Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

02 вересня 2024 року, представник [PERSON] - адвокат Демченко Я.В. звернувся до Київського райсуду м. Одеси з даним позовом в порядку ст. 1212 ЦК України, \~ст.1212 ЦК України, вказуючи, що позивач [PERSON] (громадянин США) познайомився з відповідачкою та ї донькою 3-ою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки [PERSON] , дізнавшись в подальшому, що останні здійснюють підприємницьку та господарську діяльність на території України, введення та розвиток вказаного бізнесу якими потребувє постійних фінансових інвестицій (придбання обладнання/устаткування, оренда приміщень виплата заробітної плати працівникам, операційні витрати, витрати на рекламу тощо), тому, відповідачка та 3-тя особа потребували вільних коштів для покриття вказаних витрат. Так, для вирішення вказаних фінансових питань, 3-тя особа неодноразово зверталась до позивача із проханням надати їм грошові кошти, зазначаючи, що поверне вказані кошти в майбутньому та у серпні 2022 року 3-тя особа звернулася до позивача з проханням перерахувати їй грошові кошти у розмірі 3500 дол. США не на власний банківський рахунок, а на рахунок її матері (відповідачки) із запевненнями, що у майбутньому вона поверне вказану суму грошових коштів позивачу, який 18.08.2022 р. перерахував відповідачці грошові кошти у вказаному розмірі 3500 дол. США. Оскільки позивач перебував за кордоном, договір, в момент перерахування коштів оформлений не був, та після повернення із-за кордону документальний договір укладений також не був з огляду на те, що відповідачка та 3-тя особа почали уникати зустрічі з позивачем та обговорення деталей укладення договору та порядку повернення залучених ними коштів останнього. Позивач неодноразово звертався до 3-ої особи та відповідачки з вимогою про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 3500 дол. США, через недосягнення істотних умов укладення договору позики. Посилаючись на те, що відповідачка та 3-тя особа, за твердженням позивача, відмовились повертати його грошові кошти у зазначеному розмірі, ігноруючи будь - які прохання та звернення позивача про останнє, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 3500 дол. США. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 03.09.2024 р., вказані матеріали цивільної справи № 947/27189/24 направлені за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Овідіопольського райсуду Одеської області у зв?язку з реєстрацією місця проживання відповідачки на території Одеського (Овідіопольського) району Одеської області, що підтверджується відповіддю з ЄДДР № 767261 від 03.09.2024 р. та отримані судом 06.11.2024 р. з автоматизованим розподілом судової справи в провадження судді Гандзій Д.М. згідно протоколу (т. 1 а.с. 53-59) Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.11.2024 р. судом прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів з призначенням справи до розгляду в загальному порядку зі стадії підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 60). В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] інтересах якої діє адвокат Садікова М. В., в якому остання, просила суд, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через безпідставність позовних вимог та з мотивів, викладених у відзиві, вказуючи, що відповідачка [PERSON] не заперечує факту знайомства з позивачем, яке мало місце задовго до моменту звернення останнього до суду з даним позовом, а також факт перехування позивачем на її власний рахунок грошових коштів у розмірі 3500 доларів США в якості допомоги близьким родичам (цільове призначення платежу), та зазначає, що лише факт зарахування грошей на рахунок відповідачки не може автоматично слугувати підставою для їх стягнення, якщо відсутні чіткі докази, що кошти були передані на умовах, які зобов`язують відповідачку їх повернути, вказуючи на те, що відносини між позивачем та відповідачкою мали виключно особистий та сімейний характер і не включали жодних ділових чи фінансових зобов`язань. Відносини сторін обмежувалися спільним проживанням, плануванням майбутнього та особистим спілкуванням. Відтак, твердження позивача про те, що він знайомий із відповідачкою та 3-ою особою як із суб`єктами підприємницької діяльності на території України, є безпідставним і спрямованим на введення суду в оману. Крім того зазначає у відзиві, що діяльність відповідачки базується на наданні консультаційних послуг, для яких використовуються знання, досвід і професійні навички, який не вимагає значних фінансових вкладень чи оборотних коштів, оскільки консультаційні послуги, які надаються, залежать виключно від професійної кваліфікації, досвіду останньої, а кошти призначені для господарської діяльності, відповідно до законодавства України, мають надходити виключно на розрахунковий рахунок підприємця або підприємства. При цьому, відповідачка жодних переказів для господарської діяльності на приватний рахунок не отримувала. Також представниця відповідачки вказала, що призначення платежу «гуманітарна допомога близьким родичам», свідчить про те, що переказ був здійснений за власною, без примусу, ініціативою позивача і не мав жодного стосунку до господарської діяльності чи бізнесу відповідачки, а представник позивача не надав до матеріалів позову жодних документальних доказів, які б підтверджували наявність домовленостей між сторонами з приводу повернення коштів, а твердження останнього про нібито обіцянки 3-ої особи повернути кошти є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами (т. 1 а.с. 82-95). В матеріалах справи наявні письмові пояснення 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки - [PERSON] , в яких остання просила їх врахувати при подальшому розгляді справи і відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що між нею\~та позивачем\~ніколи не\~існувало жодних\~ділових або\~фінансових відносин,\~а тому,\~позивач ніколи\~не позичав\~гроші,\~а ні\~відповідачці,\~а ні\~третій особі\~та не\~інвестував у\~їх господарську\~діяльність. Відповідачка та 3-тя особа не зверталися до позивача з проханням надати їм кошти для господарської чи будь-якої іншої діяльності, а перерахування коштів відбулося на добровільних засадах і було пов`язане з наданням гуманітарної допомоги, як це вказано у цільовому призначенні платежу щодо мети передачі коштів. При чому, вказане призначення платежу узгоджене сторонами, свідчить про те, що підстави для передачі коштів існували, а представник позивача не надав суду жодних доказів, які б підтверджували наявність жодних домовленостей щодо повернення коштів позивачу. Приймаючи участь в судовому засіданні представник позивача адвокат Демченко Я.В. повністю підтримав позов свого довірителя [PERSON] , який просив задовольнити з підстав, вказаних ним у судовому засіданні в режимі відеоконференції та з мотивів, викладених у позові, однак, в подальшому, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, надіславши на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (т. 2 а.с. 15-18). Приймаючи участь в судовому засіданні представниця відповідачки [PERSON] адвокат Садікова М.В. повністю заперечували проти задоволення позову та проханням про відмову у його задоволлеі з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, вказаних вище, в подальшому, в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, надіславши на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, та проханням про відмову у задоволенні позову. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачки [PERSON] та її представник адвокат Садікова М.В. не з`явилися, при цьому в матеріалах справи наявна заява представника третьої особи про розгляд справи у їх відсутність, та проханням про відмову у задоволенні позову у повному обсязі (т. 1 а.с. 240-245). Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.08.2022 року фізичною особою [PERSON] , позивачем у справі, з особового карткового рахунку на особовий картковий рахунок отримувача\~ [PERSON] , відповідача у справі, перераховано грошові кошти у розмірі 3500 дол. США з призначенням платежу: «гуманітарна допомога близьким родичам», що підтверджується банківськими виписками по картці АТ КБ «ПриватБанк», переклад яких був зроблений з англійської на українську мову згідно діючого законодавства України, посвідчений нотаріально і не заперечувався представником позивача, який підтвердив справжність як примірника банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» як на англійській, так і у перекладі на українську мову на суму 3482,50 дол. США від позивача відповідачці (т. 1 а.с. 99-103). Таким чином, факт перерахуванням коштів на вказану суму сторонами не заперечується. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов?язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої\~статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз\~положень частини\~першої,\~пункту 1\~частини другої\~статті 11,\~частини першої\~статті 177,\~частини першої\~статті 202,\~частин першої\~та другої\~статті 205, частини першої статті\~207, частини першої статті 1212 ЦК України, дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов?язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК. Частиною 2 статті 11\~ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст.ст. 11,600,601,604-607,609 ЦК до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов?язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК - може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Суть кондикційного зобов?язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов?язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (ст. 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норми глави 83 ЦК\~- свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 29.03.2022 р. у справі № 296/3518/19 (провадження № 61-20356св21). Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред?явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Тобто, норми статті 1212 ЦК України\~застосовуються до позадоговірних зобов?язань. Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17 (провадження № 61-5137св19). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України - право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб?єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред?явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача посилається на те, що начебто на прохання 3-ої особи, позивач перерахував на рахунок відповідачки кошти, які 3-тя особа нібито зобов?язалася повернути йому; договір позики оформлений не був, так як позивач перебував за кордоном; і оскільки, між сторонами не досягнуто істотні умови укладення договору позики, відтак грошові кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представниця відповідачки посилається на те, що жодних домовленостей стосовно грошових коштів між сторонами не існувало, грошові кошти перераховані за власною ініціативою позивача в якості благодійно допомоги, про що свідчить призначення платежу у банківській виписці «гуманітарна допомога близьким родичам». Представниця відповідачки заперечує наявність договірних відносин між сторонами, при цьому позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору (грошима) на власний розсуд, а йог представник не надав суду жодного належного документального доказу в порядку ст.ст. 76-81 ЦПК України\~на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, а саме щодо наявності будь-яких письмових чи усних домовленостей про повернення коштів або фінансування бізнесу третьої особи, а рішення суду - не може ґрунтуватися на припущеннях. Одночасно,\~суд вважає\~необхідним зазначити,\~що згідно\~Закону України\~«Про гуманітарну\~допомогу» - гуманітарна допомога є цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами з мотивів гуманності отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують допомоги у зв`язку із соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного або надзвичайного стану, виникненням надзвичайної ситуації або тяжкою хворобою конкретної фізичної особи, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Згідно Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» \~благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара. Слід вказати, що за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.08.2021 р. по справі № 475/897/19, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою\~статті 11 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц вказано, що у особи виникає зобов?язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо особа - знала про відсутність зобов?язання для їх сплати, але добровільно здійснила платіж, а подальша вимога повернення є суперечливою та недобросовісною (доктрина venire contra factum proprium, п. 6\~ст. 3 ЦК України). В даному випадку, суд вважає, що сама поведінка позивача, який добровільно перерахував на ім`я відповідачки грошові кошти із цільвим призначення платежу\~ «гуманітарна\~допомога близьким\~родичам»,\~а згодом\~вимагає їх\~повернення,\~як безпідставно\~набуті кошти\~є суперечливою,\~з огляду\~на те,\~що саме\~позивач несе\~відповідальність за\~відповідність інформації,\~зазначеної ним\~у платіжній\~інструкції,\~суті платіжної\~операції,\~ відтак\~зазначення призначення\~платежу свідчить\~саме про\~добровільність намірів\~позивача і\~відсутність мети\~вимагати повернення грошей, добровільно перерахованих позивачем відповідачці. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Частиною 1 статті 13 ЦПК\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч 1,5 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов?язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов?язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц, Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 р. у справі № 910/17743/18. Таким чином, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що представником позивача не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та не доведеними належними, достатніми та допустимими документальними доказами, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed