Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Волков Сергій Вікторович, звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В обґрунтування\~позову зазначається,\~що позивач\~доводиться\~відповідачу донькою, є повнолітньою та продовжує навчання на у Луцькому національному університеті на другому курсі на факультеті архітектури, будівництва та дизайну з терміном\~навчання з\~01.09.2023\~по 30.06.2027\~за контрактом\~з повною\~вартістю освітньої\~послуги в\~розмірі 96800\~грн. На період навчання позивачка винаймає двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, вартість навчання за умовами контракту становить: за перший рік навчання 24200 грн; за другий рік навчання вартість першого року\~навчання помножена на індекс інфляції за 2023 рік; за третій рік навчання вартість другого року\~навчання помножена на індекс інфляції за 2024 рік; за четвертий рік навчання вартість третього року навчання помножена на індекс інфляції за 2025 рік. Тобто, перший рік навчання обійшовся позивачу у 24200 грн (12100 грн/семестр), перший семестр другого курсу 12715 грн, другий семестр другого курсу 12842 грн. Станом натепер сьогодні місячна витрата на оплату за навчання становить 2140,34 грн. (12842х2/12). Крім того, оскільки навчальний заклад не забезпечив позивачу на період навчання місцем у гуртожитку, остання вимушена винаймати житло за місцем навчання, а саме двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вартість оренди цієї квартири складає 12000 грн + комунальні послуги. Однак, позаяк [PERSON] одну з кімнат цієї квартири здає у суборенду, фактично вона несе витрати на оренду житла в розмірі 6000 грн на місяць та додатково сплачує в середньому 1300 грн на місяць за комунальні послуги (50% вартості комунальних послуг). Отже, середньомісячна витрата позивача на оренду житла за місцем проживання складає 7300 грн (6000 грн + 1300 грн). Також позивач несе витрати на проїзд до місця навчання (м. Луцьк) два рази на місяць (туди і назад) за студентським квитком у розмірі 400 грн на місяць (вартість поїздки за студентським квитком в один кінець складає 100 грн). Крім іншого, [PERSON] несе витрати на власне харчування, засоби гігієни, косметичні засоби, навчальне приладдя, оплату мобільного зв`язку та інтернету у розмірі 8500 грн (включно із проїздом за місцем навчанням). Отже, сумарна вартість щомісячних витрат позивача, пов`язаних із її навчанням, складає 17940,34 грн. У зв`язку з тим, що позивач навчається на денній формі навчання, вона не має змоги самостійно заробляти собі на життя та покривати витрати на власне утримання, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Мати позивача добровільно несе витрати на утримання доньки, проте не має можливості самостійно забезпечити її повне належне утримання. [PERSON] є працездатною особою, натепер працює за межами України, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на час її навчання. При цьому відповідач не має на утриманні інших дітей, однак добровільно припинив надавати таку допомогу після досягнення донькою повноліття. Так, після розірвання шлюбу між батьками позивача остання залишилася проживати разом із матір`ю, на користь якої з відповідача за рішенням суду від 03.03.2008 стягувалися аліменти на [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку до досягнення нею повноліття. Відповідний виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів перебував в органах Державної виконавчої служби всього один місяць (до 14.04.2008), а в подальшому був повернутий стягувачу за її заявою, оскільки батьки позивача досягли усної домовленості, у зв`язку з чим [PERSON] добровільно брав участь в утриманні доньки до досягнення нею повноліття. Після досягнення [PERSON] повноліття відповідач до кінця 2024 року також добровільно брав участь у її утриманні, а саме сплачував 50% вартості навчання та 50% вартості оренди житла, проте з початку 2025 року він припинив брати участь в її утриманні, а позивач із матір`ю не змогли досягти згоди з відповідачем щодо його участі в утриманні позивача на час її навчання. З огляду на вказані обставини позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на час навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 грн щомісячно, починаючи з дня подання цього позову і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення позивачем 23 років у залежності від того, яка з цих обставин настане першою. Також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати. 04.04.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із цим суддею за клопотанням позивача було витребувано: 1) у Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області відомості про доходи [PERSON] за період часу з 01.01.2024 по 28.02.2025; 2) в Адміністрації Державної прикордонної служби України відомості про перетин Державного кордону України громадянином України [PERSON] за період часу з 01.01.2021 по 31.12.2024 (а.с. 29-30). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав, у зв?язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та навчається у Луцькому національному університеті на другому курсі на факультеті архітектури, будівництва та дизайну денної форми навчання за контрактом із терміном навчання з 01.09.2023 по 30.06.2027 (а.с. 3, 5, 10). Згідно з виконавчим листом Нетішинського міського суду Хмельницької області за рішенням останнього від 03.03.2008 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (стягнення аліментів розпочато з 15.01.2008). Виконавчий лист повернуто 14.04.2008 на підставі ст. 37 Закону України «Про виконавче проваження» (а.с. 6). Із договору про навчання в Луцькому національному технічному університеті № Б-01523 від 11.08.2023, укладеного між цим навчальним закладом і матір`ю позивача [PERSON] , а додатку до цього договору вбачається, що предметом договору є надання освітньої послуги у Луцькому національному технічному університеті (протягом трьох років та 10 місяців), що взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги [PERSON] за денною формою навчання за спеціальністю «Дизайн» для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 96800 грн, а вартість освітньої послуги за кожний календарний рік становить:\~1)\~за перший\~рік навчання\~ 24200\~грн;\~2)\~за другий\~рік навчання\~ вартість\~першого року\~навчання помножена\~на індекс\~інфляції за\~2023\~рік;\~3)\~за третій\~рік навчання\~ вартість\~другого року\~навчання помножена\~на індекс\~інфляції за\~2024\~рік;\~4)\~за четвертий\~рік навчання\~ вартість\~третього року\~навчання помножена\~на індекс\~інфляції за\~2025\~рік (а.с. 3, 7, 8, 9). 08.02.2024, 02.09.2024 та 06.02.2025 за навчання [PERSON] на рахунок Луцького національного технічного університету матір`ю позивача [PERSON] було перераховано грошові кошти в розмірі 12100 грн, 12715 грн та 12715 грн відповідно (а.с. 11). Із листа Луцького національного технічного університету № 548/01-12 від 21.03.2025 вбачається, що здобувач вищої освіти [PERSON] не забезпечена місцем у гуртожитку ЛНТУ, оскільки не належить до жодної з пільгових категорій, які мають першочергове право на поселення, тому, у зв`язку з обмеженою кількістю місць та наявністю здобувачів вищої освіти, які мають пріоритетне право на поселення, вона не була забезпечена місцем у гуртожитку ЛНТУ (а.с. 18). Згідно з договором оренди квартири від 02.08.2024, укладеним між [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] , остання орендувала квартиру за адресою: [ADDRESS] на період часу з 01.08.2024 по 31.01.2025. Розмір орендної плати становить 12000 грн на місяць та залишається незмінним до кінця терміну. У договір також вказано, що орендар має право на власний розсуд поселити в одну з кімнат суборендаря (одну особу) (а.с. 12). До позові також додані докази перерахування вітчимом позивача [PERSON] на рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] наступних грошових сум: 1) 09.09.2024 у розмірі 250 грн; 2) 05.10.2024 у розмірі 5800 грн; 3) 05.11.2024 у розмірі 5800 грн; 4) 06.01.2025 у розмірі 5800 грн; 5) 05.02.2025 у розмірі 5800 грн; 6) 05.12.2024 у розмірі 5800 грн; 05.03.2025 у розмірі 5800 грн (а.с. 13, 14). Проте відомості про належність вказаних рахунків у матеріалах справи відсутні. Позивачем також додані до позову чеки стосовно витрат на оплату комунальних послуг за вказаною адресою: 1) 17.120.2024 на суму 2426,96 грн; 2) 18.02.2025 на суму 2480,25 грн; 3) 16.10.2024 на суму 1455, 83 грн; 4) 18.11.2024 на суму 1490,05 грн; 5) 20.01.2025 на суму 2050,57 грн; 6) 17.03.2025 на суму 113,10 грн; 7) 17.03.2025 на суму 47,80 грн; 8) 17.03.2025 на суму 218,80 грн; 9) 17.03.2025 на суму 59,30 грн; 10) 17.03.2025 на суму 8,90 грн; 11) 17.03.2025 на суму 155,20 грн; 12) 17.03.2025 на суму 1194,10 грн; 13) 17.03.2025 на суму 452 грн; 14) 17.03.2025 на суму 26,90 грн; 15) 17.03.2025 на суму 35,60 грн (а.с. 15, 16, 17). Також до позову додано роздруківку із вебсайту «Укрзалізниці» вартості квитків на потяги маршрутом Кривин-Луцьк, яка складає від 185 до 371 грн та від 110 грн до 434 грн (а.с. 19). У листі Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/2860-25-Вих від 07.04.2025 зазначається, що [PERSON] за період часу з 01.01.2021 по 31.12.2024 неодноразово (22 рази) перетинав державний кордон України, а 01.05.2024 виїхав на ПП «Устилуг» та назад в Україну не повертався (а.с. 37). Як вбачається з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, будь-які відомості про наявність в [PERSON] доходів за період часу із січня 2024 року по лютий 2025 року відсутні (а.с. 40). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом було встановлено, що [PERSON] , яка є донькою [PERSON] і на даний час досягла віку 18 років (і в той же час їй не виповнилося 23 років), продовжує навчатися на денній контрактній формі навчання в Луцькому національному технічному університеті, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15, який суд враховує під час розгляду та вирішення цієї цивільної справи з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідач не надав відзиву та будь-яких доказів, що підтверджують його непрацездатність, незадовільний стан здоров`я або інші обставини, що свідчать про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги своїй повнолітній доньці у зв`язку із продовженням нею навчання. Разом із цим, позивачем також не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на час її навчання у розмірі 9000 грн щомісячно, на чому вона наполягає у прохальній частині позову, у той час як відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас у ч. 1 ст. 199 СК України наголошується, що обов`язок батьків надавати повнолітній доньці чи сину матеріальну допомогу у разі продовження їх навчання має кореспондувати із можливістю надання батьками такої допомоги, а отже така можливість має бути встановлена судом. Відповідно до\~ст.\~8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 у 2025 році встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 8000 грн, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 складає 3028 грн. З урахуванням цього, беручи до уваги принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, вартість такого навчання та бажання останньої отримувати кошти у твердій грошовій сумі, виходячи з таких принципів цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України), суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на час навчання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 28.03.2025 і до припинення\~навчання [PERSON] у Луцькому національному технічному університеті, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 19.03.2025 уклав із адвокатом Волковим С.В. договір про надання правничої допомоги, повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВК № 1163719 від 19.03.2025 (а.с. 20-21, 22). Із наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі правничої допомоги за договором від 30.04.2025 вбачається, що позивачем за вказаним договором були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Волковим С.В., що пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 4800 грн, сплата яких підтверджується\~квитанцією до платіжної інструкції № 1.125101375.1 від 30.04.2025 (а.с. 47, 48) Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд бере до уваги, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якщо неспівмірність таких витрат буде доведена стороною, яка заявила таке клопотання (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Водночас у правовому висновку, викладеному у постанові Об?єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У той же час відповідач, яка належним чином повідомлялася про розгляду справи у суді, будь-яких клопотань та відзиву на позов не подав, не скориставшись своїм правом заявити клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, понесеної позивачем, із посиланням на неспівмірність таких витрат. Отже, у суду відсутні підстави вважати понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4800 грн неспівмірними. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, враховуючи те, що задоволенню підлягають 33,33% позовних вимог (3000 грн х 100% / 9000 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені останньою, у розмірі 1599,84 грн (4800 грн х 33,33% / 100%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 403,69 грн (1211,20 грн х 33,33% / 100%) пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial