Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У квітні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . В обґрунтування вказаних вимог посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем під час якого у них [INFO] народилось двоє дітей - [PERSON] та [PERSON] . Після погіршення стосунків з відповідачем вони почали проживати окремо, адже відповідач фактично вигнав її з їх спільного житла, а дітей самовільно без її згоди залишив проживати разом з ним. Вказувала на те, що наразі вона проживає за адресою [ADDRESS] , власником вказаного житла є її батько, [PERSON] , який в майбутньому планує подарувати їй дану квартиру, що свідчить про забезпечення її житлом в якому створені всі умови для проживання дітей. Також, просила врахувати, що вона працевлаштована, працює медсестрою нефрологічного відділення ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», має стабільний дохід, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалась, на обліку в психоневрологічному та наркогологічному диспансерах не перебуває, немає шкідливих звичок, постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчальними досягненнями своїх дітей, їх станом здоров`я, бере активну участь у їх вихованні та розвитку. Вважає, що проживання дітей разом з нею буде відповідати їх найкращим інтересам, а перебування синів з відповідачем негативно впливає на їх виховання та стан здоров`я, а тому, посилаючись на вище вказані обставини, норми матеріального права, звернулась до суду з вище вказаним позовом. В свою чергу, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визначити місце проживання їх спільних з [PERSON] дітей разом з ним. В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що вони з [PERSON] , а також їх спільними дітьми, проживали за адресою [ADDRESS] . У червні 2024 року, [PERSON] , скориставшись його відсутністю та відсутністю дітей, зібрала свої особисті речі, а також деяку побутову техніку, та переїхала у квартиру за адресою [ADDRESS] . Діти залишились проживати разом з ним, проте періодично проживали також з матір`ю. Натомість, через агресивну поведінку відповідачки щодо дітей, останні виявили бажання проживати лише з ним та не хочуть проживати з матір`ю. В свою чергу, він забезпечує дітей усім необхідним, для них створенні належні умови для комфортного проживання, духовного та фізичного розвитку. Також, у них з синами налагоджений побут, психологічний контакт та прив`язаність один до одного, при цьому він розуміє необхідність спілкування синів з матір`ю та перешкоджає цьому, натомість вважає, що діти постійно мають проживати разом з ним, що буде відповідати їх найкращим інтересам. В рамках судового розгляду вказаного спору судом витребувано у Служби у справах дітей Чернівецької міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору по факту доцільності визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] або ж разом з батьком [PERSON] . В судовому засіданні позивач за первісним позовом свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, заперечувала проти задоволення зустрічного позову. Вказувала на те, що вони з відповідачем спільно проживали за адресою [ADDRESS] , натомість після погіршення їх стосунків відповідач встановив їй термін проживання за вказаною адресою та зобов`язана виїхати з квартири, фактично вигнавши, а тому вона була вимушена переїхати у квартиру свого батька. Вважає, що відповідач погано впливає на їх спільних дітей, налаштовує їх проти неї, а також він намагався тиснути на неї з метою змусити її відмовитись від дітей. Такі дії відповідача змушували її звертатись в поліцію. Також, вважає, що діти бояться батька. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні просив первісний позов задовольнити, адже вважає, що позивач зможе забезпечити кращі умови проживання та виховання дітей, адже вона медичний працівник, має зручний графік роботи, стабільний та достатній заробіток, не має шкідливих звичок, позитивно характеризується та має достатню мотивацію і бажання дбати про своїх дітей. Заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний. Вказував на те, що він завжди активно приймав участь у вихованні дітей, а відповідач поводила себе щодо них агресивно, крім того вона зловживала алкоголем та в подальшому їх стосунки погіршилась. Відповідач переїхала, залишила дітей разом з ним, а він в свою чергу зняв її з реєстрації та змінив замки у вхідних дверях. З дітьми у нього налагоджений побут, він дбає про них, забезпечує всім необхідним, вони відвідують школу, додаткові заняття, зокрема займаються рукопашним боєм та футболом, раніше займались настільним тенісом. Він має зручний робочий графік для того щоб належно дбати про дітей. Вказував на те, що колишня дружина поводить себе агресивно, створює конфлікти, часто викликає поліцію, що негативно впливає на дітей. Просив також врахувати, що він не чинить перешкод у спілкуванні матері з дітьми. Представник відповідача за первісним позовом, [PERSON] , просив задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні первісного, оскільки вважає доведеним той факт, що проживання дітей разом з батьком відповідає їх найкращим інтересам, при цьому це не порушує прав матері, яка не позбавлена можливості брати участь у виховані дітей. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, в судовому засіданні підтримала висновок відповідно до якого діти мають почергово проживати з кожним із батьків, які однаково створили належні умови проживання для них, діти виявляють однакову прихильність до кожного з батьків, а тому вважає, що як первісний так і зустрічний позов слід задовольнити частково із визначення місця проживання дітей почергово з кожним із батьків. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] , які суду показали, що вони перебувають у родинних відносинах із позивачем [PERSON] , а саме є її братом та невісткою (кумната). Вони неодноразово були свідками конфліктів у родині [PERSON] під час шлюбу, зокрема [PERSON] неодноразово забирав сестру після сварки з чоловіком, який чинив щодо неї психологічне та фізичне насильство. Вважають, що відповідач [PERSON] дійсно може налаштовувати дітей проти матері, адже [PERSON] завжди добре ставилась до дітей, піклувалась про них, приймала активну участь у виховані дітей, в повній мірі виконувала свої материнські обов`язки. Зазначали, що відповідач уникає спілкування з позивачкою та членами її родини, всіляко намагається налаштувати дітей проти матері. Свідок [PERSON] вказував на те, що відповідач залишає дітей самих у квартирі, [PERSON] викликала працівників поліції, адже не могла потрапити у квартиру для зустрічі з дітьми. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з [PERSON] та йому відомо, що у [PERSON] є два сина про яких він піклується, проводить з ними багато часу, а з [PERSON] він мало спілкувався та востаннє бачив її дуже давно. З урахуванням спірних правовідносин, предмету доказування, положень Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити, вимог ст.ст. 7, 171 СК України, судом було заслухано думку дітей в судовому засіданні у відсутності батьків та за участю психолога. Так, малолітні [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, в присутності психолога та за відсутності батьків, суду пояснили, що вони мають бажання проживати разом з батьком, оскільки вони зручніше себе почувають саме за адресою проїзд. Смотрицький, 2/6, де вони мешкають вже багато років, там знаходяться їх особисті речі. Зазначали, що з батьком у них налаштований побут та відповідний графік, оскільки тато відвозить їх до школи, забирає з додаткових занять або прогулянок, у них є визначений час для відпочинку та підготовки домашнього завдання. Вони кілька разів також залишались у мами, де також створення для них належні умови проживання та не заперечують проти того щоб інколи також переночувати у мами, проте бажають, щоб основне та постійне місце проживання було з татом, а до мами вони будуть приходити в гості. Категорично заперечували проти пропозиції проживати однакову кількість часу з мамою та батьком, а саме по 2 тижні з кожним. Допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста - психолог [PERSON] суду пояснила, що на її думку, у відповідях дітей відчувається вплив батька, такий самий вплив на їх думку прослідковувався і під час консультації для підготовки висновку Служби у справах дітей. У такому віці діти часто сприймають чужу думку як особисту. Діти говорять завченими фразами, які звучали також під час консультації. Погоджується з тим, що дітям імовірно на даний час комфортніше проживати з батьком, але емоційно вони також потребують і маму, яку вони люблять однаково як і тата, а тому на її думку доцільно визначити місце проживання дітей як з батьком так і з матір`ю, як зазначено у висновку Служби у справах дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника третьої особи, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, а первісний позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що сторони з 27.12.2011 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29.08.2024 року (а/с 49). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а/с 9, 10, 47, 48). За наслідками розгляду справи встановлено, що сторони проживають окремо, а їх спільні діти залишились проживати разом з батьком у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачу за зустрічним позовом, [PERSON] , на підставі договору дарування від 22.05.2018 року (а/с 50). Позивач за первісним позовом проживає окремо, а саме за адресою [ADDRESS] , яка належить на праві власності батьку позивачки [PERSON] (а/с 11). Сторони матеріально забезпеченні, мають стабільний заробіток, адже [PERSON] працює в ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня», а [PERSON] працює у ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» та КНП «Міська поліклініка №2», не притягались до кримінальної відповідальності, не перебувають на обліку у лікарів нарколога та психіатра, позитивно характеризуються за місцем роботи (а/с 21-23, 28, 56, 58-60). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Так, між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей, які після розірвання шлюбу залишились проживати разом з батьком за адресою [ADDRESS] , де значаться зареєстрованими з 14.09.2018 року по даний час, що підтверджується витягом №643588 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку та витягами з Реєстру територіальної громади (а/с 51, 53, 54). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Частиною п`ятою ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, на виконання ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.09.2024 року Служба у справах дітей Чернівецької міської ради надала відповідний висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого, враховуючи рівні права батька та матері на проживання з дітьми та їх виховання, вік дітей, прихильність дітей до обох батьків, їх ставлення до виконання батьківських обов`язків, беручи до уваги практику Верховного суду України та інші обставини, що мають істотне значення, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком, два тижні з матір`ю (а/с 167-170). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що Службою у справах дітей Чернівецької міської ради проведено обстеження житлово-побутових умов проживання обох батьків та встановлено, що обома батьками створені умови для повноцінного розвитку та виховання дітей. Також, як вбачається зі змісту вказаного висновку, а також підтверджується матеріалами справи, діти знаходяться під постійним наглядом лікаря-педіатра та за медичною допомогою звертались як батько так і мати, [PERSON] та [PERSON] навчаються у Чернівецькому ліцеї №12 та обоє батьків цікавляться успіхами дітей, мати відвідує батьківські збори, підтримують зв`язок з класним керівником (а/с 24, 26, 169). Згідно висновків щодо результатів психодіагностичного обстеження [PERSON] та [PERSON] від 16.10.2024 року, діти бажають проживати у своїх звичних умовах разом з батьком, конфліктна ситуація між батьками негативно впливає на них, при цьому вони бажають підтримувати спілкування з мамою, проте без примусу, а також [PERSON] зауважував, що перебуває у стані постійної нервової напруги, очікуючи від матері нових неприємностей (а/с 67-70). Варто також зазначити, що висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що [PERSON] перебуває у нестабільному психоемоційному стані, оскільки діти залишились проживати разом з батьком, який не дозволяє з ними бачитись, впливає на думку дітей. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Також у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц. Так, судом було заслухано думку дітей висловлену ними під час судового засідання, які пояснили, що бажають проживати саме із батьком, оскільки для них умови проживання з татом є ознакою стабільності, якої вони потребують в ситуації, що склалась, а також проживання з татом для них є більш звичним та визначеність щодо спірної ситуації буде сприяти відчуттю психологічного комфорту та покращенню їх емоційного стану, про що діти вказували як у судовому засіданні так і під час психодіагностичого обстеження. При цьому, діти не погоджуються із пропозицію почергового проживання з обома батьками та хлопчики неодноразово зазначали, що більш комфортно почувають себе у звичному для них середовищі, а саме за адресою [ADDRESS] , а до мами бажають приходити у гості. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, за наслідками розгляду справи встановлено наявність практично однакових належних матеріально-побутових умов як у матері, так і у батька для проживання і виховання малолітніх дітей, при цьому батько проживає у власному житлі, а мати у квартирі, що належить її батьку, натомість обоє батьків працевлаштовані, однаково бажають приймати участь у вихованні дітей, цікавляться їх успішністю та станом здоров`я, натомість наявний між ними спір щодо місця проживання дітей підлягає вирішенню з урахуванням якнайкращих інтересів дітей. У відповідності до вимог ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи вище наведені встановлені в судовому засіданні обставини, а також бажання дітей проживати з батьком та їх прихильність до батька, суд приходить до висновку про наявність підстав відступити від висновку органу опіки та піклування щодо визначення місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , почергово з кожним з батьків, а саме два тижні з батьком, два тижні з матір`ю та визначити місце проживання дітей разом з батьком [PERSON] , що буде відповідати як найкращим інтересам дітей. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та відмови в задоволені первісного. При цьому суд зауважує, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дітей незалежно від того, що проживають окремо один від одного та місце проживання дітей з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав щодо дітей. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved