Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. виконавчий комітет Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] , звернувся з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 17 листопада 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Мати дітей, [PERSON] , померла [INFO] . Батько дітей, [PERSON] , з родиною та дітьми не проживає більше п`яти років. Діти, після смерті матері, фактично проживають разом з бабусею [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та перебувають на її утриманні. [PERSON] та [PERSON] взяті на облік служби у справах дітей, як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. За місцем проживання дітей створені належні умови для навчання, розвитку та відпочинку. Зазначає, що відповідач не цікавиться життям дітей, їх розвитком, не спілкується з ними, не надає їм жодної матеріальної допомоги. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] ; передати малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання; стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з перерахуванням коштів на рахунок дітей в АТ "Ощадбанк". Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2025 року справу за позовом виконавчого комітету Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, залучено [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Згіднорішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 жовтня 2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 12 квітня 2013 року, розірвано (а.с. 15-16.) Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] відомо, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Згідно даних свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їх батьком значиться відповідач [PERSON] , а мамою [PERSON] (а.с. 6, 7). Із інформації Луцької гімназії № 3 від 27 грудня 2024 року № 01-18/263 відомо, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у Луцькій гімназії № 3 (6-Г та 3-В класи). Діти, після смерті мами, проживають з бабусею [PERSON] . Батько - [PERSON] жодного разу не цікавився у педагогів успіхами сина та дочки, не відвідував батьківські збори, родинних свят, не спілкувався з класним керівником та класоводом. Зі слів бабусі, батько учнів перебуває за кордоном, матеріально не підтримує дітей (а.с. 9). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї [PERSON] від 13 грудня 2024 року, в склад її сім`ї входить [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] . Основною ознакою та чинниками, що спричиняються складні життєві обставини є ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, смерть матері та те, що діти залишилися без піклування батьків (а.с. 10-11). Із акту обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] від 12 грудня 2024 року відомо, що вони проживають в [ADDRESS] . Квартира складається з чотирьох кімнат, кухні та коридору. Одну кімнату займає дідусь з бабусею, другу кімнату займає дядько з сім`єю, третя кімната загального користування, а четверта кімната відведена [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Згідно заяви [PERSON] від 02 грудня 2024 року на ім`я начальника служби у справах дітей, остання повідомляє, що після смерті доньки, сама виховує двох онуків: [PERSON] та [PERSON] . Батько - [PERSON] проживає окремо, дітьми не цікавиться, не приїздить до них, не телефонує. По аліментах має борг. Просить допомогти вирішити питання, щодо виховання дітей (а.с. 14). Із письмової заяви [PERSON] від 29 січня 2025 року, з якої відомо, що свого батька вона не бачила більше п`яти років. До неї батько не телефонує, не вітає з днем народження, не купляє подарунків, вона його майже не пам`ятає. Не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 17). Згідно висновку органу опіки та піклування від 30 січня 2025 року № 29, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2020 року, з [PERSON] в користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 600 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 29 липня 2020 року і до досягнення повноліття (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92006335) (а.с. 67-71). V. Оцінка Суду. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не спілкується з ними, не приймає участі у їх житті та не забезпечує необхідного утримання дітей. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Матеріальне забезпечення дитини бабусею не може свідчити про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, не наведено обставин про намагання указаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до дітей, і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дітей. Указаний висновок зроблений на підставі пояснень бабусі, висновку оцінки потреб сім`ї у соціальних послугах від 12 грудня 2024 року, інформація в якому не співпадає з актом обстеження умов проживання від 12 грудня 2024 року в частині осіб, що проживають в квартирі (дядько [PERSON] і [PERSON] та його сім`я) та інформації з Луцького ліцею № 3. Очевидно, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не може ґрунтуватися виключно на таких документах, він є дещо однобоким і таким, що не відповідає характеру спірних правовідносин. Також, у висновку не наведено мотивів про: причини усунення відповідача від утримання та виховання дитини; ставлення дитини до батька та батька до дитини на час складання висновку. Сам по собі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав не є достатнім доказом, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав за відсутності інших належних доказів. Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Посилання позивача на те, що відповідач не приймає жодної участі у вихованні дітей, зокрема не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. За встановлених у справі обставин, суд вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно дітей, позивачем не надано, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, слід відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів, оскільки дана позовна вимога, відповідно до ч.3 ст.166 СК України, є похідною, у разі задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім цього, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2020 року з [PERSON] в користь [PERSON] вже стягнено аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі статтею 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Відповідно до положень частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, виходячи зі змісту статтей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Також, слід відмовити у позовній вимозі про передачу малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Луцької міської ради для подальшого їх влаштування до сімейних форм виховання, оскільки дана вимога є похідною від позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed