Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Лука Т.М., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Міністерства оборони України, [INFO] , в якій просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , спільно проживав та вів господарство, побут однією сім`єю з батьком [PERSON] , [INFO] , та перебував на повному утриманні батька - [PERSON] , [INFO] з листопада 2016 року. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви представник позивача покликається на те, що [PERSON] , являється сином [PERSON] , та [PERSON] .. Батько позивача загинув [INFO] у перебуваючи у складі Збройних сил України захищаючи територіальну цілісність та незалежність України у війні проти російської федерації. За життя, [PERSON] , визнавав факт, що такий являється батьком [PERSON] та за таким здійснював догляд, утримання та проживав з останнім, тощо. Зважаючи на вищевикладене, підлягає встановленню судом факт, що [PERSON] спільно проживав та вів спільне господарство, побут однією сім`єю з батьком [PERSON] , та перебував на повному утриманні батька [PERSON] з листопада 2016 року. Встановлення фактів необхідно позивачу з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки такий звертався з метою отримання відповідної виплати проте отримав відмову з аргументацією, що зазначена у такій. 27.01.2025 представником відповідача [INFO] Задерецьким А.В., подано відзив на позовну заяву у яому останній просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити повністю. В обгрунтування поданого відзиву вказує на те, що позивач вказує, що метою встановлення фактів є отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ключовим питанням у цій справі є доведення наявності підстав для підтвердження певного соціально-правового статусу з метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Надаючи оцінку письмовим доказам, поданими заявником, зазначає, що такі не можуть підтверджувати наявність спільного побуту і взаємних прав й обов`язків між позивачем та загиблим [PERSON] .. Інших доказів, які б свідчили про наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, позивачем не надано. Вважають не доведеним факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків, та проживання однією сім`єю позивача та [PERSON] до моменту його смерті. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивач на момент виникнення права (14.05.2022), був непрацездатним та потребував допомоги в утриманні. Надані позивачем докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що [PERSON] був непрацездатною особою та перебував на утриманні загиблого [PERSON] .. 03.02.2025 відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву у якому остання позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. 06.02.2025 представником відповідача Мінінстерства оборони України подано відзив на позовну заяву у якому останній просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити повністю. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що [PERSON] у позові не вказує де саме він проживав разом з батьком, і незрозуміло чи він там же проживав зі своєю матір`ю чи ні. Надані позивачем докази не підтверджують, що він перебував у родинних (сімейних) відносинах з загиблим та перебувала у нього на повному утриманні. Жодних належних та допустимих доказів такого звернення до ОТЦК та СП чи прийняття рішення Комісією про відмову у призначенні, поверненні документів на доопрацювання, позивачем не надано. Міністерство оборони України є спеціально уповноваженим суб`єктом, який уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку має на меті отримати заявник у разі встановлення факту родинних відносин з чоловіком, який загинув під час захисту Батьківщини. Також вважають, що належних і допустимих доказів спільного проживання однією сім`єю заявника із загиблим не долучено і до заяви. Окрім цього незрозуміло чи подані документи до ТЦК та СП батьками та дітьми загиблого (якщо такі є), та чи отримана ними допомога, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану». Також до позовної заяви позивачем та його представником не долучено доказів відсутності у загиблого офіційної дружини, інших дітей. У разі наявності дітей та батьків загиблого вважають, що усі вони повинні бути залученими до розгляду даної справи як заінтересовані особи. Батько заявника загинув [INFO] , проте у суд із заявою про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні позивач звернувся через понад два роки після загибелі. Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що вони проживали однією сім`єю і заявниу був членом сім`ї загиблого. Проте, незрозуміло чому позивачем та його представником не долучено до заяви копії наступних документів та доказів: копії наказу командира військової частини про виключення загиблого зі списків військової частини (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); витягу з особової справи загиблого у військовій частині і щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів. Щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між позивачем та загиблим з часу спільного проживання та вже після оголошення воєнного стану, у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків; спільних фотографій з 2016 року до часу призову по мобілізації з загиблим, у тому числі, які б підтверджували об`єктивно ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків тощо, а також виставлені у соціальних мережах; щодо надсилання (пересилання) позивачу від загиблого коштів з 2016 року по день загибелі; підтвердження спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла; щодо перебування позивача на утриманні у загиблого тощо; фактів спільної присутності їх на святах або періодичного спільний відпочинок. Копії сповіщення про загибель батька, якщо він був членом його сім`ї він повинен був отримати з ТЦК. Таким чином, не зазначено у заяві та не наведено належних і допустимих доказів наявності взаємних прав та обов`язків у заявника із загиблим. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання заявника з загиблим однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. З огляду на вищевикладене, вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 16.01.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Міністерства оборони України, [INFO] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 16.01.2025 /т. 1 а.с.59-60/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 21.01.2025 заяву представника [INFO] Задерецького А.В. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ (захищений відеоконференцзв`язок з судом) /т. 1 а.с.73-74/. 05.02.2025 у звязку з неявкою позивача та його представника справу розглядом відкладено на 26.02.2025 /т. 1 а.с.100-102/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 05.02.2025 заяву представника відповідача Міністерства оборони України Матяшука В.К. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ (захищений відеоконференцзв`язок з судом) /т. 1 а.с.110-111/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 25.02.2025 заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Луки Т.М., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Міністерства оборони України, [INFO] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю - залишено без розгляду /т. 1 а.с.148/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.02.2025 клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Луки Т.М., про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області довідку (інформацію) про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) за період з 2016 по 2022 роки, включно. Підготовче судове засідання відкладено на 27.03.2025 /т. 1 а.с.156-158/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 24.03.2025 заяву представника позивача [PERSON] , адвоката Луки Т.М., про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ (захищений відеоконференцзв`язок з судом) /т. 1 а.с.185-186/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.03.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 17.04.2025 /т.2 а.с.10-11/. 17.04.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.05.2025 /т. 2 а.с.24-41/. Розгляд справи по суті відбувся 21.05.2025 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Лука Т.М., подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник [INFO] Задерецький А.В. подав заяву у якій просить слухати справу без його участі, поданий відзив підтримує та в задоволенні позову просить відмовити. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву у якому позов визнає в повному обсязі та просить проводити розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У судовому засіданні 17.04.2025 позивач [PERSON] пояснив, що він народився [INFO] та спочатку проживав разом із мамою [PERSON] та батьком [PERSON] до 1993 року у [ADDRESS] . Квартира була матері, а батько проживав там без реєстрації. У 2016 році батько [PERSON] повернувся в сімю. У 2017 році батько пішов служити в АТО по контракту та перебував там до 2020 року. Під час перебуваня в АТО батько деколи приїжджав на ротації раз на рік на два тижні, вони кожного дня спілкувались по телефону. В цей час позивач працював на фірмі, однак у 2019 році його скоротили, і він до 2020 року перебував на біржі, а потім почався карантин, війна і він не зміг бульше працевлаштуватись. Батько, перебуваючи на службі, приблизно раз в пів року передавав через волонтерів мамі кошти, за які вони купляли [PERSON] їжу, одяг, компютер, однак точної суми коштів, які передавав батько він не знає. Батько кошти завжди передавав готівкою, на карточку йому ніколи не скидав. Після закінчення контракту близько до осені 2020 року батько повернувся з АТО і почав проживати разом з ними у м. Калуш. Потім батько до 2021 році стояв на біржі праці та в цей період часу купляв продукти, телефон, компютер. Потім батько ніде не працював та доходів не мав. Коли розпочалась війсна у лютому 2022 року батька мобілізували та відправили у м. Попасну. У 2022 році батько на карточку та через волонтерів кошти не передавав. У травні 2022 року батько загинув. Інших дітей у батька не було. За період перебування в АТО [PERSON] , сформував фінансову подушку безпеки, за яку на даний час живе позивач, однак яку саме суму залишив батько він не знає. Також зазначив, що він є працездатною особою. У судовому засіданні 17.04.2025 відповідачка [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, позов визнала в повному обсязі та зазначила, що [PERSON] є її рідним братом. Він з 2016 року проживав у м. Калуші разом з позивачем [PERSON] та [PERSON] .. До 2021 року вони разом приїжджали у с. Вербиця до батьків на великі свята. [PERSON] проживав разом з [PERSON] та [PERSON] у м. Калуш як одна сімя. В 2016 до листопада 2020 року брат був в АТО. Казав, що через волонтерів передавав кошти, однак суми їй невідомі. Брат був економною людиною та кошти збирав для сина. В 2020 2021 роках стояв на біржі. 24.02.2022 пішов у військомат та був мобілізований. Службу проходив у м. Попасна. У травні 2022 року брат [PERSON] загинув. У судовому засіданні 17.04.2025 відповідачка [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що з [PERSON] познайомилась у м. Калуші у 1989 році. У 1990 році одружилися, у 1991 році у них народився син [PERSON] .. До 1993 року вони проживали однією сімєю, однак розлучились. У листопаді 2016 року знову зійшлись та почали проживати разом. В листопаді 2017 року [PERSON] пішов служити в АТО на контрант терміном 3 роки. За період служби через волонтерів передавав їй кошти. Суми були різні суми і 15 тисяч, і 30 тисяч. Після АТО знову повернувся в м. Калуш. Казав, що збирає на квартиру, та станом на 2020 рік заощадив 20 тисяч доларів. Вона також працювала. У 2021 році [PERSON] стояв на біржі та отримував приблизно 10\~000 грн, які приносив в сімю. Кошти батька були основним доходом її сина. У 2022 році [PERSON] було мобілізовано та у травні 2022 року він загинув. Зазначила, що синові кошти він не предавав. У судовому засіданні 17.04.2025 свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили факт спільного проживання померлого [PERSON] разом із сином [PERSON] однією сімєю. Зокрема зазначили, що вони разом проживали у [ADDRESS] , разом ходили за продуктами харчування та одягом, мали спільний побут. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.05.2025, відповідно до Наказу Суду від 07.04.2025 №16/АГ, суддя Равлінко Р.Г. приймав участь у підготовці голів та заступників голів місцевих загальних, господарських та окружних адміністративних судів, апеляційних судів, Вищого антикорупційного суду, Касаційних судів Верховного Суду, тривалістю 3 календарних дні, починаючи з 26 травня по 28 травня 2025 року включно, відтак дата складення повного тексту судового рішення є 30.05.2025 . Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24.06.2022, [PERSON] , народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /т.1 а.с.9/. Згідно з свідоцтвом про смерть серїі [NUMBER] , виданого повторно 24.06.2022, [PERSON] , помер [INFO] у віці 56 років, про що зроблено відповідний актовий запис №186 /т.1 а.с.10/. Згідно з свідоцтвом про смерть серїі [NUMBER] , виданого повторно 24.06.2022, [PERSON] , помер [INFO] у віці 65 років, про що зроблено відповідний актовий запис №969 /т.1 а.с.11/. Згідно з свідоцтвом про смерть серїі [NUMBER] , виданого повторно 24.06.2022, [PERSON] , померла [INFO] у віці 79 років, про що зроблено відповідний актовий запис №77 /т.1 а.с.12/. Відповідно до сповіщення від 16.05.2022 №2873 вих про факт загибелі військовослужбовцявійськової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] , [INFO] від тимчасово виконуючого обов`язки командира [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] капітана [PERSON] , надійшла доповідь, що близько 20.00 год 14.05.2022 , внаслідок бойового зіткнення та обстрілу з боку противника із застосуванням танків поблизу н.п. Дружба, Луганської області, загинув: навідник-оператор 8 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] старший солдат [PERSON] / т.1 а.с.13/. Відповідно до акту №21 від 24.04.2024, [PERSON] звернулася із заявою про створення комісії для складання акту про фактичне проживання [PERSON] , 1965 року народження, в [ADDRESS] до дня його смерті [INFO] . Комісією в складі: головного інженера [PERSON] , начальника дільниці [PERSON] , бухгалтера [PERSON] провели обстеження щодо вищезгаданої особи в [ADDRESS] . Зі слів заявника та сусідів-свідків встановлено, що [PERSON] проживав по даній адресі до дня його смерті. Факт проживання підтверджують сусіди-свідки: [PERSON] та [PERSON] /а.с.14, 20, 97/. Відповідно до акту №46 від 01.08.2024 [PERSON] звернувся із заявою про створення комісії для складання акту про фактичне проживання [PERSON] , 1965 року народження, в [ADDRESS] до дня його смерті [INFO] . Комісією в складі: головного інженера [PERSON] , начальника дільниці [PERSON] , бухгалтера [PERSON] провели обстеження щодо вищезгаданої особи в [ADDRESS] . Зі слів заявника та сусідів-свідків встановлено, що [PERSON] проживав по даній адресі до дня його смерті. Факт проживання підтверджують сусіди-свідки: [PERSON] та [PERSON] / т.1 а.с.96/. Відповідно до заяв [PERSON] від 23.04.2024, [PERSON] від 22.04.2024, [PERSON] від 22.04.2024, [PERSON] від 25.04.2024, [PERSON] від 25.04.2024, [PERSON] від 23.04.2024, [PERSON] від 24.04.2024, [PERSON] від 25.04.2024, [PERSON] від 23.04.2024, [PERSON] від 24.04.2024, [PERSON] від 26.04.2024, [PERSON] від 24.04.2024, [PERSON] від 30.04.2024, [PERSON] від 30.04.2024, [PERSON] від 02.05.2024, [PERSON] від 30.04.2024, [PERSON] від 30.04.2024, [PERSON] від 02.05.2024, [PERSON] від 29.04.2024, [PERSON] від 01.05.2024, [PERSON] від 01.05.2024, [PERSON] від 01.05.2024, [PERSON] від 02.05.2025, [PERSON] від 29.04.2024, [PERSON] від 02.05.2024, [PERSON] від 24.04.2024, [PERSON] від 09.05.2024 останні даними заявами повідомляють всі компетентні органи (міську/сільську раду, суд, прокуратуру, органи поліції тощо), та стверджують той факт, що [PERSON] , [INFO] , спільно проживала та вела спільне господарство, побут однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , в період з листопада 2016 року до [INFO] та перебувала на повному утриманні свого цивільного чоловіка [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання та ведення спільного господарства, побуту однією сім`єю у [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у них народився син [PERSON] , [INFO] . За життя, [PERSON] , [INFO] , визнавав факт, що такий являється батьком [PERSON] , [INFO] , та за таким здійснював догляд, утримання та проживав з останнім, тощо, у зв`язку з чим, шляхом підписання даної заяви даний факт підтверджують / т.1 а.с.15-42/. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] , всього за 2016 рік доходи ставлять 51 764,89 грн; усього за 2017 рік доходи ставлять 59\~833,78 грн; усього за 2018 рік доходи ставлять 69\~868,41 грн; усього за 2019 рік доходи ставлять 37 270,12 грн; за період з вересня місяця 2019 року по серпень місяць 2020 року інформація відсутня / т.1 а.с.43-44, 45/. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період І квартал 2016 року по 4 квартал 2022 року, за період 2016 року всього нараховано 40\~350,66 грн; за період 2017 року всього нараховано 9\~914,50 грн; за період 2018 року всього нараховано 175\~708,18 грн; за період 2019 року всього нараховано 244\~231,59 грн; за період 2020 року всього нараховано 293\~652,59 грн; за період 2021 року всього нараховано 108\~217,47 грн; за період 2022 року всього нараховано 395\~693,16 грн / т.1 а.с.182-183/. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2024 №2/д [PERSON] , [INFO] сина загиблого [INFO] період дії воєнного стану старшого солдата [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24.06.2022 та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 16.08.2022 № 321/КЦ/9229. Оскільки заява про призначення одноразової допомоги подана не [PERSON] , а представником за довіреністю [PERSON] , в наданих представником сина загиблого старшого солдата [PERSON] , в документах немає особистої заяви [PERSON] , а відтак документи повернуто на доопрацювання / т.1 а.с.47/. Згідно з посвідченням члена сімї загиблого Захисника чи Захисниці України серії №309813 від 28.09.2022, [PERSON] ,\~має \~право на\~пільги,\~ встановлені\~законодавством України,\~для сімей\~загиблих (померлих)\~ветеранів війни / т.1 а.с.48/. Також в судовому засіданні було досліджено спадкову справу №277/2022, заведену після смерті [PERSON] / т.1 а.с.192-254/ Відповідно до заяви про прийняття спадщини №621 від 26.07.2022, [PERSON] зверталась в Жидачівську ДНК, оскільки [INFO] помер її брат - [PERSON] ( [INFO] ), який був зареєстрований та проживав в селі Вербиця, Стрийського району, Львівської області. На день його смерті залишилося таке спадкове майно: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сільської ради, Стрийського району (Жидачівського району), Львівської області, квартира, яка знаходиться по [ADDRESS] . Спадщину вона приймає. Крім неї, відповідно до ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України, спадкоємцем є син померлого - [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині в її користь / т.1 а.с.194/. Відповідно до заяви [PERSON] , зареєстрованої в реєстрі за №1386, останній відмовляється від прийнятят спадщини за законом належної йому частки в спадковому майні, яке залишилось після смері його батька, [PERSON] , на користь сестри померлого [PERSON] / т.1 а.с.195/. Відповідно до заяви [PERSON] в Жидачівську ДНК №802 від 30.08.2023 про видачу свідоцтва про право на спадщину, [INFO] помер її брат - [PERSON] ( [INFO] ), який був зареєстрований та проживав в селі Вербиця, Стрийського району, Львівської області. На день його смерті залишилося таке спадкове майно: квартира, що знаходиться по [ADDRESS] . Крім неї, відповідно до ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України спадкоємцем є син померлого - [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині в її користь / т.1 а.с.197/. Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №69573909 від 26.07.2022, після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №277/2022 / т.1 а.с.201/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.1965, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] / т.1 а.с.203/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2023, таке видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS] / т.1 а.с.236/. Відповідно до заяви про прийняття спадщини №840 від 21.09.2023, [PERSON] зверталась в Жидачівску ДНК, оскільки [INFO] помер її брат - [PERSON] ( [INFO] ), який був зареєстрований та проживав в селі Вербиця, Стрийського району, Львівської області. На день його смерті залишилося таке спадкове майно: земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сільської ради Стрийського району Львівської області. Крім неї, відповідно до ст. 1261-1265 Цивільного кодексу України спадкоємцем є син померлого - [PERSON] , який відмовився від своєї частки у спадщині в її користь / т.1 а.с.241/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2023, таке видане [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2785 га, кадстрвий номер 4621581500:03:000:0404, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сльської ради Стрийського району Львівської області / т.1 а.с.248/. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2023, таке видане [PERSON] на земельну ділянку площею 0,8243 га, кадстрвий номер 4621581500:04:000:0785, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Вербицької сльської ради Стрийського району Львівської області / т.1 а.с.251/. Норми права, які застосував суд. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів. За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з приписами ст.ст.\~16,\~16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Право на отримання такої допомоги мають члени сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, коло яких визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України. Відповідно до положень ч. 2 та ч. 4\~статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99\~у справі про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єднались для спільного проживання. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі № 1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім, власне, факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, перебування фізичної особи на утриманні. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Даний правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, Постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. При вирішенні питання щодо встановлення вказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач зазначив, що встановлення факту перебування на утриманні батька йому потрібно для отримання виплат у зв`язку з його загибеллю. Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Згідно зі ст. 16-1 цього Закону право на призначення та отримання грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому відсутність реєстрації осіб (батька і доньки) за однією адресою не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що вони не проживали разом, якщо обставини їх сумісного підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пп. 1 п. 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Особи, які вважаються непрацездатними, вказані в ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за умови перебування на утриманні вказані в ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав копію свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] .. Акт №46 від 01.08.2024 та акт №21 від 24.04.2024 згідно якого [PERSON] , 1965 року народження, фактично проживав в [ADDRESS] до дня його смерті [INFO] , яка збігається з місцем реєстрації та фактичного проживання позивача [PERSON] , посвідчення члена сімї загиблого Захисника чи Захисниці України серії № [NUMBER] від 28.09.2022, згідно якого [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України, для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни. Окрім того факт спільного проживання та ведення спільного господарства (побуту) однією сімєю [PERSON] та його батьком [PERSON] підверджується показами свідків, даними в судовому засіданні, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Надані позивачем та її представником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім`єю, вів з ним спільне господарство, мав спільний побут, взаємні права та обов`язки. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність встановлення зазначеного факту. Пунктом 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17. Судом встановлено, позивач на момент загибелі батька був повнолітнім, працездатним, але не працював, на обліку як безробітний не перебував, пенсію по втраті годувальника не отримував. Окрім того, як зазначив сам позивач [PERSON] , та підтвердила його матір [PERSON] , батько [PERSON] передава кошти через волонтерів та отримувал їх саме [PERSON] .. Окрім цього, позивач просить встановити факт перебування на повному утримані батька з листопада 2016 року по травень 2022 року, однак як повідомив сам позивач в судовому засіданні, він працював до 2019 року, окрім того його матір відповідчака у справі [PERSON] теж працює, відтак судом не встановлено, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для позивача саме допомога з боку батька, оскільки позивачем не надано будь яких платіжних чеків, документів, інструкцій, як б підтверджували що він перебував на повному утриманні батька, окрім того кошти які передава батько надавались не систематично. Суд констатує, що на момент смерті батька позивач не перебував на його утриманні, так як досяг 23-річного віку, є працездатним, не має інвалідності. Статтею 198 Сімейного кодексу України встановлений обовязок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей. Крім цього, позивач має також і матір, яка має такі ж зобовязання як і батько щодо дітей. Доказів звернення з позовом про стягнення аліментів з батьків позивачем не надано. Таким чином після досягнення позивачем 23 років у батьків припинився обов`язок утримувати свого працездатного сина, а тому у даному випадку не можна говорити про перебування на повному утриманні. Добровільна фінансова допомога з боку батьків працездатному сину може бути розглянута як подарунок, а не утримання у розумінні чинного законодавства. Та обставина, що батько допомагав повнолітньому сину та передавав йому певні кошти, не може свідчити про утримання загиблим свого сина, враховуючи також той факт, що позивач мав змогу утримувати себе самостійно, а відтак в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту перебування [PERSON] на повному утриманні батька [PERSON] слід відмовити. Враховуючи зазначене, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial