Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернулась до суду зі вказаним позовом, у якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем не перебувала. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . Дитина проживає разом із матір?ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав і не надає. Востаннє батько з дитиною спілкувався приблизно два роки назад, він виїхав з країни, зв`язок з ним втрачений. Відповідач не займається вихованням дочки, ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків. Фактично батько покинув дитину у січні 2015 року. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити її батьківських прав і стягнути аліменти. 27 травня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27 червня 2024 року. 25.06.2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що твердження позивачки про ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дитини є неправдивими, оскільки він систематично добровільно з урахуванням наявних у нього доходів надає матеріальну допомогу. Так, протягом 2018 року перераховував в середньому по 10000,00 грн. на місяць. З 2022 року оформив регулярне автоматичне списання коштів по 3000,00 грн. на місяць, що підтверджено квитанціями. За тими квитанціями, які збереглись, в 2018 році сплатив 59660,00 грн., в 2019 році - 46002 грн., протягом 2022 року - 12000,00 грн., протягом 2023 року - 36000,00 грн., протягом 2024 року - 15000,00 грн. Водночас, розмір пенсії відповідача складає 13676 грн. на місяць та ще 5000,00 грн. додатковий дохід щомісячно. На даний час, єдиними доходами відповідача є пенсія і соціальна допомога від країни на тимчасове проживання. Щодо взаємовідносин сторін зазначив, що у 2015 році їх відносини погіршились, і вони перестали проживати разом. 25.11.2016 року відповідач уклав договір дарування двокімнатної квартири у місті Києві, яку подарував своїй дочці [PERSON] . У вказаній квартирі позивачка і проживала разом з дитиною. В 1-4 класах дочка навчалась у ліцеї № 47 в м. Києві, та в періоди відпусток і в перервах між відрядженнями відповідач намагався бути разом із дочкою, забирав її на відпочинок. Оскільки після повномасштабного вторгнення місто Сєвєродонецьк опинилось в окупації, відповідач через територію рф і Республіки Білорусь виїхав за кордон до Австрії, де отримав прихисток і проживає там на даний час. Відповідач пропонував позивачці виїхати до нього у безпечне місце, або хоча би відправити до нього дочку, але позивачка відмовилась і стала уникати спілкування. Вважає, що відсутність побачень з дитиною після 2022 року, з урахуванням воєнного стану, не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважає, що позбавлення його батьківських прав викликано бажанням чоловіка позивачки, який вже є батьком двох дітей, оформити відстрочку від призову. 27.06.2024 року розгляд справи не відбувся через відсутність в суді електропостачання, наступне засідання призначено на 17.09.2024 року. 09.07.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зокрема зазначає, що батько ніколи не забирав дитину зі школи, не був на її святах і не забирав на оздоровлення. Кошти, які сплачував відповідач у 2018, 2019 роках йшли на погашення заборгованості по комунальним послугам. Відповідач переоформив квартиру на дочку з тієї причини, що позивачка зробила там капітальний ремонт за власні кошти. Гроші від відповідача позивачка не отримувала, оскільки банківську картку віддала матері, щоб допомагати батькам на окупованій території. Відповідач поїхав, коли дочка була у третьому класі, востаннє був лише на її випускному у садочку у 2019 році. З 24.02.2022 року відповідач жодним чином не намагався спілкуватись із дитиною, і відсутній у її житті. Чоловік позивачки має відстрочку від мобілізації, а тому вважає безпідставними посилання позивача на мотиви подання цього позову. 11.07.2024 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зокрема зазначив, що позивачка не надала доказів на підтвердження наявності його винної поведінки. Він брав участь у житті дитини до 2022 року, і продовжує це робити так, як може. Кожного разу, коли позивачка їздила за кордон з дитиною, він надавав на це згоди і не чинив перешкод. Банківська картка, на яку відповідач систематично перераховував кошти оформлена на ім`я позивачки, і відповідач позбавлений можливості контролювати розпорядження коштами. Позивачкою. 24.07.2024 року відповідачем подане клопотання про долучення додаткових доказів. 17.09.2024 року судове засідання не відбулось через перебування судді на навчанні у Національній школі суддів України, наступне засідання призначене на 05.11.2024 року. 26.09.2024 року до суду надійшов висновок органу опіки і піклування. 05.11.2024 року судове засідання відкладене на 14.01.2025 року за клопотанням представника позивача для ознайомлення з висновком органу опіки і піклування. 14.01.2025 року суд ухвалив закрити підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 04.03.2025 року. 04.03.2025 року судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача, на 13.03.2025 року. 10.03.2025 року від позивача подані письмові пояснення на заперечення відповідача, та клопотання про долучення додаткових доказів. 13.03.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 06.05.2025 року для виклику свідків. 06.05.2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 06.06.2025 року для виклику свідків і з`ясування думки дитини. 06.06.2025 року з`ясовано думку дитини, розгляд справи завершено. Позивачка в судовому засіданні підтримала позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених заявах по суті. Представник Служби у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації підтримав складений висновок органу опіки і піклування і висловив позицію про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши зібрані у справі докази у сукупності, вислухавши учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та Повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану № 00041361878, у сторін народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Актами місця проживання, Актом обстеження умов місця проживання від 26.09.2023 року, та не заперечується учасниками справи. Дитині створені належні умови для виховання і розвитку. 08.04.2023 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , та [INFO] у них народилась [PERSON] . Згідно з довідкою ФОП [PERSON] № 1 від 08.01.2024 року, [PERSON] одержує репетиторські послуги та проходить шкільну програму, за що позивачка сплатила: 11.12.2023 - 49101 грн., 12.12.2023 - 36180 грн., 13.12.2023 - 30090 грн. Відповідно до довідки Дніпровської гімназії № 78 від 26.12.2023 № 390 та характеристики від 28.12.2023 р. № 247, [PERSON] навчається у 5-В класі, до школи дитину приводить і забирає мама та вітчим, батько [PERSON] до школи не з`являвся і не приймає участі у вихованні дитини. Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва від 26.06.2024 р., [PERSON] спостерігається у вказаній амбулаторії, дитина з мамою за медичною допомогою зверталась три рази, у 2023-2024 роках, спостерігається у алерголога. Відповідно до характеристика тренера з плавання [PERSON] , [PERSON] з вересня 2020 року по теперішній час відвідує індивідуальні тренування з плавання. Дитину приводять і забирають мама і вітчим, батько [PERSON] ніколи не з`являвся. Згідно з Договором про надання репетиторських послуг, укладеного [PERSON] , виконавець зобов`язався надавати послуги з репетиторства із загальноосвітніх предметів. Відповідно до наданих квитанцій, за навчання на екстернаті для 5-8 класів сплачено 14.05.2024 - 40200,00 грн., 15.05.2024 - 40200,00 грн., 16.05.2024 - 40200,00 грн., 17.05.2024 - 40200,00 грн., 18.05.2024 - 37100,00 грн. Згідно із нотаріально посвідченою заявою від 12.10.2021 р., [PERSON] надав згоду на багаторазові тимчасові виїзди дитини [PERSON] до інших, визначених у дозволі країн, з 12.10.2021 р. по 31.12.2025 р. у супроводі матері [PERSON] . Згідно з Психолого-педагогічною характеристикою [PERSON] від 28.06.2024 р. Академічного ліцею № 47 Печерського району м. Києва, [PERSON] навчалась в Ліцеї з 1 по 4 клас, після чого перейшла до іншого навчального закладу. За час навчання зарекомендувала себе позитивно. Тато до початку повномасштабної війни відвідував [PERSON] в межах ліцею, відігравав важливу роль у житті доньки. Допомагав зрозуміти свої інтереси, цікавився справами у навчальному закладі, стосунками серед дітей. Відповідно до договору дарування від 25.11.2016 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON] в особі матері [PERSON] , відповідач подарував своїй дочці квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про доходи [PERSON] , відповідач отримує пенсію, станом на травень 2024 року розмір пенсії складає 13676,93 грн. щомісячно. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру платників податків, [PERSON] має дохід 5000,00 грн. щомісячно станом на 2023 р. Після початку повномасштабного вторгнення рф, [PERSON] виїхав з України, проживає у Австрії, що підтверджується посвідками на проживання. Згідно з інформаційною довідкою про психолого-діагностичні консультації з [PERSON] вих. № 189 від 19.06.2024 р., складеної психологом Лясковською І.Л. , результати [PERSON] відповідають середньо-статистичній нормі батьківсько-дитячих стосунків, при яких дитина має належний догляд і батько в достатній мірі задовольняє емоційні і функціональні потреби дитини. На наданих відповідачем фотознімках зображена [PERSON] , зокрема і разом з відповідачем. Згідно з наданими суду квитанціями, за 2022-2024 роки, [PERSON] систематично перераховує кошти на утримання дитини. Відповідно до довідки ДПС України від 12.07.2024 року, [PERSON] за період 2019-2024 роки систематично пересікає державний кордон України. У висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.09.2024 р. № 104-7408 вказано, що орган опіки і піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що знають [PERSON] і її дочку [PERSON] , вихованням дочки [PERSON] займається мати [PERSON] , батька вони ніколи не бачили. В порядку статті 171 СК України в судовому засіданні була вислухана дитина [PERSON] , яка пояснила, що з татом бачилась до початку повномасштабної війни, і лише кілька разів, зокрема він забирав її до себе додому. Однак висловила думку, що не проти спілкуватись, якщо він приїде. Згідно зі ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Як зазначено у постанові Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд зазначає, що у цій справі позивач не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що Відповідач свідомо, систематично і протягом тривалого періоду часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З досліджених судом доказів встановлено, що до початку повномасштабної війни батько, хоч і не часто, але періодично мав контакти з дитиною, цікавився її життям. Після початку повномасштабної війни Відповідач виїхав до Австрії, з дитиною не спілкується, доказів того, що відповідач не має можливості спілкуватись із дочкою за допомогою засобів зв`язку, суду не надано. Водночас, відповідач систематично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, подарував їй квартиру. Суд звертає увагу, що надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини, не може замінити дитині спілкування, та залишиться обов`язком відповідача, навіть у разі позбавлення його батьківських прав. Проте, враховуючи встановлені судом обставини у їх сукупності, позицію відповідача, який не втратив інтересу до дитини, взаємовідносини сторін і думку дитини, суд вважає, що позивачкою не було доведено, що відповідач систематично, протягом тривалого часу і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З цих міркувань, суд погоджується із наданим Висновком органу опіки і піклування, і вважає, що на даний час відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Оскільки позбавлення батьківських прав у вказаному випадку є передчасним, достатніх підстав для його застосування не доведено, а тому у позові в цій частині слід відмовити. Водночас, оскільки встановлено, що дочка проживає із матір?ю, і батько дитини відповідно до закону зобов`язаний брати участь в її утриманні, то позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: partial