Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

19 березня 2025 року позивач через підсистему "Електронний суд ЄСІТС" звернувся до суду з відповідним позовом, який підписаний його представником Лановим Є.М., який діє на підставі довіреності у порядку передоручення,\~у якому\~зазначив що\~12\~березня 2020\~року між\~ТОВ\~"Мілоан"\~\~та відповідачем\~\~було укладено\~договір\~про споживчий\~кредит №\~1430237,\~відповідно до\~умов якого\~відповідачу було\~перераховані кредитні\~кошти на\~його картковий\~рахунок в\~сумі 5000\~грн.\~Однак відповідач\~належним чином\~не виконав\~кредитні зобов`язання,\~у зв`язку\~з чим 09\~жовтня 2020\~року між\~ТОВ "Мілоан"\~та ТОВ\~"Діджи\~Фінанс"\~було укладено\~договір факторингу\~№ 03/10,\~відповідно до\~умов якого\~право грошової\~вимоги за\~кредитним договором\~укладеним між\~ [PERSON] \~та ТОВ\~"Мілоан"\~перейшло до\~ТОВ "Діджи\~Фінанс". 24 січня 2022 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "Пінг-Понг" було укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1430237 укладеним з [PERSON] перейшло до ТОВ "ФК "Пінг-Понг". Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу ТОВ "ФК "Пінг-Понг" набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 17 250 грн, з яких 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 250 грн - заборгованість за відсотками, 1000 - заборгованість за комісією. На підставі викладеного вище позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 250 грн, 2422,40 коп судового збору та 6000 грн на професійну правничу допомогу. Представник позивача Лановий Є.М. в судове засідання не з`явився, до суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного порядку розгляду справи ( а.с. 103-104). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 12 березня 2020 року на підставі анкети - заяви відповідача, між ним і ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №1430237, за яким він отримав кредит в сумі 5000 грн строком на 30 днів, який зобов`язався повернути до 11 квітня 2020 року, сплатити відсотки за користування коштами, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, та загалом становлять 3750 грн, а також комісію за надання кредиту 1000 грн, яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. За п.1.5 кредитного договору, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 9750 грн ( а.с.31-36). За умовами викладеними у розділі 5 Гарантії та запевнення позичальника Кредитного Договору відповідач до підписання Договору ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщенні на веб сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору. Кредитний договір, графік розрахунків, який є Додатком № 1 до Кредитного договору №1430237 від 12.03.2020 року та анкета заява на кредит №1430237 від 12.03.2020 року було укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника створеному в інформаційно - комунікаційній системі товариства та доступний через сайт та / або мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до розділу 6 Кредитного договору «Порядок укладення договору». З копії платіжного доручення №16481331 від 12.03.2020 року убачається, що кредит в сумі 5000 грн на підставі Договору №1430237 було надано відповідачу шляхом перерахування на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.59). У позові позивач зазначив, що 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» було укладено Договір факторингу №03/10, за яким клієнт зобов`язувався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених Договором. На підставі зазначеного договору факторингу, право вимоги за Кредитним Договором №1430237 від 12.03.2020 року укладеним з відповідачем перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» ( а.с.38-50). В подальшому, а саме 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг - Понг» було укладено Договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого, ТОВ «Діджи Фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Пінг - Понг» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «Пінг - Понг» приймає належні ТОВ «Діджи Фінанс» Права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги ( а.с.51-57). Відповідно витягу з Додатку до Договору факторингу № 03/10 від 24.01.2022 року, ТОВ «ФК «Пінг - Понг» набуло у ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1430237 від 12.03.2020 року в загальному розмірі 17250 грн ( а.с.17). З розрахунку заборгованості убачається, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 10 червня 2020 року становить 17250 грн., з яких 5000 грн заборгованість за тілом кредиту, 11250 грн заборгованість за відсотками та 1000 грн заборгованість за комісією ( а.с.23-24). За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає укладеним кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Мілоан» . За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнавався. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в кредит коштів, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З огляду на викладене, оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором №1430237 укладеним 12 березня 2020 року, з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість нараховану за тілом кредиту у повному обсязі. Разом з тим, судом встановлено, що розмір одержання процентів передбачений договором наступним чином: за фіксованою стандартною ставкою 2,5% за добу, які нараховуються від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За даними графіку розрахунків, відповідач зобов`язаний був сплатити кредиторові відсотки за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору в сумі 3750 грн. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за 30 днів користування кредитом, які відповідно до графіку розрахунків становлять суму у розмірі 3750 грн. Оскільки позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування кредитом у сумі 11250 грн, однак правового обґрунтування та належного розрахунку такої заборгованості не надав, вказана вимога судом задовольняється частково. З огляду на викладене вище, беручи до уваги, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договоро , суд доходить висновку про необхідність стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1430237 від 12 березня 2020 року в загальному розмірі 9750 грн. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial