Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу [PERSON] , на праві власності належить автомобіль TOYOTA COROLLA з реєстраційним номером [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . 11.12.2024 о 10:18 год. водій [PERSON] (далі- Відповідач), у м. Вінниці по вул. Лесі Українки, 18, керуючи зазначеним транспортним засобом, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з навчальним транспортним засобом KIA CEED з реєстраційним номером [NUMBER] , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Постановою Вінницького міського суду м. Вінниці від 24.12.2024 по справі №127/41219/24 Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З метою встановлення розміру завданої діями Відповідача майнової шкоди, на замовлення представника Позивача, 06.03.2025 складено Висновок експертного дослідження №10E-02/2025, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику зазначеного автомобіля, внаслідок його пошкодження під час ДТП складає 89436,40 грн. Позивачем були понесені додаткові витрати, пов`язані з оплатою вартості складання зазначеного Висновку експерта у розмірі 5000,00 грн. Зазначене стало підставою для звернення позивача із позовом про відшкодування шкоди у розмірі 94436,40 грн. (89436,40 + 5000,00). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін. Також, цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. Відповідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України\~суд ухвалив без винесення окремого процесуального документа провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на праві власності належить автомобіль TOYOTA COROLLA з реєстраційним номером [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Постановою Вінницького міського суду Вінницької області №127/41219/24 від 24.12.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно з цією постановою 11.12.2024 о 10:18 год. водій [PERSON] у м. Вінниці на вул. Лесі Українки, 18, керуючи зазначеним транспортним засобом TOYOTA COROLLA з реєстраційним номером [NUMBER] , не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з навчальним транспортним засобом KIA CEED з реєстраційним номером [NUMBER] , від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками. Відповідно до висновку експертного дослідження, проведеного [PERSON] , експертом ПП ЕНДЦ «Експертиза» №10E-02/2025 від 06.03.2025 вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля TOYOTA COROLLA, номер кузова [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, станом на час вмконання дослідження, складає 89436,40 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 40 копійок. Згідно з актом №OУ-0000467 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2024 на суму 1500,00 грн. та згідно з актом №OУ-0000064 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 06.03.2025 на суму 3500,00 грн. витрати на проведення експертного дослідження автомобіля TOYOTA COROLLA р.н. АН3138KЕ загалом становлять 5000 грн. Підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 22 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За загальним правилом, визначеним ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1\~ст.1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Заподіювачем шкоди, який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом TOYOTA COROLLA, номерний знак [NUMBER] , є Відповідач, що підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області №127/41219/24 від 24.12.2024. Під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, наявність вини у діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди у цьому випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з пунктом 32.2 статті 32 Закону України від 01.07.2004 №961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Як передбачено ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Надані позивачем докази у справі суд вважає достатніми та такими, що обґрунтовують позовні вимоги та відповідають обставинам справи, що викладені у позовній заяві. Одночасно суд враховує, що відповідач не спростовує заявлені вимоги, правом на подання відзиву не скористався. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн. (із застосування коефіцієнту 0,8 за звернення до суду через Електронний суд). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому з відповідача потрібно стягнути витрати понесені за оплату експертного висновку в розмірі 5000 гривень.

Outcome: approved