Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 травня 2019 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено Заяву-договір № 009/6455789-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з можливістю встановлення Кредитного ліміту). Відповідно до заяви-договору №009/6455789-СК від 29.05.2019р. та умов надання та обслуговування кредитної лінії позивач надав відповідачці грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 23\~364,85 грн., тип кредиту- кредитна лінія; процентна ставка за користування кредиту 43,2%, строк користування -12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту споживчі потреби. Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено погашення (повернення) грошових коштів відповідно до графіку платежів та договору, чим грубо та систематично порушено умови договору. Станом на 19.09.2023 року заборгованість відповідачки становить 54\~997,33 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 23\~364,85 грн., заборгованість за річними процентами (в т.ч. прострочена) 31\~632,48 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» кредитну заборгованість за заявою-договором №009/6455789-СК від 29.05.2019р. у сумі 54\~997,33 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 23\~364,85 грн., заборгованість за річними процентами (в т.ч. прострочена) 31\~632,48 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2023 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечень щодо такого порядку не надходило. Відповідачка на адресу суду направила відзив на позов. Не погоджуючись з позовними вимогами зазначає, що позивачем не наведено підстав та доказів щодо збільшення кредитного ліміту. Згідно заяви-договору №009/6455789-СК від 29.05.2019р. термін кредитування припинено 29.05.2020р., з 30.05.2020 року між банком та нею настали бездоговірні відносини, після чого банк не мав право нараховувати відсотки, а тому просить застосувати строки позовної давності. Також зазначає, що відсотки в розмірі 43,2 %. є не співмірними і просить суд їх зменшити. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 17.01.2024 року від представника позивача на адресу суд надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що матеріалами справи підтверджується, а відповідачкою не заперечується отримання кредитних коштів. Зазначає, що оскільки згідно умов заяви-договору №009/6455789-СК від 29.05.2019р. його дія була автоматично пролонгована, то позивачем дотримано вимог чинного законодавства щодо строків позовної давності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2передбачено, що відповідно до статей55,124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29 травня 2019 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 009/6455789-СК. Також 29 травня 2029 року відповідачкою було підписано Паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка» та цим підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування. Зі змісту вказаного паспорту вбачається, що сторонами було погоджено основні умови кредитування, порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти. Заява про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 009/6455789-СК від 29.05.2019 року разом із Паспортом кредиту від 29.05.2019 р. та Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування від 17.01.2019року, що доступна для ознайомлення на офіційному сайті Позивача становлять сукупні умови Кредитного договору № 009/6455789-СК. Заявою про приєднання до Публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 009/6455789-СК від 29.05.2019 року встановлено, що Публічна пропозиція AT «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті банку, Умови підключення до клієнт-банку «ТАС24», Правила обслуговування корпоративних клієнтів та Тарифи банку разом з цією Заявою-договором становлять Договір банківського обслуговування та є його невід`ємними частинами. Відповідно до частин 1 і 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ч. 4\~ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування»\~у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Разом з тим, як зазначено у вказаній статті Закону, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. При цьому, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року за № 270, доказом направлення адресату кореспонденції є оригінал розрахункового документу (оригінал квитанції чи фінансового чека), виданий відправникові поштового відправлення. Згідно з п. 19 Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післясплатою. У відповідності до п. 61 Правил у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було надано докази направлення на адресу відповідача вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, що підтверджується копією повідомлення-вимоги від 26.05.2023 року за № 148568/70.2.1, фіскальним чеком від 29.05.2023 року, поштовою накладною та описом вкладення від 29.05.2023 року з зазначенням адреси одержувача ( [ADDRESS] ) та найменуванням відправлення (повідомлення-вимога від 26.05.2023 року за № 148568/70.2.1). Таким чином, доводи відповідача про недотримання позивачем вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~є безпідставним та таким, що повністю спростовується матеріалами справи в їх сукупності. Згідно заяви договору №009/6455789-СК від 29.05.2019р. строк користування кредитом - 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Пунктом 5 Додатку №1 Правил надання послуг фізичним особам з відкриття, обслуговування та використання поточних рахунків (в тому числі мультивалютних поточних рахунків), в тому числі операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів (платіжних карток), встановлено перелік підстав закриття рахунку та розірвання договору. Відповідачкою не надано доказів припинення строку дії кредиту, Також відповідачка не надала доказів неправомірного нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, обмежилась лише власними міркуваннями. Судом встановлено, що відповідачка не оспорювала укладений між нею та та позивачем кредитний договір та з позовом до суду про визнання його недійсним, в цілому або в його частині, не зверталась. Отже, в силу вказаної вище презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) правомірність положень цього договору презюмується. Так, у кредитному договорі сторони належним чином узгодили умови та відповідний розмір відсоткової ставки. З наданого розрахунку заборгованості, слідує, що станом на 19.09.2023 року заборгованість відповідачки становить 54\~997,33 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 23\~364,85 грн., заборгованість за річними процентами (в т.ч. прострочена) 31\~632,48 грн, що підлягає стягненню з відповідачки, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст. ст. 10, 11, 60 Цивільно-процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. За таких обстави та міркувань позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~684,00 гривень. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved