Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Марченко Оексана Вікторівна 15.06.2023 року звернулася до Солом`янського районного суду Київської області з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 16.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у Лісовицькій сільській раді Стрийського району Львівської області, про що було зроблено запис № 11 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відносини між сторонами зіпсувалися на грунті різних життєвих поглядів і різниці в характерах, та поступово призвели до повного руйнування сімейних зв`язків і припиненню шлюбних відносин. На час подання позову у Солом`янському районному суді перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі позивачка та відповідач набули право власності на наступне майно: - Транспортний засіб марки: DODGE JORNEY, 2015 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль зареєстровано за Відповідачем. він і користується ним. - Двокімнатна квартира. Квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 72,6 кв.м., житлова площа 33,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.09.2009р. квартира зареєстрована за Відповідачем. Представник позивача зазначила, що позивачка ті відповідач не можуть самостійно домовитись щодо поділу спільного майна, а отже є необхідність звернення з позовом до суду про поділ такого майна. На підставі зазначеного позивач просила суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох жилих кімнат, загальною площею 72,6 кв. м. та житловою площею 33,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117); - визнати автомобіль DODGE JOURNEY, державний номерний знак [NUMBER] , 2015 року випуску, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля DODGE JOURNEY, державний номерний знак [NUMBER] , 2015 року випуску; - стягнути з [PERSON] (Паспорт серії [NUMBER] виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України у м. Києві, 03.06.2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві 20.12.2005р., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.; - стягнути з [PERSON] (Паспорт серії [NUMBER] виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України у м. Києві, 03.06.2009 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (паспорт серії [NUMBER] виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві 20.12.2005р., реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Солом`янського районного суду Київської області Ішуніної Л.М. від 04.07.2023 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. 07.12.2023 року позовна заява з матеріалами справи надійшла до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.12.2023 року справу передано на розгляд судді Янченку А.В. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від 06.02.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 03.07.2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Сорокіна Ірина Володимирівна надала до суду заяву про уточнення позовних, зі змісту якої слідує, що позивач просить суд: 1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох жилих кімнат, загальною площею 72,6 кв. м. та житловою площею 33,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117); 2. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох жилих кімнат, загальною площею 72,6 кв. м. та житловою площею 33,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117); 3. Визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка складається із двох жилих кімнат, загальною площею 72,6 кв. м. та житловою площею 33,7 кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117); 4. Виділити у власність [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) автомобіль DODGE модель JOURNEY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2015 року випуску; 5. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля DODGE модель JOURNEY, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2015 року випуску у розмірі 253 939,00 грн.; 6. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір. 7. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00грн.. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] адвокат Сорокіна Ірина Володимирівна надала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити,. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, не надав заяву про розгляд справи без його участі, правом надати відзив не скористався, причини неявки суду не відомі. Частиною 1\~ст. 223 ЦПК України\~встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у\~Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 16.09.2005 року Лисовицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 16.09.2005 року шлюб, про що Лисовицькою сільською радою Стрийського району Львівської області 16.09.2005 року складено відповідний актовий запис № 11. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.12.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сололм`янського районного управління юстиції у м. Києві, у сторін від шлюбу [INFO] народилася дитина [PERSON] , про що 05.12.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сололм`янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 2881. Батьками особи записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Також, від шлюбу у сторін [INFO] народилася друга дитина [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22.06.2011 року було складено відповідний актовий запис № 17, що слідує зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 22.06.2011 року Виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Батьками особи записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2). Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши його у Постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В ст. 71 СК України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і вказано, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Можлива компенсація вартості за частку у майні одному з подружжя у разі його згоди. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11від 21 грудня 2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 р., передбачає, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2009 року виданого виконавчим комітетом Петрівсьої сільської ради, двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23731389 від 01.09.2009 року двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 28164117, належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до вимог частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. При розгляді справи сторони не заперечували факту придбання майна у період зареєстрованого шлюбу та за спільні кошти подружжя, відповідач не надав відзив чи заперечення щодо позовної заяви та обставин викладених у ній. Враховуючи, що ухвалення судового рішення про задоволення позову не суперечить чинному законодавства та не порушує права третіх осіб, оскільки сторони не повідомили суд про права третіх осіб на спірне майно, треті особи не зверталися у даній справі щодо неясенові спору щодо спірного майна, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про виділ у власність [PERSON] транспортного засобу та стягнення з відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, суд зазначає наступне. За нормами ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз згаданих норм дає підстави для висновку про те, що ці положення виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Згода на виплату грошової компенсації, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , право власності на транспортний засіб марки: DODGE JORNEY, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] від 27.08.2022 року. Згідно звіту про незалежну оцінку майна КТЗ марки DODGE модель JORNEY державний номерний знак [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] , 2015 року випуску, складеного від 09.01.2024 року суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу на дату оцінки 09.01.2024 року складає 507\~878,00 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля, тобто 253\~939, 00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне визнати спірний транспортний засіб сумісною власністю подружжя та, враховуючи, що відповідач не надав своїх заперечень щодо отримання компенсації вартості спірного майна, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 253\~939, 00 грн. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 15\~140,00 (1073,60 + 14\~066,40) грн.

Outcome: approved