Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Позовна заява мотивована тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 29.01.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №12. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2022 року по справі №303/92/22 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, визначений рішенням суду розмір аліментів на даний час не відповідає потребам дітей, вони підросли та потребують значно більшого догляду та матеріального утримання, у зв`язку з чим просить збільшити розмір стягуваних аліментів до 5000 гривень на кожну дитину. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про народження виданого 17.01.2012 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження виданого 23.12.2016 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження виданого 18.03.2014 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до виконавчого листа №303/92/22 від 17.02.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитина відповідного віку на кожну дитину щомісячно. З позовної заяви вбачається, що відповідач не надає допомогу на утримання дітей, а раніше визначений розмір аліментів не вистачає для потреб дітей. Дані правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом № 3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про наявність правових і фактичних підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів. Водночас, вимагаючи стягнення з відповідача 5000 грн. на кожну дитину, позивачка не надала суду жодних доказів і пояснень щодо того, чому аліменти мають стягуватись у зазначеному, а не в іншому розмірі. Тому, аналізуючи вищенаведені обставини та факти, враховуючи принципи розумності та справедливості, зважаючи на вік та потреби дітей, встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також обов`язок обох батьків щодо їх матеріального забезпечення, суд вважає, що стягнення з батька по 3500 грн. на кожну дитину буде достатньо для виконання ним свого обов`язку щодо їхнього належного утримання в досліджуваній ситуації. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial