Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

І. Зміст спору Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 26.04.2007 року укладено кредитний договір «Автопакет» № 2-А/1-В на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 72440,79 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] , у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стають солідарним боржником та відповідають перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду міста Києва № 22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року в частині визначення порядку стягнення змінено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 2-А/1-В від 26.04.2007 року в сумі 531 506,11 гривень. ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» є новим кредитором, оскільки право вимоги за кредитним договором № 2-А/1-В від 26.04.2007 року до нього перейшло відповідно до договору № GL48N718070_Ur_ 4 про відступлення прав вимоги від 13 серпня 2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі № 2-1627/11 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому провадженні №38903564, яке відкрите на підставі виконавчого листа, виданого 08.05.2013 року у цивільній справі №2-1627/11 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2-А/1-В від 26.04.2007 року. Станом на день подання позовної заяви до суду рішення заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року відповідачами не виконано. Позивач зазначив, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відтак позивач вважає, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення за період з 01.05.2017 по 23.02.2022. Відповідно до розрахунку позивача за період з 01.05.2017 по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 N964/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суму боргу становить 257 024,99 грн., що складається з: 196 726,01 грн інфляційного збільшення та 60 298,98 грн - трьох відсотків річних. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржників коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор (позивач) вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Відтак, представник позивача у позовній заяві просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно розмір нарахованих інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суму боргу, а також судові витрати по справі. ІІ. Позиції учасників процесу Представник позивача в судове засідання не з`явився. У матеріалах справи міститься заява представника позивача Скребця О.С. про здійснення розгляду справи без участі представника ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп". Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, однак конверти повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 98, 111, 120, 145, 148, 165, 227, 236), а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України про її виклик в судове засідання (а.с. 234, 235). Причин неявки [PERSON] суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не подав. Відомості про зміну адреси проживання [PERSON] у матеріалах справи відсутні. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Данилюк Я.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та заперечила проти задоволення позовних вимог з тих мотивів, що у розрахунку позивача не враховано, що після винесення рішення Апеляційного суду міста Києва №22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012, виконуючи його [PERSON] з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2020 року сплатила 99999, 74 грн. З січня по березень 2024 року 4391,58 грн. на підтвердження чого надала квитанції про відрахування коштів із заробітної плати (а.с.176-181). Станом на дату подання позивачем заяви [PERSON] вже сплачено 104 391,32 грн. Також, 22.04.2024 [PERSON] , продавши майно, яке було у її власності, сплатила 399000 грн., 52038, 43 грн. Загалом [PERSON] сплачено 555429,75 грн. Також [PERSON] сплатила борг за [PERSON] і станом на 22.04.2024 виконавче провадження № 38903564 та № 3890564 закінчено. При цьому, повністю погашення боргу лягло на плечі тільки [PERSON] . Відповідач [PERSON] , маючи у власності рухоме і нерухоме майно, займаючись підприємницькою діяльністю, не брав участі у виконанні боргового зобов`язання. [PERSON] є особою похилого віку, має вади здоров`я, з метою закриття боргу перед позивачем змушена була взяти кредит, який виплачує з пенсії. Таким чином, зобов`язання відповідача [PERSON] сплатити заборгованість припинилося. Відтак, кредитор не має права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Крім того стороною позивача не надано жодного доказу підтвердження суми боргу за договором у розмірі 417076, 53 грн., яка вказується у позовній заяві, та враховується в розрахунку інфляційних витрат та 3%річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - за основним боргом з 01.05.2017 по 23.02.2022. За таких обставин сторона відповідачки [PERSON] просить суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимогах до [PERSON] . Крім того, вказує, що позивачем не доведено, понесені витрати на правові послуги адвоката у даній справі, тому і вимога про їх стягнення також не підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, однак конверти повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 96, 146, 47, 164, 228, 237), а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України про його виклик в судове засідання (а.с. 234, 235). Про причини неявки [PERSON] суду не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву не подав. Відомості про зміну адреси проживання [PERSON] у матеріалах справи відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 03.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачам строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Підготовчі засідання суд неодноразово відкладав та продовжував строк проведення підготовчого провадження у цій цивільній справі. 10.09.2024 зупинено провадження у цивільній справі № 761/9867/24 за позовом ТзОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення\~інфляційних \~витрат і\~3%\~річних за\~прострочення виконання\~грошового зобов`язання до\~залучення до\~участі у\~справі правонаступника\~відповідача [PERSON] . 09.01.2025 поновлено провадження у справі за клопотанням представника позивача та продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 30\~січня 2025 року. Підготовчі засідання суд неодноразово відкладав та продовжував строк проведення підготовчого провадження у цій цивільній справі. 19.03.2025 ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області витребувано у позивача докази та відкладено підготовче судове засідання. 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 03.06.2025 року представник позивача, відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не з`явилися. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторона позивача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом опублікування оголошення на сайті Судової влади України про їх виклик в судове засідання. Отже, в силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи та не подали до суду будь-яких заяв чи клопотань. Крім того, інтереси [PERSON] в судовому засіданні представляє адвокат Данилюк Я.П., а тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У матеріалах справи також міститься клопотання представника позивача від 07.01.2025 про залишення без розгляду заяви про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] у зв`язку з його смертю. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Оскільки залишення позову без розгляду є безумовним правом позивача, не суперечить чинному законодавству, не порушує права, свободи та інтереси учасників цивільного процесу, клопотання про залишення без розгляду подане до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в частині стягнення заборгованості з [PERSON] . Отже, відповідне клопотання представника позивача потрібно задовольнити. ІV. Встановлені судом обставини Судом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 26.04.2007 року укладено кредитний договір «Автопакет» № 2-А/1-В на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 72440,79 доларів США (а.с.29-35). Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] , [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки відповідно до якого вони, у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стають солідарними боржниками та відповідають перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки, а.с.36-37). У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до суду та рішенням Апеляційного суду міста Києва № 22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2012 року в частині визначення порядку стягнення змінено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором «Автопакет» № 2-А/1-В від 26.04.2007 року в сумі 531 506,11 грн (а.с.44-45). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Судом встановлено, що на підставі вказаного рішення 29.04.2013 у цивільній справі №2-1627/11 видано виконавчий лист, який до 22.04.2024 перебував на примусовому виконання в Іваничівському відділі державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного МУМЮ (ВП № 38903564). Первинний кредитор - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» 13.08.2020 відступив права вимоги за договором кредитної лінії № 2-А/1-В від 26.04.2007 року на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами (а.с.21-28). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2023 року стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» замінено на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (ЄДРПОУ 40696815, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, оф. 205) у виконавчому провадженні №38903564, яке відкрите на підставі виконавчого листа, виданого 08.05.2013 року у цивільній справі №2-1627/11 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №2-А/1-В від 26.04.2007 року (а.с.46-48). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2023 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код. ЄДРПОУ:40696815, 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205) у виконавчому провадженні № 38903370, боржник [PERSON] (РНОКП [NUMBER] ) (а.с.50-52). Постановою головного державного виконавця Іваничівського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного МУМЮ від 24.04.2024 року закінчено виконання провадження у ВП № 38903564 у зв`язку із повним виконанням рішення (а.с. 189-195). Згідно з розрахунком позивача за період з 01.05.2017 по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 N964/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суму боргу становить 257 024,99 грн., що складається з: 196 726,01 грн інфляційного збільшення та 60 298,98 грн - трьох відсотків річних (а.с. 38-41). Відповідачка позовні вимоги не визнає у повному обсязі та заперечує щодо задоволення позовних вимог з тих мотивів, що у розрахунку позивача не враховано, що після винесення рішення Апеляційного суду міста Києва №22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012, виконуючи його [PERSON] з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2020 року сплатила 99999, 74 грн. З січня по березень 2024 року 4391,58 грн. Станом на дату подання позивачем заяви [PERSON] вже сплачено 104 391,32 грн. Також, 22.04.2024 [PERSON] продала майно, яке було у її власності, та сплатила 399 000 грн., 52 038, 43 грн. Загалом [PERSON] сплачено 555 429,75 грн. Також [PERSON] сплатила борг за [PERSON] і станом на 22.04.2024 виконавче провадження №38903564 та №3890564 закінчено. V. Застосоване законодавство та висновки суду Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд виснував таке. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а частина 6, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Будь-яке зобов`язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням, незалежно від правових підстав його виникнення. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 703/2718/16-ц від 19 червня 2019 року. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). На момент набуття Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права вимоги за вищевказаним договором відповідачем (боржником) рішення суду виконано не було, а отже вимога є дійсною. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Оскільки до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, до нього перейшло також і право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України. За таких обставин позивач, як новий кредитор, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання останнім грошового зобов`язання. Отже, судом встановлено правомірність стягнення заборгованості з відповідачів, та встановлено невиконання останніми рішення суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу наділяє позивача, як кредитора, правом звернення до суду з позовом до відповідачів про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, як з боржників у простроченому зобов`язанні, адже відповідно до змісту статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З ухваленням 21.11.2012 року у справі №2-1627/11 рішення про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилось (за положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином); невиконання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України у виді трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за час прострочення, який визначається з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі позову. Позивач як новий кредитор у зобов`язанні звернувся до суду із позовом про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України та згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01.05.2017 по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 N964/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суму боргу становить 257 024,99 грн., що складається з: 196 726,01 грн інфляційного збільшення та 60 298,98 грн - трьох відсотків річних. Сторона відповідачки [PERSON] не погоджується з таким розрахунком позивача посилаючись на те, що у ньому не враховано, що після винесення рішення Апеляційного суду міста Києва №22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012, виконуючи його [PERSON] з 01 серпня 2014 року по 31 травня 2020 року сплатила 99999, 74 грн. З січня по березень 2024 року 4391,58 грн. на підтвердження чого надала квитанції про відрахування коштів із заробітної плати (а.с.176-181). Станом на дату подання позивачем заяви [PERSON] вже сплачено 104 391,32 грн. Також, 22.04.2024 [PERSON] , продавши майно, яке було у її власності, сплатила 399000 грн., 52038, 43 грн. Загалом [PERSON] сплачено 555429,75 грн. Також [PERSON] сплатила борг за [PERSON] . На підтвердження здійснення [PERSON] платежів у виконавчому провадженні № ВП № 3890356 відповідачем надано відомість про стягнення коштів з [PERSON] по виконавчому листу № 2-1627/11 від 29.04.2013 року. Станом на 22.04.2024 виконавче провадження №38903564 та №3890564 закінчено. Судом перевірено\~розрахунок позивача та встановлено, що, дійсно, позивачем за основну суму заборгованості взято суму боргу 417 076,53 грн. і саме на неї нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). До позовної заяви позивачем не долучено жодного належного доказу (первинних бухгалтерських документів або довідки державного виконавця у ВП № 3890356) про залишок заборгованості відповідачів у ВП № 3890356 станом на 01.05.2017 року саме у розмірі 417 076,53 грн. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього неможливо встановити суму боргу, яка існувала у відповідачів станом на 01.05.2017 року. Оскільки, жодний з первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», позивачем наданий не був, тому суд фізично не має можливості встановити існування заборгованості відповідачів перед позивачем та можливий розмір такої заборгованості. Сума заборгованості відповідачів, яку вказано позивачем у позовній заяві також не відповідає сумі, зазначеній у реєстрі договорів, право вимоги за якою відступлено позивачеві за договором № GL48N718070_Ur_ 4 від 13.08.2020 року (а.с.25). Як вказує позивач у відповіді на пояснення базою для нарахування інфляційних витрат та 3% річних є залишок заборгованості за рішенням Апеляційного суду міста Києва № 22-ц/2690/15777/2012 від 21.11.2012 станом на дату подачі позовної заяви від 15.03.2024 року, а саме 417 076,53 грн, однак жодних належних доказів (первинних бухгалтерських документів або довідки державного виконавця у ВП № 3890356) про розмір заборгованості відповідачів станом на 15.03.2024 (дата подання позовної заяви до суду) саме у сумі 417 076,53 грн матеріали справи не містять. Суд наголошує, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визнання сторонами факту сплати відповідачами станом на 15.03.2024 року суми у розмірі 104 391,32 грн, а також сплати відповідачем [PERSON] 22.04.2024 року заборгованості за рішенням суду у розмірі 451 038,43 грн дає суду підстави для здійснення свого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак у зв`язку з відсутністю підтвердження залишку заборгованості за договором станом на 01.05.2017 року, а також у зв`язку з відсутністю будь-яких первинних даних щодо розміру заборгованості, яка існувала за основним боргом станом на 01.05.2017, повних відомостей щодо дати та сум здійснених відповідачами платежів під час виконання рішення суду у ВП № 3890356, суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України за якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, недоведеність позивачем позовних вимог у частині заборгованості, а також з огляду на заперечення відповідача щодо позову у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. VІ. Розподіл між сторонами судових витрат Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, то судові витрати потрібно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed