Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що відповідно до відомостей розміщених у держаному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення. 21 жовтня 2015 року здійснено державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця». Відповідно до ЗУ «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та статутом АТ «Укрзалізниця», затвердженим постановою КМУ №735 від 02 вересня 2015 року «Питання акціонерного товариства «Укрзалізниця», АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». До суд звертається із вказаним позовом Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця». 23 грудня 2010 року між ДП «Донецька залізниця» та [PERSON] було укладено договір - зобов`язання для надання позики №36 від 26 грудня 2010 року, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику, а позичальник зобов`язався повернути позику у термін до 31 грудня 2030 року. Розділом 6 вказаного договору встановлено, що при звільненні з роботи позичальник зобов`язується повернути залишок позики в повному обсязі самостійно, не пізніше 30 діб з дати звільнення. Відповідно до довідки виданої виробничо-технологічним підрозділом «Станція Маріуполь-Порт» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» у грудні 2015 року від ДП «Донецька залізниця» до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було передано залишок боргу (позики) в сумі 150 000,20 грн., а станом на 10 квітня 2024 року борг відповідача перед позивачем складає 87 500,45 грн. Відповідно до наказу (розпорядження) №100/Н-ос від 28 лютого 2024 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Відповідач умови вказаного договору в частині повернення позики не виконав. На підставі викладеного, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» кошти в сумі 87 500,45 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028 грн. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м.Дніпропетровська (Новокодацький районний суд міста Дніпра). 05 червня 2024 року хвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зроблено запит до Міністерства соціальної політики України щодо отримання відомостей щодо відповідача як внутрішньо переміщеної особи та залишено без руху вищевказану позовну заяву, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені 14 червня 2024 року та передані судді канцелярією суду 17 червня 2024 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача [PERSON]. в системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якій вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що [PERSON] не визнає позов повністю та зазначає, що він є безпідставним, а доводи викладені у ньому є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Матеріали справи не містять жодного документу, на підставі якого АТ «Українська залізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця». Позивач у своєму позові посилається, що підставою для утримання начебто заборгованості за договором є довідка виробничо-технологічного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про передачу у грудні 2015 року первісного боргу у розмірі 150 000 грн. з ДП «Донецька залізниця» до Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», однак у матеріалах справи зазначений документ відсутній. Тобто, з боку позивача не надано до суду первісного облікового документу на підтвердження факту передачі зобов`язань з ДП «Донецька залізниця» до АТ «Українська залізниця», а заявлена до стягнення сума позивачем не підтверджена первинними документами. На підтвердження заборгованості відповідача, позивач надає до суду договір-зобов`язання надання позики №36 від 28 грудня 2010 року та довідку про утримання позики Д-01 від 01 березня 2024 року (складену за підписом власних працівників). Зазначає, що довідка про утримання позики Д-01 від 01 березня 2024 року не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може бути доказом, що підтверджує сплату позики відповідачем, і зазначена вище довідка є внутрішнім документом позивача та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи сплачувалися кошти відповідачем на рахунок позивача. До позовної заяви не було додано жодного документу, який хоч якось пояснює факт переведення/передання коштів ДП «Донецька залізниця» відповідачу за договором-зобов`язання надання позики №36 від 28 грудня 2010 року. Жодний з первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем наданий не був, а отже не має можливості встановити існування заборгованості відповідача перед позивачем і можливий розмір такої заборгованості. Позивачем до позовної заяви не надані розрахунки заборгованості, які б містили підписи представників первісних кредиторів, жодного підтвердження реальності господарської операції. Тому не можливо вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, а в матеріалах справи відсутні будь-які первісні документи, які б підтверджували перерахування/передання коштів за договором-зобов`язання надання позики №36 від 28 грудня 2010 року ДП «Донецька залізниця» відповідачу. Представником позивача Петренко І.В. у системі «Електронний суд» було сформовано відповідь на відзив, в обґрунтуванні якої зазначила, що 28 грудня 2010 між АТ «Укрзалізниця» та 23 грудня 2010 року між ДП «Донецька залізниця» і [PERSON] було укладено договір - зобов`язання для надання позики №36, який укладено у відповідності до положення «Про порядок видачі та погашення безпроцентної позики на зворотній основі на придбання житла для працівників ДП «Донецька залізниця». 31 березня 2022 відповідачем [PERSON] було подано заяву, відповідно до якої він просив призупинити утримання довгострокової позики з його заробітної плати з 01 квітня 2022 року на період воєнного стану. Щомісячно з заробітної плати відповідача утримувалась сума позики в розмірі 833,33 грн. до 01 квітня 2022 року, зазначені обставини підтверджуються розрахунковими листами за період 2019-2022 років, журналами господарських операцій (аналітичний облік) по рахункам довгострокової та короткострокової позики за період 2021-2022 років. 28 лютого 2024 року відповідачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням та відповідно до наказу №100/Н-ос від 28 лютого 2024 року відповідач [PERSON] був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Відповідно до умов укладеного договору позики, при звільненні з роботи позичальник зобов`язаний повернути залишок позики в повному обсязі самостійно, не пізніше 30 діб з дати звільнення (п. 6.5. договору). Станом на 28 березня 2024 року та на теперішній час відповідач суму боргу 87 500,45 грн. не повернув добровільно, чим порушив вимоги договору-зобов`язання №36 від 28 грудня 2010 року. Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасного повернення суми боргу за договором позики, а договір - зобов`язання для надання позики № 36 від 28 грудня 2010 року укладений між сторонами відповідає всім вимогам закону, містить всі необхідні підписи та печатки сторін, заяву [PERSON] про призупинення відрахувань із його заробітної плати довгострокової позики, розрахункові листи за період 2019-2022 років, журнали господарських операцій (аналітичний облік) по рахункам довгострокової і короткострокової позики за період 2021-2022 років, довідки про утриману позику, які підтверджують, що між позивачем та відповідачем укладений письмовий договір позики, згідно з яким відповідач отримав від позивача суму позики у розмірі 200 000 грн. (п. 3.1. договору), відповідач частково здійснив погашення заборгованості за договором позики в розмірі 112 499,50 грн., що у свою чергу свідчить про визнання відповідачем наявності між сторонами зобов`язань за договором позики, однак іншу частину одержаних у позику коштів не повернув у визначений строк при звільненні (п. 6.5. договору). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернена сума боргу в розмірі 87 500,50 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача Петренко І.В. про витребування у ПАТ АКБ «Індустріалбанк», який є правонаступником ПАТ АБ «Експрес Банк» відомостей щодо перерахування [PERSON] від ДП «Донецька залізниця» суми позики у розмірі 200 000 грн. за договором позики від 28 жовтня 2010 року за №36 для придбання житла, а також у АТ АКБ «Державний ощадний банк України» відомості про щомісячне утримання із заробітної плати [PERSON] , який працював начальником станції Виробничо-технічного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт») за період з січня 2011 року по 01 квітня 2022 року у сумі 830,33 грн. за договором позики від 28 жовтня 2010 року за №36, який укладений з ДП «Донецька залізниця». 19 лютого 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про передачу вищевказаної цивільної справи за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Представником відповідача [PERSON]. в системі «Електронний суд» було сформовано заперечення на відповідь на відзив, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що в поясненнях відповідач наголошував щодо недостовірності заяви про призупинення відрахування з заробітної плати від 31 березня 2022 року та просив позивача надати суду для огляду оригінал. Представником позивача надано скрін з вайберу, де вказано дату надсилання заяви 06 травня 2022 року, а дата написання заяви 31 березня 2022 року про призупинення відрахувань з заробітної плати з 01 квітня 2022 року. Зазначає, що не зрозуміло, з ким саме ця переписка, кому саме було надіслано зазначене повідомлення. Довідкою, яка надана АТ «Українська залізниця» №Д/03 від 24 січня 2025 року, наче б то засвідчено, що документи направлялися [PERSON] через електронну пошту та мобільний телефон (ким саме? хто прийняв таке рішення про направлення документів? з чиєї електронної адреси направлялося?). Вказана довідка складена через 2,5 роки після події, на які посилається позивач і не може бути належним доказом у справі. Зазначає, що відповіді банків несуть тільки інформацію про перерахування коштів - заробітної плати, авансу, відпускних. Позивачем надано розрахунковий лист [PERSON] за лютий 2024 року, який по формі відрізняється від тих, розрахункових листів, які надані позивачем разом з відповіддю на відзив і клопотанням про поновлення строку та інших розрахункових листів, а саме: в розрахунковому листі за лютий 2024 року відсутні відомості дані працівника АТ «Українська залізниця» хто склав зазначений документ, лише міститься тільки начеб то підпис [PERSON] без дати. В інших розрахункових листах є підпис начальника центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станції Дриги С.В., однак відсутня печатка. Скрін про відправку наданих представником не містить відомостей про те, що саме розрахунки були направлені відповідачу. Посилається на те, що жодний з первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем наданий не був, а отже не має можливості встановити існування заборгованості відповідача перед позивачем і можливий розмір такої заборгованості. Також у матеріалах справи відсутні будь-які первісні документи, які б підтверджували перерахування/передання коштів за договором-зобов`язання надання позики №36 від 28 грудня 2010 року ДП «Донецька залізниця» відповідачу. Заявлена до стягнення сума позивачем не підтверджена первинними документами. Представником позивача Петренко І.В. у системі «Електронний суд» було сформовано заперечення на заперечення. В обґрунтуванні зазначено, що зі змісту договору зобов`язання №36 від 28 грудня 2010 року випливає, що договір укладений у письмовій формі, підписаний позивачем та [PERSON] , містить умови щодо передачі і повернення грошових коштів, підтверджує факт передачі грошей, у встановленому законом порядку презумпція правомірності оскарженого правочину не спростована. Документи, які позивач залучив до матеріалів справи містять відповідь банку від 28 січня 2025 року, 30 січня 2025 року, оскільки вказані документи стосуються виплати зарплати відповідачу у період з 2019-2024 роки, з зазначенням рахунку відповідача на який перераховувалась зарплата; вказані документи підтверджують дії відповідача, який 23 грудня 2010 року уклав з ДП «Донецька залізниця» договір - зобов`язання, відповідно до якого отримав позику; відомості із заробітної плати відповідача підтверджують, що тривалий час - дванадцять років щомісячно утримувалась сума позики у розмірі 833,33 грн., з чим відповідач погоджувався 12 років; відповідач особисто звернувся до позивача із заявою про припинення утримання суми позики з 01 квітня 2022 року, про що ним була подана заява, про існування боргових зобов`язань відповідачу було відомо. Щодо посилання сторони відповідача про те, що надсилання заяви 06 травня 2022 року, а дата підписання заяви 31 березня 2022 року про призупинення відрахувань з заробітної плати з 01 квітня 2022 року вважає, що це не впливає на суть позовних вимог, оскільки заява була отримана роботодавцем, заяву [PERSON] щодо зупинення відрахувань з його зарплати задоволено, роботодавець зупинив утримання із зарплати з 01 квітня 2022 року, а як і коли надійшла ця заява на адресу позивача в умовах воєнного стану, не впливає на суть договірних зобов`язань. Відповідачем не визнається довідка №Д/03 від 24 січня 2025 року, якою підтверджується направлення документів [PERSON] засобами електронної пошти та за його мобільним номером телефону, однак відповідно до ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІX від 15 березня 2022 року (зі змінами), спілкування і обмін документами відбувався з [PERSON] через електронні застосунки Viber, WhatsApp за номером телефону [NUMBER] та електронною поштою [INFO] , які належать відповідачу [PERSON] , що підтверджується довідкою №Д/03 від 24 січня 2025 року АТ «»Укрзалізниця», актами від 26 лютого 2024 року, 29 лютого 2024 року. Відповідачем не визнається інформація, яка надана банківською установою на запит АТ «Укрзалізниця», однак, вона підтверджує існування договірних зобов`язань між АТ «Укрзалізниця» та [PERSON] по договору-зобов`язанню надання позики №36 від 28 грудня 2010 року, оскільки відображає всі суми, які отримував [PERSON] за період з 2019 року по день звільнення - 01 березня 2024 року, які збігаються з інформацією, яка міститься в журналах операцій (аналітичний облік), розрахунках заробітної плати за вказаний період, які надані до справи. Розрахунковий лист за лютий 2024 року складений посадовою особою АТ «Укрзалізниця» і підписаний начальником центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станції структурного підрозділу «Служба бухгалтерського та податкового обліку» АТ «Укрзалізниця» Дригою С.М. у відповідності до ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», який він відображає в собі: загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати. Законом не передбачена обов`язковість печатки на цьому документі. Законодавством не затверджено форму, за якою слід повідомляти працівника про суми нарахованого доходу. Форма № П-6 (наказ Держкомстату № 489 від 05 грудня 2008 року) не є обов`язковою для підприємств, та її використання є рекомендованим. Направлення розрахункових листів на електронну пошту відповідача підтверджуються скринекрану з електронної пошти посадової особи АТ «Укрзалізниця» в якому є вкладення: розрахунок за лютий, березень 2024 року. Окрім цього, розрахунок з відповідачем підтверджується платіжною відомістю № 8 від 01 березня 2024 року та платіжним доручення № 136886 від 01 березня 2024 року. Звертає увагу на той факт, що правильність розрахунку, відображення сум (розшифровка), розмір відрахувань із заробітної плати за лютий, березень 2024 року не є предметом вказаного судового спору. Договір-зобов`язання надання позики № 36 від 28 грудня 2010 року укладений між ДП «Донецька залізниця» та [PERSON] є реальним, укладеним, правомірним, дійсним, відповідає всім вимогам закону, підтверджує факт не лише укладення, а й факт передачі грошової суми позичальнику. Згідно вказаного договору заборгованість виникла на станції Маріуполь-Порт, тому довідка щодо передачі заборгованості не потрібна, так як дебіторська заборгованість за видачу позики обліковується на одному підприємстві. Документи, які позивач залучив до матеріалів справи підтверджують дії відповідача, який 23 грудня 2010 року уклав з ДП «Донецька залізниця» договір - зобов`язання, відповідно до якого отримав позику, з заробітної плати відповідача та тривалий час - дванадцять років щомісячно утримувалась сума позики у розмірі 833,33 грн., з чим відповідач погоджувався 12 років, особисто звернувся до позивача із заявою про припинення утримання суми позики з 01 квітня 2022 року, про що ним була подана заява, і про існування боргових зобов`язань відповідачу було відомо. Велика Палата ВС 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 щодо правонаступництва АТ «Укрзалізниця» вирішила вказану правову проблему та зазначила, що при реорганізації відбувається універсальне правонаступництво, коли все майно, права і обов`язки юридичної особи, яка припиняється, переходять до правонаступників. Велика Палата ВС також визначила, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ, тобто з 21 жовтня 2015 року. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо АТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Виробничо-технологічний підрозділ «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» на теперішній час знаходиться на непідконтрольній територій, відсутній доступ до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку. Представник позивача надала заяву в якій просила розгляд справи провести без технічної фіксації, стягнути з відповідача на користь позивача 87 500,45 грн. та судові витрати у справі. Відповідач та його представник подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності за наявними документами у матеріалах справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, пояснення представників сторін, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 23 грудня 2010 року між Державним підприємством «Донецька залізниця» та [PERSON] було укладено договір-зобов`язання для надання позики №36 (а. с. 8-9). Відповідно до п. 1.1., 1.2. вищезазначеного договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику безпроцентну позику у відповідності до Положення «Про порядок видачі та погашення безпроцентної позики на зворотній основі на будівництво та придбання житла для працівників на ДП «Донецька залізниця», затвердженого наказом №126/Н від 04 березня 2010 року, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором термін. Позика надається позичальнику відповідно до рішення, затвердженого протоколом №9 від 24 грудня 2010 року. Згідно із 3.1. зазначеного договору сума позики становить за цим договором 200 000 грн. Пунктами 4.1., 4.2., 4.5. вищезазначеного договору встановлено, що позикодавець зобов`язаний надати позику протягом 1 місяця з моменту підписання договору. Позика надається шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника. Розрахунки за позикою проводить Госпразрахункова служба перевезень ДП «Донецька залізниця». Відповідно до п. 5.3. вищезазначеного договору позичальник зобов`язується повернути позику у термін 30 грудня 2030 року. Згідно із п. 6.3. зазначеного договору щомісяця з заробітної плати позикодавця в рахунок погашення позики утримується 833,33 грн. Також пунктом 6.5. вищезазначеного договору передбачено, що при звільненні з роботи позичальник зобов`язаний повернути залишок позики в повному обсязі самостійно, не пізніше 30 діб з дати звільнення. З наявних у матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що Державне підприємство «Донецька залізниця» перебуває в стані припинення (т. 1 а. с. 19-20). Як вбачається з витягу з протоколу №Ц-56/71 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 15 червня 2021 року, зокрема, затверджено зміни до організаційної структури регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», а також зміни до Положення про регіональну філію «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» (т. 1 а. с. 40). Матеріали справи також містять Положення про регіональну філію «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в новій редакції (т. 1 а. с. 41-55). У матеріалах справи також наявна копія заяви [PERSON] від 31 березня 2022 року про призупинення утримання довгострокової позики з його заробітної плати з 01 квітня 2022 року на період воєнного стану, яка адресована ним на ім`я начальника центру структурного підрозділу «Регіональний центр роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» Горбатенку А.О. (т. 1 а. с. 123). Також судом встановлено, що згідно з довідки про утриману позику від 01 березня 2024 року, за підписом заступника начальника центру бухгалтерського та податкового обліку господарства роботи станцій Бобрової Євгенії та начальника служби виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» Горбатенка А.О., станом на 01 березня 2024 року по виробничому підрозділу «Служба роботи станцій» обліковується дебіторська заборгованість за видачу позики працівнику виробничо-технологічного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» [PERSON] згідно з договору-зобов`язання №36 від 28 грудня 2010 року в сумі 87 500,45 грн. До грудня 2015 року утримання проводилося по структурному підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» ДП «Донецька залізниця», а з січня 2016 року утримувалося в структурному підрозділі «Станція Маріуполь-Порт» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» щомісячно у сумі 833,33 грн. до березня 2022 року. Згідно з наказу №111-НЗ1 від 28 лютого 2022 року про встановлення простою працівникам структурного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» у зв`язку з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, утримання призупиняються за заявою працівника (а. с. 14 т. 1). Як встановлено судом, на підставі наказу № 100/Н-ос від 28 лютого 2024 року, [PERSON] було звільнено з 01 березня 2024 року за ст. 38 КЗпП України за його заявою від 26 лютого 2024 року та зазначено у наказі, що у період дії воєнного стану визначити альтернативний спосіб обміну документами та електронної комунікації з [PERSON] , за згодою сторін, засобами електронного зв`язку Viber, WhatsApp, Telegram, за номером телефону [NUMBER] або на електронну пошту [INFO] відповідно до ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІX від 15 березня 2022 року (зі змінами) (т. 1 а. с. 13). Крім того, в матеріалах справи наявні: акт щодо надходження заяви на звільнення працівника виробничо-технологічного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 26 лютого 2024 року, опрацювання якого здійснено в режимі телефонної конференції через збройну агресію проти України, в якому зафіксовано факт надходження особистої заяви [PERSON] щодо звільнення за власним бажанням від 01 березня 2024 року,; акт щодо ознайомлення працівника з наказом про звільнення працівника виробничо-технологічного підрозділу «Станція Маріуполь-Порт» виробничого підрозділу «Служба роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 29 лютого 2024 року, в якому зафіксовано факт надсилання засобами Viber і WhatsApp на номер телефону [NUMBER] [PERSON] наказу № 100/Н-ос від 28 лютого 2024 року «Про припинення трудового договору (контракту)», про його звільнення за власним бажанням(т. 2 а. с. 6, 7). В матеріалах справи також наявні розрахункові листи заробітної плати за період з 2019 року по 2022 рік, в яких наявна інформація про утримання з заробітної плати [PERSON] грошових коштів у розмірі 833,33 грн. у рахунок довгострокової позики (т. 1 а. с. 125-160). Також наявні відомості з журналу операцій (аналітичний облік) за період з 2021 року по 2022 рік з інформацією про утримання позики з [PERSON] по березень 2022 року (т. 1 а. с. 161-164). Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Під час судового розгляду судом встановлено, що між ДП «Донецька залізниця» та [PERSON] було укладено договір-зобов`язання для надання позики №36 від 23 грудня 2010 року на суму 200 000 грн., який було підписано відповідачем. Вказаний договір відповідачем не оспорювався у встановленому законом порядку та його не визнано не дійсним. Крім того, матеріали справи містять докази утримання грошових коштів з заробітної плати [PERSON] , що також не було спростовано стороною відповідача. Посилання представника відповідача на недоведеність зупинення відрахування з заробітної плати [PERSON] з 01 квітня 2022 року за його заявою не заслуговують на увагу, оскільки з боку відповідача не було надано доказів, які б підтверджують подальше виконання ним взятого зобов`язання за договором-зобов`язанням для надання позики № 36 від 23 грудня 2010 року. Крім того, всупереч умов підписаного відповідачем договору, відповідач не здійснив його виконання у встановленому договором порядку (п. 6.5. договору), а саме не повернув залишок позики не пізніше 30 діб з дати звільнення, і під час судового розгляду стороною відповідача не було спростовано вказану обставину, як і не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Суд зазначає, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Отже, стороною відповідача, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів належного виконання умов договору-зобов`язання для надання позики № 36 від 23 грудня 2010 року, чи то заперечень з приводу заявленої до стягнення суми заборгованості, а сама лише незгода з позовними вимогами без належного обґрунтування таких заперечень та доведення своїх аргументів належними, допустимими і достатніми доказами, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також інші заперечення представника відповідача з приводу недоведеності представником позивача права на звернення до суду із вказаними позовними вимогами та перерахування коштів відповідачу не є слушними, оскільки спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, а представником позивача не надано належних доказів на їх спростування, лише заперечення. В свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, доказами, і не спростовані відповідачем. Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір у межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у справі в розмірі 3 028 грн., оскільки позовні вимоги задоволенні в повному обсязі.

Outcome: approved