Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. 25.12.2024 до Софіївського районного суду за підсудністю із Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вищевказана цивільна справа на підставі ухвали судді від 19.11.2024, згідно вимог якого просив суд стягнути із відповідача [PERSON] кредитну заборгованість за кредитним договором № С11.187.76287 від 15.03.2017 у сумі 106450,41 грн та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 15.03.2017 між відповідачем [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено угоду комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за № С11.187.76287, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 30 000 грн.. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши позичальнику грошові кошт, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ ФК «Сонаті» було укладено Договір факторингу №25/07 у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ ФК «Сонаті» за плату, а ТОВ ФК «Сонаті» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача. У зв`язку з добровільним невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 05.01.2024 утворилась заборгованість у розмірі 106 450,41 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 32963,11 грн., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 73487,30 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача загальний розмір заборгованості у розмірі 106450,41 грн. та судовий збір. 2. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.06.2024 матеріали позову направлені до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2024 цивільну справу направлено до Софіївського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.12.2024 прийнято до розгляду цивільну справу та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 витребувано у ТОВ «ФК «Сонаті» деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором та оригінал електронного доказу Реєстр боржників № 1 до договору факторингу. Представник позивача до суду не з`явився, разом із позовом надано клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. 19.11.2024 до суду від представника відповідача Власкіної Т. Я. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої вона просить відмовити у задоволенні позову. В обгрунутвання свого відзиву вказує, що відповідач є військовим, і у період з 05.05.2022 по 28.10.2023 приймав безпосередню участь у захисті Батьківщині і тому на підставі ст. 14, 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» банк не повинен був нараховувати йому відсотки за користування кредитними коштами, однак всупереч вказаному позивач порушив вимоги вказаного закону нарахувавши відсотки за користування до 25.07.2023. Зокрема, наголосила на тому, що позивачем не надано належних та допустимих доказів нарахування відсотків за користування, з огляду на те, що ним було долучено лише виписку по рахунку відповідача, але не долучено деталізованого розрахунку заборгованості. Поміж тим вказує, що кредит надавався траншами, а надання кредиту траншами впливає на розмір заборгованості за відсотками. Також наголосила про відсутність у позивача взагалі права на звернення до суду з цим позовом, оскільки позивачем ТОВ «ФК «Сонаті» не надано жодних доказів перерахування ним до ПАТ «Ідея Банк» суми фінансування, а відтак не підтверджено, що за даним договором факторингу відбулось відступлення права вимоги саме до відповідача, а також розмір та склад відступлених прав. Представник відповідача у судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених нею у своєму відзиві. Крім того, зазначила, що кредит був частково повернутий відповідачем, і відсотки повинні нараховуватись не на всю суму кредиту, а лише на залишок неповернутих коштів, тому вважає, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості саме у тому розмірі, який просить стягнути позивач, оскільки він не доведений належними доказами. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не надавав. Представник третьої особи, АТ «Ідея Банк», про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився. Заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило, про причини неявки суду не повідомив. 3. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 15.03.2017 відповідач [PERSON] уклав з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір № С11.187.76287 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до якого отримав кредитні кошти в сумі 30000,00 грн.. Відповідно до п. 2 угоди банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну карту MasterCard World терміном дії 2 роки з моменту її випуску (а.с. 25). Як йдеться в п. 3 договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн (п.п. 3.1. Договору); ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 30000,00 грн (п.п. 3.2. Договору); процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,0000% річних (п.п. 3.3. Договору). З виписки з рахунку [PERSON] , котрий долучений представником позивача вбачається здійснення операцій за рахунком відповідача за вказаний період часу. Однак виписку надано лише з 15.03.2017 по 25.09.2018, тобто не у повному обсязі, тоді як представником позивача заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 25.07.2023. За даними які містяться у виписці за рахунком відповідача, вбачається, що здійснювалось видача кредитних коштів шляхом надання їх траншами, погашалось тіло кредиту, визначалось прострочення, сплата відсотків за користування, списання за комісією тощо, тобто відповідач активно використовував банківський рахунок для здійснення операцій, таким чином своїми діями відповідач підтвердив існування правовідносин між ним та банком. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ ФК «Сонаті» було укладено Договір факторингу № 25/07, у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» передало ТОВ ФК «Сонаті» за плату, а ТОВ ФК «Сонаті» приймає належні АТ «Ідея Банк» права вимоги до боржників (а.с.34-39). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023, ТОВ "ФК "Сонаті" набуло право грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 106 450,41 грн. за кредитними договорами № С11.187.76287 від 15.03.2017 (а.с. 15). 05.01.2024 позивач надсилав на адресу відповідача письмові вимоги, у якій просив погасити заборгованість, право вимоги до якої перейшло до позивача, за кредитними договорами № С11.187.76287 від 15.03.2017 (а.с. 17). 4. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно з ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України. Згідно зі ст. 1055 ЦК, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом. Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п. 42\~Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України»). Відповідно до пункту 62\~Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75\~виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку є належним і допустимим доказом, що відображає всі операції з видачі та надходження коштів, їх розподілу, погашення тіла кредиту та здійснення інших платежів за кредитним договором і підтверджує розмір заборгованості. Виходячи із норм чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання ПАТ «Ідея Банк» обов`язку з надання кредитних коштів [PERSON] є виписка по рахунку, який наданий позивачем до суду і наявний в матеріалах справи. Вимоги ухвали суду щодо надання детального розрахунку заборгованості за кредитним договором представником позивача так і не надано, вимоги ухвали про витребування доказів позивачем проігноровано. Таким чином, судом встановлено, що на підтвердження факту отримання [PERSON] кредитних коштів, як позичальником, формування суми заборгованості за кредитним договором № С11.187.76287 від 15.03.2017 позивачем було надано виписку з рахунку. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 року в справі № 752/9423/15-ц, від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18. Як вже наголошувалось вище, вимоги ухвали суду щодо надання детального розрахунку заборгованості за клопотанням представника відповідача за кредитним договором представником позивача так і не було виконано, деталізованого розрахунку щодо наявності розміру заборгованості не надано, до матеріалів позову представником позивача було долучено лише тільки довідку розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № С 11.187.76287 від 15.03.2017, яка сформована однією із сторін кредитного договору, а саме АТ «Ідея Банк», у якій міститься лише суми простроченого боргу у розмірі 32963,11 грн та прострочених процентів у розмірі 73\~487,30 грн.. Із зазначеної довідки не можливо дослідити у якому порядку та яким чином нараховувались відсотки за користування кредитом, у якому його розмірі, також не видно розмір траншів надання коштів відповідачеві вже після 25.09.2018, порядок зарахування отриманих від відповідача коштів на погашення боргу тощо, спираючись на який суд повинен перевірити правильність нарахування відсотків, тіла кредиту, але з огляду на відсутність такого розрахунку суд позбавлений можливості перевірити вірність його нарахування. Виписка по рахунку боржника [PERSON] , що долучена до матеріалів справи є неповною, оскільки в ній відображено рух грошових коштів лише за період з 17.03.2017 по 25.09.2018, тоді як позивачем заявлено заборгованість за кредитним договором яка утворилась станом на 25.07.2023 (тобто на дату відступлення права вимоги). Таким чином позивачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами в обгрунтування існування саме такої заборгованості за кредитним договором у відповідача. Водночас, слід зауважити вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань суду не надано. При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав будь-яких доказів, зокрема, виписки по його особовому рахунку, доступ до якого він має, як клієнт. Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав. 4.1. Щодо відсутності у позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У той же час, щодо наявності у позивача прав вимог по кредитному договору слід вказати, що відповідно до п. 1 ч. 1ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514\~ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. ст. 1077-1078 ЦК України). Так, п. 5.1 Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023 передбачено, що право вимоги вважається таким, що перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного реєстру Боржників, за умови виконання Фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього Договору (а.с. 36). Згідно пункту 4.1 Договору факторингу № 25/07 від 25.07.2023, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі_______ , шляхом перерахунку 100 % вказаної суми на рахунок Клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру Боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання Сторонами Договору та Реєстру Боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» (а.с. 35). П. 2.1 договору передбачено, що за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх сплату зобов`язується передати кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором . З викладеного слід зробити висновок, що договір факторингу вважається укладеним за наявності двох умов: по-перше, сплати клієнту суму фінансування на рахунки клієнта; по друге, підписання відповідного реєстру боржників. Лише при наявності існування цих двох умов договір факторингу вважається укладеним. На підтвердження\~наявності вказаних\~умов,\~позивачем до\~матеріалів позову\~долучено лише\~Витяг із\~Реєстру Боржників\~№ 1\~до договору\~факторингу від\~25.07.2023\~№ 25/07,\~однак позивачем\~в підтвердження\~існування ще\~однієї умови,\~необхідної для\~укладення договору\~факторингу,\~не було\~долучено до\~матеріалів справи\~докази перерахування\~суми фінансування,\~про яку\~йдеться мова\~у договорі\~факторингу. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в обгрунтування існування обставини за якою вважається, що право вимоги перейшло від АТ «Ідея банк» до ТОВ «ФК «Сонаті». Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.\~79,\~80 ЦПК України). Згідно приписів ст.\~12, ч. 1,\~5-7\~ст.\~81, ч. 1-3 ст.\~89 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором на підставі договору про відступлення такого права, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18 та від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20 та від\~\~22.12.2022 у справі № 910/14923/20). За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту переходу права вимоги до відповідача за укладеним договором. Оскільки такого переходу не відбулося, то жодних зобов`язальних прав за кредитним договором № С11.187.76287 від 15.03.2017 він не набув, з огляду на що, будь-яких прав за цим кридитним договром позивача не порушено. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Згідно приписів\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed