Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

12.02.2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 31.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22030000501468. 28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, згідно умов якого відступлено на користь позивача право вимоги за вищевказаним договором. Внаслідок невиконання належним чином кредитних зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 68\~615,24 грн., з яких: 50\~274,36 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1,06 грн. заборгованість по відсотках та 18\~339,82 грн. заборгованість по комісії. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 68 615,24 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» у позовній заяві просила проводити розгляд справи без участі представника позивача Відповідач Курилко В.О. подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, частково визнав позовні вимоги в частині тіла кредиту з урахуванням здійснених ним виплат. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У ході судового розгляду встановлено, що 31.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір №22030000501468. Відповідно до умов договору Банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 74 704 грн., зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом у відповідності до умов договору. Фактичне отримання і користування кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку. 28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором, у відповідності до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передало (відступило) ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Цикл Фінанс» прийняло належні АТ «Банк Кредит Дніпро» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно витягом з Реєстру боржників до вищезазначеного договору до позивача перейшло право вимоги за договором № 22030000501468, укладеним 31.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] . Згідно з платіжною інструкцією №6041 від 28.03.2024 року ТОВ «Цикл Фінанс» здійснив оплату АТ «Банк Кредит Дніпро» в розмірі 10\~200 233,10 грн. згідно договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року. Також судом встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 22030000501468 від 31.03.2021 року, станом на 27.03.2024 року у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка складає 68\~615,20 грн. і складається з: 50\~274,36 грн. залишку простроченого кредиту; 18\~339,82 грн. залишку прострочених комісій. Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів чи власного розрахунку заборгованості, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості, натомість у своїй заяві від 02.06.2025 року позовні вимоги визнав частково в частині тіла кредиту з урахуванням сплачених ним грошових сум. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, доказів сплати [PERSON] заборгованості первісному кредитору після відступлення права вимоги відповідач також не надав. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що з моменту переходу права вимоги від первісного кредитора не здійснювалося жодних нарахувань. Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Цикл Фінанс» просив стягнути заборгованість за основним боргом, процентами, комісіями. Стаття 509\~ЦК України встановлює, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.\~11\~цього Кодексу та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст.\~512\~ЦК України - кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок : 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом та не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтями 514-517 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Заміна кредитора у зобов`язанні - здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до приписів ст.\~625\~ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір - укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми - є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Отже, за наявними в матеріалах справи підтверджено, що відповідач отримав від Банку кредитні кошти в розмірі 74\~704 грн. з цільовим призначенням на споживчі потреби, та не повернув вказану суму в повному обсязі. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Під час судового розгляду встановлено, що 31.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000501468, відповідно до умов якого Банком було надано відповідачу грошові кошти на споживчі потреби в розмірі 74 704 грн., зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості та процентів за користування кредитом у відповідності до умов договору. Абзацом 3 частини 4 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон №1734-VIII. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону №1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону №1734-VIII передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи вищезазначене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року № 204/224/21, в якій суд дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також, відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору не розкриває суті комісії і, при цьому, комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, таке нарахування позивачем заборгованості по комісії відповідачу є безпідставним, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 18\~339,82 грн. Крім того, з наданого відповідачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що відповідачем у рахунок погашення заборгованості з несплачених сум комісій за користування кредитними коштами було сплачено 8\~964,48 грн. Оскільки, обов`язок відповідача по сплаті комісії за користування кредитним договором, суд визнає нікчемним та таким, що не підлягає виконанню за умовами вищевказаного кредитного договору, то сплачена ним сума у розмірі 8 964,48 грн. підлягає вирахуванню з суми заборгованості за тілом кредиту, яка пропонується позивачем до стягнення в розмірі 50\~274,36 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту підлягає сума у розмірі (50\~274,36 грн. 8\~964,48 грн.) = 41\~309,88 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено судом, сторонами кредитного договору № 22030000501468 від 31.03.2021 року погоджено процентну ставку: на строкову заборгованість за кредитом 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 56% річних (п. 1.2. договору), а платежі, зокрема, зі сплати процентів за користування кредитом здійснюються у вигляді щомісячних (ануїтетних) рівномірних платежів (п. 2.1. договору). Оскільки відповідач в повному обсязі кредитні кошти не повернув, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками обґрунтований та підлягає задоволенню, а тому з [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 1,06 грн. На підставі викладеного, суд задовольняє позов частково. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~458,45 грн. (41\~310,94 грн. * 2422,40 грн. / 68\~615,24 грн.) (а.с. 60). Також у позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір № 43453613 про надання правової допомоги від 18.09.2024 року; додаткову угоду № 22030000501468 від 18.12.2024 року до вказаного договору; акт № 22030000501468 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 18.12.2024 року, відповідно до якого адвокатським об`єднанням надано такі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Цикл Фінанс» тривалістю 1,5 години і загальною вартістю 2 250 грн., складання позовної заяви тривалістю 3 години і загальною вартістю 3 000 грн., формування додатків до позовної заяви тривалістю 1 годину і загальною вартістю 750 грн.; ордер на надання правничої допомоги Серії АІ №1769302 від 20 грудня 2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльністю Серії КС №10287/10 від 11 жовтня 2021 року. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, не обтяжена великою кількістю доказів, через що для фахового юриста-адвоката, не вимагала значних часових затрат для вивчення документів та підготовки позову, а тому суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 000 грн., що є об`єктивним та співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 4\~458,45 грн., з яких: 1\~458,45 грн. судовий збір, 3 000,00 грн. витрати на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial