Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що після смерті [PERSON] позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, оскільки звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений закони шестимісячний строк. Спадкове майно складається з житлового будинку [ADDRESS] . Під час звернення до нотаріуса, остання повідомила про наявність арешту на майно померлого, а саме: обтяження від 11.09.2006 за реєстраційним номером №3714885, реєстратор Перша криворізька державна нотаріальна контора на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б.н. від 20.11.2008, виданою Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, предмет обтяження все нерухоме майно. За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження відкритті виконавчі провадження щодо позивача відсутні. Позивач звернувся до відповідача з заявою про скасування арешту з майна, на що отримав відповідь відповідно до якої виконавець повідомив, що відповідно д п. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки встановлено., що виконавче провадження в межах якого накладено арешт на все майно померлого, на виконанні у відділі ДВС не перебуває, позивач позбавлений права отримати належне як спадщина нерухоме майно. У зв`язку з викладеним позивач просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , накладений 11.09.2006 за реєстраційним номером №3714885, реєстратор Перша Криворізька контора на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б.н. від 20.11.2001, виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову. Представник Центрально-Міського відділу ДВС у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9,10). Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). На підставі постанови Центрально-Міського районного управління юстиції від 20.11.2001 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.44). Згідно з відповіді з ДВС 11.09.2006 за реєстраційним номером №3714885 Перша Криворізька контора на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження б.н. від 20.11.2001, виданої Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 (три) роки, після чого вони підлягають знищенню. Рекомендовано звернутися до суду для звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження» передбачало зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії. Поряд з цим, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Таким чином, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved