Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності в цілому на будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належав [PERSON] ,, який помер [INFO] . Свою позовну заяву мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який до дня смерті постійно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . 10 жовтня 2008 року від імені [PERSON] секретарем Сівко- Калуської сільській раді по реєстру № 212 посвідчувався заповіт, відповідно до якого усе належне майно [PERSON] заповів їй. 06 березня 2025 року вона звернулась до нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. Ця обставина змушує її звертатись в суд з позовом, так як у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ним спадщини, спадщина переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Вона не заявляла відмови від спадкового майна. Представник відповідача подав до суд відзив, в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує. Свій відзив мотивує тим, що в постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 359/9695/17 зазначається, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 376 та ст. 1218 ЦК, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (постанова Верховного Суду від 28.04.2022 у справі № 359/9695/17, провадження № 61-18743св20). Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі № 307/3957/14-ц висловив правову позицію, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об?єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу. Участь особи у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво (постанова Верховного Суду, провадження № 61-43540св18). Представник позивачки подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що не зрозумілим є посилання відповідача на положення, які регулюють перехід права власності на майно спадкодавця, яким було здійснено самочинне будівництво. 20 січня 2025 року позивачкою [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , у якому відсутній штамп «самочинне будівництво». Копія такого технічного паспорта теж додана до матеріалів справи, і відповідач мав можливість з нею ознайомитись. В такому випадку, не проаналізувавши належним чином отримані копії документів по справі за позовом [PERSON] до Калуської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, відповідач безпідставно заперечив щодо його задоволення. Позивачка та її представник адвокат Коваленко О.В. у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, додатково просили долучити документи, на підставі яких батько позивачки здійснив у 1967 році будівництво майна, яке є спадковим, а відповідно такі документи спростовують припущення предствника відповідача, що вказане у позовній заяві майно є самочинним будівництвом. Просили позов задоволити. Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні після долучення стороною позивача доказів на підтвердження факту будівництва померлим [PERSON] спадкового житлового будинку з господарськими спорудами у встановленому законом порядку, позов визнала, не заперечила щодо задоволення позовних вимог. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. 07.05.2025 представник відповідача подав до суд відзив, в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує (а.с. 28-31). 30.05.2025 представник позивачки подала до суду відповідь на відзив. 03.06.2025 представник позивачки подала до суду заяву про долучення доказів. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що представник відповідача позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2025 та № [NUMBER] від 20.10.2009 відповідно (а.с. 7, 8). Відповідно до заповіту від 10.10.2008, посвідченого секретарем Сівко-Калуської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 212, [PERSON] усе майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не було і з чого не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] (а.с. 4). Згідно з витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 79668278 від 09.01.2025 нотаріусом Лесик В.Б. було зареєстровано спадкову справу № 73490887 після смерті [PERSON] (а.с. 9). Листом приватного нотаріуса Лесик В.Б. № 254/02-14 від 06.03.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті\~ [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно (а.с. 3). З виписки № 3 від 16.01.2025 з погосподарської книги № 2 Сівка-Калуської сільської ради села Сівка-Калуська, яка зберігається в Сівка-Калуському старостинському окрузі Калуської міської ради Івано-Франківської області, за 2006-2010 роки, ст.39, номер об?єкта погосподарського обліку 133, виданої старостою Сівко-Калуського старостинського округу, встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] побудований в 1967 році та належав [PERSON] ; в користуванні перебувають земельні ділянки загальною площею 1,30 га. Інформація щодо видачі свідоцтва про право власності на майно в Сівка-Калуському старостинському окрузі відсутня (а.с. 5). Згідно з випискою від 20.05.1965 з рішення правління колгоспу «Ленінська зоря» с. Кропивник від 12.06.1964 [PERSON] виділено площу під будівництво житлового будинку в місцевості на пустині біля [PERSON] , а відповідно до свідоцтва № [NUMBER] на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР на підставі вказаного рішення [PERSON] надано дозвіл на будівництво на виділеній земельній ділянці в с. Сівка-Калуська житлового будинку та господарських споруд. Початок будівництва - 25.05.1965, завершення - 25.05.1968. На спадковий будинок за адресою [ADDRESS] виготовлений технічний паспорт від 20.01.2025, згідно з яким вказаний будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами побудований у 1967 році (а.с. 10-19), а його інвентаризаційна вартість станом на 20.01.2025 становить 161843,00 грн., що підтверджується довідкою № 5610 від 20.01.2025, виданою ФОП [PERSON] (а.с. 6). Таким чином між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. З правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, встановлено, що за правилами статті 392\~ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно зі ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається зі ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім позивачки, інших спадкоємців, які б звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався. Як визначено ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За таких обставин, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка звернулася до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини та від спадкового майна не відмовлялася, у відповідача відсутні заперечення щодо позовної заяви, а також беручи до уваги те, що позивачка не може оформити свої спадкові права через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для задоволення позовної заяви та визнання за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного ст.ст. 16, 392, 1217, 1220, 1223, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved