Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

31 березня 2025 року через підсистему "Електронний суд" системи ЄСІТС до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" Середницький Євгеній Вікторович з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 08 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" і [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 5449208 у формі електронного документа, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 10\~000,00\~грн. на умовах строковості, платності і повернення. 25 вересня 2024 року на підставі договору факторингу № 25092024 ТОВ\~"МІЛОАН" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" права вимоги за кредитним договором № 5449208 від 08.10.2023\~року. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань з повернення кредиту за договором про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року і набуттям ТОВ\~"ФК\~"ЕЛ.ЕН.ГРУП" права вимоги за вказаним кредитним договором, тому останнє просить в позові стягнути з відповідача заборгованість в сумі 37\~754,88\~грн., яка складається з 8 433,00\~грн. заборгованості за кредитом, 28\~321,00\~грн. заборгованості за нарахованими процентами, 1 000,00\~грн. заборгованості за комісією, а також понесені позивачемсудові витрати в розмірі 9 422,40\~грн. Ухвалою суду від 04 квітня 2025 року відкрите провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, судове засідання призначене на 19.05.2025\~року о 09:00\~год у залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6, а також встановлений відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов. 17 квітня 2025 року від відповідача через підсистему "Електронний суд" системи ЄСІТС до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області надійшов відзив на позов, в якому вона вказує, що на момент подання позову нею добровільно сплачені кошти в розмірі 5 026,00\~грн. в рахунок погашення кредиту, які вона розцінює як погашення половини суми отриманого кредиту, а також вказує на те, що на зв`язок представники позивача на зв`язок у відповідь на звернення не виходять, жодних документів про відступлення прав вимоги у неї немає. Також відповідач у відзиві просить суд розстрочити погашення суми заборгованості рівними платежами по 2 000,00\~грн. щомісяця, що обґрунтовує скрутним матеріальним становищем і нерегулярною виплатою заробітної плати на ТОВ\~"КАРПАТНАФТОХІМ". Відповідь на відзив від позивача до суду не надходив, інших заяв і клопотань не подано. Вивчивши зміст позовної заяви, наявні у справі матеріали, пояснення сторін і дослідивши письмові докази, суд встановив, що 08 жовтня 2023 року [PERSON] і Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" уклали договір про споживчий кредит № 5449208, відповідно до пункту 1.3. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Пунктом 1.2. договору визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 10\~000,00 гривень, який надається загальним строком на 105 днів з 08.10.2023\~року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Підпунктом 1.3.1. договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року обумовлено, що пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23.10.2023\~року (рекомендована дата платежу), відповідно до підпункту 1.3.2. поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 21.01.2024\~року (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з пунктом 1.4. договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.10.2023р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 21.01.2024р. (останнього дня строку кредитування). Пунктом 1.5. договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року передбачено, що загальні витрати Позичальника за пільговий період складають 3 475,00\~гривень в грошовому виразі та 141762,00\~відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати Позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 34975,00\~гривень в грошовому виразі та 18515,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника за пільговий період складає 13475,00 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (за весь строк кредитування) складає 44975,00 гривень. Всі вказані в цьому пункті розрахункові величини як за пільговий період так і за весь строк кредитування, включаючи загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовну реальну річну процентну ставку, орієнтовну загальну вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості згідно п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Підпунктом 1.5.1. договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року передбаченакомісія за надання кредиту: 1 000,00\~гривень, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно з підпунктом 1.5.2. договору про споживчий кредит №5449208 від 08.10.2023\~року проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2475.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.65 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Згідно з підпунктом 1.5.3. цього ж договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 31\~500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Отримання відповідачем коштів в кредит підтверджується копією квитанції № 2375838792 від 08.10.2023\~року. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі №757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі №234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Відтак, суд вважає доведеним факт укладання Товариством з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" і відповідачем договір про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року. В п. 3.2.6. договору визначено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором. Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Згідно з статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 25 вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МІЛОАН" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛ.ЕН.ГРУП" уклали договір факторингу № 25092024, за яким останнє набуло прав вимоги до позичальників за кредитними договорами згідно із відповідними реєстрами прав вимог. Відповідно до підпункту 2.1.3. договору факторингу № 25092024 від 25.09.2024\~року перехід прав вимоги відбувається в дату підписання сторонами договору відповідного реєстру прав вимог. Згідно з наданою позивачем копією витягу з акту приймання-передачі прав № 1 від 25.09.2024\~року до договору факторингу № 25092024 від 25.09.2024\~року до ТОВ\~"ФК "ЕЛ.ЕН.ГРУП" перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №5449208 від 08.10.2023\~року. Щодо суми боргу за кредитним договором суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ\~"МІЛОАН" за договором про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року станом на день відступлення права вимоги за кредитом 25.09.2024\~року заборгованість відповідача за цим договором складала 37\~754,88\~грн., яка складається з 8 433,00\~грн. заборгованості за кредитом, 28\~321,00\~грн. заборгованості за нарахованими процентами, 1 000,00\~грн. заборгованості за комісією. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Так як відповідно до умов договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року, що укладений між сторонами, позичальнику наданий кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, зроблений наступний правовий висновок: "10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування"." В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління кредиту. Так як позивачем не зазначено і не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то умови договору щодо обов`язку відповідача сплатити таку комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування", а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача комісії. Позивачем заявлено до стягнення з відповідача нараховані за кредитом проценти в розмірі 28\~321,88\~грн. Відповідно до пункту 1.3. договору про споживчий кредит №5449208 від 08.10.2023\~року кредит наданий загальним строком на 105 днів з 08.10.2023\~року, який складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно до підпункту 1.3.1. договору пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23.10.2023р. (рекомендована дата платежу), а відповідно до підпункту 1.3.2. поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 21.01.2024 р. (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п.1.4. договору про споживчий кредит позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.10.2023 р. (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 21.01.2024 р. (останнього дня строку кредитування). Підпунктом 1.5.2. договору про споживчий кредит визначено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуються за ставкою 1,65 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, а відповідно до пункту 1.5.3. проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Відомостями про щоденні нарахування та погашення первісного кредитора підтверджується, що відповідач здійснювала погашення за кредитом, які різними частинами зараховувались кредитодавцем на погашення тіла кредиту, нарахованих процентів і комісії. 06.11.2023\~року відповідач сплатила 2 000,00\~грн., 04.12.2023\~року і 10.01.2024\~року по 2 218,00\~грн., 03.05.2024\~року 3 452,00\~грн., а всього 9 888,00\~грн. Підпунктом 6 пункту 5 Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України "Про споживче кредитування" була доповнена частиною п`ятою, згідно з максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-XI встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, розмір процентної ставки за кредитним договорами, що укладаються із фізичними особами-споживачами є врегульованим нормативно. Відповідно до п. 1-2, 2-4 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту, загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом, загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 8 денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Відтак, суд приходить до висновку, що у кредитних правовідносинах між первісним кредитором і відповідачем процентна ставка за користування кредитними коштами становила 1,65% за кожен день користування коштами у період з 08.10.2023\~року по 23.10.2023\~року, 3,50% за кожен день користування коштами у період з 24.10.2023\~року по 23.12.2023\~року і 2,5% за кожен день користування коштами у період з 24.12.2023\~року по 21.01.2024\~року. Статтею 19 Закону України "Про споживче кредитування" встановлено черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит. Так, вказана норма передбачає, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до наданої позивачем копії графіку платежів відповідач мала погасити кредит і нараховані проценти одноразовим платежем не пізніше останнього дня строку кредитування 21.01.2024\~року. Ураховуючи нікчемність умови договору про нарахування комісії і обов`язку відповідача її сплати, здійснення відповідачем платежів в погашення кредиту і зміни процентної ставки за кредитом, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок суми заборгованості за кредитом і нарахованими процентами. Здійснені відповідачем платежі протягом строку кредитування 06.11.2023\~року в сумі 2 000,00\~грн., 04.12.2023\~року в сумі 2 218,00\~грн. і 10.01.2024\~року в сумі 2 218,00\~грн. підлягають зарахуванню в погашення основної суми заборгованості за кредитом. Відтак, за період 08.10.2023\~року - 23.10.2023\~року (15 днів) сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 2 475,00\~грн. (10\~000,00\~грн. х 1,65% х 15). За період з 24.10.2023\~року по 05.11.2023\~року (12 днів) сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 4200,00\~грн (10\~000,00\~грн х 3,50% х 12). Із внесенням відповідачем 06.11.2023\~року платежу в сумі 2000,00\~грн. заборгованість по тілу кредиту зменшилась до 8 000,00\~грн. Тому, за період з 06.11.2023\~року по 03.12.2023\~року (28 днів) сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 7 840,00\~грн. (8 000,00\~грн. х 3,50% х 28). 04.12.2023\~року відповідачем здійснений платіж в сумі 2 218,00\~грн., яким сума заборгованості за тілом кредиту зменшена до 5 782,00\~грн., тому за період з 04.12.2023\~року по 23.12.2023\~року (20 днів) сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 4 047,40\~грн. (5782,00\~грн. х 3,50% х 20). 24 грудня 2023\~року із набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, до кредитних правовідносин у даному випадку підлягає застосуванню денна процентна ставка на рівні 2,5% за кожен день користування кредитними коштами, а тому за період з 24.12.2023\~року по 09.01.2024\~року (17 днів) сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 2 457,35\~грн. 10.01.2024\~року відповідач здійснила платіж в сумі 2 218,00\~грн., чим зменшила заборгованість за тілом кредиту до 3 654,00\~грн. і за період з 10.01.2024\~року по 21.01.2024\~року сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами становить 1 069,20\~грн. Відтак, на момент закінчення строку кредитування 21.01.2024\~року заборгованість відповідача за нарахованими процентами за користування кредитом становить 22\~088,95\~грн. З урахуванням приписів статті 19 Закону України "Про споживче кредитування" суд вважає, що здійснений відповідачем платіж 03.05.2024\~року в сумі 3 452,00\~грн. підлягав зарахуванню в погашення тіла кредиту, а тому сума заборгованості за основною сумою кредиту станом не день звернення позивача до суду становить 112,00\~грн. Із матеріалів справи вбачається, що кредитодавцем нараховувались проценти за користування кредитними коштами після закінчення 21.01.2024\~року строку кредитування на підставі п. 2.3.1. кредитного договору. Відповідно до п. 2.3.1. договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Відповідно до розділу "Терміни та визначення" договору про споживчий кредит № 5449208 від 08.10.2023\~року правила правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на сайті Кредитодавця за посиланням https://miloan.ua/s/documents, що є невід`ємною частиною цього Договору, які не містять істотних умов Договору і регулюють відносини Кредитодавця та Позичальника в частині, що не врегульована Договором. Підписанням цього Договору/акцепту, Позичальник укладає кредитний договір в цілому, з усіма його додатками та невід`ємними частинами. Оскільки позивачем не надані означені правила, суд позбавлений можливості перевірити правомірність нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування, а тому позов у цій частині залишає без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2 422,40\~грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме (58,80%), то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 424,37\~грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №\~826/1216/16\~(провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі №\~757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18). На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг). Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №\~904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Вартість виконаних робіт згідно акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №\~011-25 від 03.03.2025 року становить7000,00 грн, які мають бути сплачені позивачем адвокату протягом 10 днів з дня ухвалення судом рішення у справі. Так як відповідач не скористалась правом на подання клопотання про зменшення судових витрат у справі, то суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення з неї на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial