Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернулась з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 174 210 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова». Декілька останніх років відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати заробітної плати в повному обсязі, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі. Відповідно до Довідки №106/81 від 18.10.2024 року та розрахункових листів за жовтень 2024 року, лютий 2025 року та березень 2025 року, Відповідач має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 174 210 грн. Таким чином, позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 09 травня 2025 року на адресу суду від Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача Новак К.А. просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. На протязі 2019-2023 років та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи. З 28.02.2022 р. і до 01.09.2022 р. підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. Представник відповідача просила врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила завод на межу виживання, оскільки наявна заборгованість з вересня 2020 року по заробітній платі працівникам складає понад 130,5 млн. гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2023 років. При цьому підприємство має врахувати не тільки інтереси окремого працівника, але й інтереси інших працівників, забезпечити можливість функціонування підприємства. Окрім того, представник відповідача зазначила, що позивачу було сплачено заробітну плату за серпень, вересень 2024 року в сумі 23\~606 грн. і станом на 29.04.2025 року залишок заборгованості складає 150\~603,00 грн. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6-9). Звернувшись до суду, позивач зазначала, що відповідач не в повному обсязі виплачував нараховану заробітну плату, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 174 210 грн. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства та колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою частини 1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містяться і у частині 1 ст.115 КЗпП України. Проте, відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану заробітну плату. Згідно ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№106/87 від 29 квітня 2025 року, наданої відповідачем на вимогу суду, [PERSON] не виплачена заробітна плата становить 174\~209,00 грн, у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 10749 грн.; за липень 2021 року 10073 грн.; за серпень 2021 року 11070 грн.; за жовтень 2021 року 10809 грн.; за липень 2023 року 9776 грн.; за серпень 2023 року 5337 грн.; за вересень 2023 року 10282 грн.; за січень 2024 року 13902 грн.; за лютий 2024 року 7636 грн.; за червень 2024 року 12134 грн.; за липень 2024 року 13065 грн.; за серпень 2024 року 11813 грн. (виплачено 14.11.2024 року); за вересень 2024 року 11793 грн. (виплачено 02.12.2024 року); за жовтень 2024 року 12860 грн.; за лютий 2025 року 10738 грн.; за березень 2025 року 12172 грн. Отже, [PERSON] частково виплачена заборгованість по заробітній платі за серпень, вересень 2024 року на загальну суму 23 606,00 грн. Станом на 29.04.2025 року залишок заборгованості складає 150\~603,00 грн. (а.с.25). При цьому, позивачем до матеріалів позову долучено: довідку ДП «ВО ПМЗ ім. О.М.Макарова» №106/81 від 18 жовтня 2024 року за якою [PERSON] належить сума до виплати у розмірі 138 439,00 грн. (а.с.10) та розрахункові листи за 10.2024 року, 02.2025 року, 03.2025 року (а.с.11). Водночас, суд зазначає, що долучена позивачем довідка датована 18.10.2024 року, а надана відповідачем довідка щодо заборгованості по заробітній платі складена станом на 29.04.2025 року. Таким чином, суд приймає до уваги довідку Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№106/87 від 29 квітня 2025 року, надану відповідачем із актуальною на даний час інформацією стосовно розміру заборгованості перед позивачем. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, з урахуванням виплати за серпень, вересень 2024 року розміром 23 606 грн., залишок заборгованості складає 150 603 грн. (а.с.25). Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем складає 150 603 грн., а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та позов задоволено частково, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~047,07 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial