Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся у суд з позовом до відповідача, [PERSON] , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором СL-311262 від 19.05.2021 у розмірі 664662,29 грн., а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову посилався на те, що 19.05.2021 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №CL-311262, у відповідності до умов якого АТ «Кредобанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 500000 грн., а [PERSON] зобов`язався у строк до 18.11.2024 повернути кредит шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 20948 грн., а також виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Однак, [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 10.08.2023 відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 664662,29 грн., яка складається з: 438165 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 226497,29 грн.\~заборгованості за відсотками. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 20.11.2023 в системі «Електронний суд» надав до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти проведення судового засідання за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, 26.02.2024 та 27.02.2024 від його представника адвоката Гладиша Я.М. до суду надійшли відзиви на позовну заяву в яких зазначено, що оскільки кредитний договір №CL-311262, що укладений між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , є споживчим, то при виборі і застосування норм права до спірних правовідносин підлягає застосуванню судом правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, відповідно до якого визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити на які потреби було надано кредит, чи здійснювалося кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування», слід дійти до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, а відповідачем таку вимогу було отримано. Виходячи, зокрема, з вимог п.6.10 договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей. Разом з тим, матеріали справи не містять доказі вручення [PERSON] досудової вимоги від 09.05.2023 щодо виконання договірних зобов`язань. При цьому сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним її повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Тому є підстави вважати, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач АТ «Кредобанк» має право лише на стягнення з відповідача простроченої заборгованості та відсотків станом на 12.09.2023, як визначив за позовною заявою, враховуючи із принципу диспозитивності судового процесу. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем неправомірно заявлено стягнення відсотків на прострочену суму заборгованості 37688,22 грн., оскільки заявлений позивачем період з 19.05.2021 по 30.06.2023 на території України діяв карантин з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, а починаючи з 24.12.2022 і по день ухвалення цього рішення на території України введено воєнний стан. При цьому, згідно з п.6 розділу ІV ЗУ «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останні календарний день місяця (включно) в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобіганню поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19 виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит ( в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 по останній календарний день (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобіганню поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені ч.4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобіганню поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені ч.2 ст. 3 цього Закону. Отже, відповідач звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за вказаним договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану. Також, на думку представника відповідача, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості за кредитом. У позовній заяві позивач зазначає, що станом на 10.08.2023 заборгованість складає 664662,29 грн. АТ «Кредобанк» звернувся до суду 12.09.2023, в позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 664662,29 грн. Досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань від 09.05.2023 , сума заборгованості станом на 06.05.2023 складає 621696,87 грн., в тому числі тіло 438165 грн., відсотки 183531,87 грн. Позивач, змінивши строк кредиту надалі нараховує відсотки, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 у справі №648/3491/15, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа №444/9519/12-ц) та правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена первісно у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, яка підтримана Верховним Судом й у подальшому), тобто, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Наданий розрахунок заборгованості за договором кредиту №CL-311262 від 19.05.2021 станом на 10.08.2023 складає 664662,29 грн. Хоча, згідно розрахунку наданого до суду позивач зазначає період по 19.07.2023. Також зазначено, що банк провів розрахунок заборгованості відповідача, не погодивши їх з споживачем при укладенні договору, а тому обов`язок відповідача є нікчемним відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Розрахунок заборгованості не відповідає умовам договору, а саме відсотки за період 19.07.2023 10.08.2023 розраховано 30/360. На підставі викладено представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити та провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2025 в задоволенні клопотання [PERSON] , подане уповноваженим представником, про розгляд справи за правилами загального позовного проваддження відмовлено. Проведення судового розгляду за участю представника АТ "Кредобанк" адвоката Рудницького Ю.І. та представника [PERSON] ухвалено здійснювати в дистанційному режимі відеоконференції поза приміщенням суду із застосуванням сервісу ВКЗ. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 19.05.2021 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-311262, за умовами якого АТ «Кредобанк» зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах зворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит надається виключно на цілі, зазначені в цьому кредитному договорі. Сума та валюта кредиту 500000 грн.; строк кредитування 42 місяця терміном до 18.11.2024; позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі та за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 500000 грн. на поточний рахунок позичальника, відкритий у відділенні АТ «Кредобанк»; датою погашення щомісячного платежу є дата, в яку банк здійснює договірне списання щомісячного платежу в порядку , передбаченому п.6.6.3 Кредитного договору та яка зазначається в Графіку платежів за кредитним договором та розрахунку сукупної вартості кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору та є його невід`ємною частиною. Для запобігання прострочення погашення заборгованості за кредитним договором банк рекомендує позичальнику забезпечити наявність коштів в сумі не меншій розміру щомісячного платежу на поточному рахунку позичальника з 12 по 19 число кожного місяці включно. Перший щомісячний платіж має бути сплачений не пізніше 19.06.2021. Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Згідно з п. 4.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. На підставі п. 6.9. кредитного договору банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 6.10. Договору, Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору). Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальником на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Також відповідачем підписано Додаток № 1 до кредитного договору №CL-311262 від 19.05.2021, яким визначено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, Паспорт споживчого кредиту від 19.05.2021 та Анкету-Заяву №CL-311262 фізичної особи на отримання готівкового кредиту від 06.05.2021. Згідно меморіального ордеру №26849158 від 19.05.2021 позивачем здійснено видачу кредиту відповідачу на суму 500000 грн. згідно договору №CL-311262. За наданим банком розрахунком заборгованості, а також виписки по особовим рахункам [PERSON] з 19.05.2021 по 10.08.2023, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.08.2023 становить 664662,29 грн., яка складається з: 438165 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 226497,29 грн.\~заборгованості за відсотками. Даний розрахунок заборгованості суд визнає достовірним, приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ, що відповідає вимогам ст.ст. 78-80 ЦПК України, оскільки вказаний розрахунок підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розрахунок нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. На адресу реєстрації місця проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , представником АТ «Кредобанк» за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» направлялася досудова вимога від 09.05.2023 (№ трекінгу відправлення 0504568887520), у якій роз`яснено про стан його заборгованості та заявлена вимога протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги, але не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання такої вимоги погасити прострочену заборгованість в розмірі 315605,05 грн., а у випадку невиконання\~у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі у розмірі 621696,87 грн. та сплатити нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором. Відповідно до п. 10.1 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повідомити Банк, зокрема, про зміну свого місця проживання, інші обставини протягом 3-х днів з моменту виникнення відповідних обставин. Жодних доказів про надання Банку інформації щодо зміни свого місця проживання, про наявність об`єктивних складнощів, здатних вплинути на виконання Кредитного договору, відповідач в ході судового розгляду справи не надав. Щодо доводів зазначених представником позивача у відзиві про те, що банком не доведено факту отримання відповідачем досудової вимоги суд зазначає. Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Водночас, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року за № 270, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом направлення адресату кореспонденції є оригінал розрахункового документу (оригінал квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення. Згідно з пунктом 19 цих Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післясплатою. Відповідно до пункту 61 зазначених Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було надано докази направлення на адресу відповідача вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, що підтверджується копією досудової вимоги від 09 травня 2023 року №09042023-П7-942,\~описом вкладення у цінний лист від 15 травня 2023 року\~з зазначенням адреси одержувача, його номеру телефона та найменуванням відправлення (досудова-вимога), фіскальним чеком до списку згрупованих відправлень №3266 від 15 травня 2023 року. Таким чином, твердження представника відповідача щодо недотримання позивачем вимог Закону України "Про споживче кредитування" є безпідставним та таким, що повністю спростовується матеріалами справи в їх сукупності. Доводи відзиву з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження 14-680цс19) не заслуговують на увагу, оскільки вони стосуються позовних вимог кредиторів, які були заявлені до 10 червня 2017 року, у той час, як позов у цій справі було заявлено у жовтні 2023 року, коли норма частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", правильне застосування якої було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у вказаній справі, втратила чинність. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 02 червня 2021 року у справі № 639/1230/18 (провадження № 61-2620св21) та від 22 листопада 2023 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-1565св23). За змістом ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.ч. 1, 2ст. 631 ЦК України). Згідно зі ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України). Відповідно дост.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зазначеній постанові Верховний Суд, розглядаючи питання стягнення штрафних санкцій за договором споживчого кредитування, сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання». Надаючи правову оцінку вказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Указаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства та вже усталеної судової практики вбачається, що після спливу вказаного строку банк не має права на нарахування процентів передбачених договором. До стягнення позивач пред`явив заборгованість за відсотками в сумі 226497, 29 грн. З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2023 року позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, та інші платежі передбачені кредитним договором. Зазначено, що остаточну суму заборгованості відповідачу буде повідомлено на відділенні банку у день сплати, проте дана вимога залишена відповідачем без відповідного реагування. Таким чином, враховуючи умови вимоги, надісланої банком 15 травня 2023 року, останнім днем коли відповідач повинен був сплатити борг за кредитним договором є 19 червня 2023 року. Отже, позивач продовжував нараховувати відсотки за кредитним договором після 19 червня 2023 року без будь-якого врахування факту зміни строку виконання зобов`язання, отже, зважаючи на положення\~ст. 1050 ч. 2 ЦК України\~та на відповідні правові позиції, висловлені Верховним Судом у вказаних вище та інших справах, не мав правових підстав для нарахування та пред`явлення до стягнення відсотків, розрахованих на умовах кредитного договору після зміни строку виконання зобов`язання. Виходячи з наведеного, позивач не врахував факту зміни строку виконання зобов`язання, не визначив заборгованість за відсотками, не провів відповідних розрахунків тощо. За таких умов обраховані позивачем в обраний ним спосіб суми заборгованості за відсотками у розмірі 226497,29 грн не відповідають фактичним обставинам кредитування. Отже суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 217137,96 грн., нарахованих до 19 червня 2023 року. З урахуванням викладеного, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №CL-311262 від 19.05.2021 у розмірі 655302, 96 грн, яка складається з 438165 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 217137,96 грн. - заборгованість за відсотками. Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на положення Закону України «Про споживче кредитування» як на підставу звільнення від відповідальності перед банком по сплаті відсотків, нарахованих на прострочену суму заборгованості, оскільки заявлений позивачем період з 19.05.2021 по 30.06.2023 на території України діяв карантин з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, а починаючи з 24.02.2022 і по день ухвалення цього рішення на території України введено воєнний стан. Так загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 статті 15 ЦК України, ч.1 статті 16 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не оскаржується факт укладання кредитного договору та отримання коштів відповідно до його умов. У відповідності до положень пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. На підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (із змінами), «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року № 392 (із змінами), «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (із змінами) та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами) з 12.03.2020 року до 31.08.2021 року на території України діяв карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Суд не погоджується із доводами відповідача про незаконне нарахування відсотків прострочену суму заборгованості у розмірі 37688,22 грн., оскільки при укладанні договору кредиту сторони погодили всі істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання сторонами. Договір був укладений в період дії карантину. Зміни, внесені до Закону України «Про споживче кредитування» стосуються штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання, а саме боржник звільняється від сплати неустойки, штрафу, пені. Проценти, нараховані на прострочену суму заборгованості за період з 19.05.2021 по 30.06.2023 не є штрафною санкцією за порушення зобов`язання, а платою за користування чужими коштами понад установлений в договорі строк. Окрім того, відповідач, укладаючи договір в період карантину, погодив із позивачем умови договору, про що свідчить як укладання договору так і його виконання з боку позивача. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 141 ЦПК України\~та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 9829,54 грн. судового збору.

Outcome: partial