договором № 27598-08/2023 від 22.08.2023 в сумі 55\~758, 30 гривень, з яких: 10 586, 00 гривень заборгованість по тілу кредиту; 45\~172, 30 гривень заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 22.08.2023 до 29.04.2024, що разом становить 65\~988, 30 гривень. У задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача пені за договором позики № 79635159 від 18.05.2024 в сумі 7\~992, 00 гривень і за договором позики № 8586991 від 12.10.2024 в сумі 8\~200, 00 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3\~028, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.03.2025. (а.с. 62) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~431, 50 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80, 30 %). Решту судового збору в сумі 596, 50 гривень слід залишити за позивачем. До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідачка не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial