Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

23 січня 2025 року до Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (направлена засобами поштового зв`язку 20.01.2025р.), в якій просить суд: 1) розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18.08.2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро, актовий запис №1730; 2) стягнути аліменти зі [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення [PERSON] , повноліття; 3) стягнути аліменти зі [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання матері дитини в розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Позов мотивує тим, що [INFO] у відносинах притаманних шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] . 18.08.2022 року між сторонами укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з чим шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. На теперішній час позивач самостійно займається вихованням та утриманням сина. Відповідач є здоровою працездатною людиною, проте ухиляється від обов`язку утримувати дитину. На підставі вищевикладеного позивач просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини та на утримання позивача, як матері дитини, до досягнення сином трьох років. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.02.2025 року вказану цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 22.05.2025 року подала через канцелярію суду заяву, в якій просила задовольнити позов в повному обсязі, позовні вимоги підтримує, просить розглянути без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення судової повістки на номер телефону, зазначений в позовній заяві, про що свідчить довідка про доставку СМС. 03.06.2025 року подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить задовольнити позов та розглянути справу без його участі. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків. Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 18 серпня 2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1730, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). У відносинах притаманних шлюбу до реєстрації шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , в якому батьком [PERSON] зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Щодо вимоги про розірвання суду, суд вважає необхідним зазначити наступне. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, шлюб між сторонами в справі зареєстрований 18 серпня 2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №1730, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Подружжя не підтримує шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер. Спільне життя сторін не склалося в зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливо. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, спільне проживання припинено. Шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як встановлено судом, сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, при цьому має таку можливість, виходячи з того, що він є працездатною особою, інших утриманців не має, що не заперечується відповідачем. Крім того, судом враховано визнання позову відповідачем. Згідно частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України, Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, однак не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне. Згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи зазначене, та те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання матері його дитини не надає, він є працездатною особою, на теперішній час дитина знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач позов визнав, а тому, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову, а відповідно до положень ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення аліментів на утримання матері дитини - законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за кожну заявлену позовну вимогу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до положень ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи положення, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача. Оскільки при подачі позову до суду позивачем за вимогу про розірвання шлюбу було сплачено судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень та враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, відповідно до ст.ст.141,142 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 50 відсотків судового збору, тобто в розмірі 605,60 грн. Щодо решти 50 відсотків судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, за вимогами ч.1ст. 142 ЦПК України, суд вважає, що їх слід повернути позивачу з державного бюджету. З приводу заявлених двох позовних вимог про стягнення аліментів, а саме на утримання дитини та на утримання матері, слід врахувати, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову, а відповідач повно та беззаперечно визнав позовні вимоги, тому за правилами ст.141,142 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору за кожну вимогу немайнового характеру, який становить 1 211,20 грн. ( (1211,20грн.*2) * 50%) за дві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та аліменти на утримання матері дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved