Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

08.05.2024 позивачі звернулись до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [INFO] (військова частина [NUMBER] ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] та Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації ОМР про усунення перешкод в користуванні приміщенням, наданим для використання в якості житла. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 06.04.2004 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Також у [PERSON] є син від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] . Чоловік позивачки [PERSON] перебуває на військовій службі з 25.12.1992 по теперешній час, з 29.06.1998 по 31.07.2020 проходив службу у Державній прикордонній службі України (раніше прикордонні війська України), у тому числі у військовій частині [NUMBER] , наразі проходить військову службу у складі Збройних сил України. [PERSON] з 25.03.2003 по 25.06.2020 проходила військову службу у Державній прикордонній службі України, її місце проживання було зареєстровано за адресою місцезнаходження військової частини [NUMBER] ( [INFO] ) у [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , які народились під час проходження [PERSON] військової служби, було зареєстровано за місцем реєстрації матері, хоча на території зазначеної військової частини вказані особи житло не отримували та не проживали. Пізніше у зв`язку з навчанням у військовому ліцеї місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою місцезнаходження військової частини [NUMBER] у [ADDRESS] . Згідно довідки від 11.10.2023 № 704/155, виданої Державною прикордонною службою України, [PERSON] та члени його сім`ї з березня 2006 року по теперішній час перебувають на обліку у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання, а також з 14.02.2019 перебувають у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень. Згідно послужного списку [PERSON] , членами його сім`ї є: дружина [PERSON] 1974 р.н., [PERSON] 2004 р.н., [PERSON] 2010 р.н. та [PERSON] 2002 р.н. У зв`язку з відсутністю у позивачів [PERSON] та [PERSON] власного житла, 01.01.2012 [INFO] (військова частина [NUMBER] ) на підставі Договору № 5-12 про тимчасове користування відомчою житловою площею військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] від 01.01.2012 та Акту приймання-передавання приміщення від 01.01.2012 було передано [PERSON] та членам його сім`ї у користування відомче приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 54,1 кв.м., в тому числі: житлове приміщення, системи обладнання: водопостачання, опалювання, електропостачання, освітлення, каналізаційна система, лічильник водопостачання, електрична плита, бойлер, душова кабіна, рукомийник, унітаз. Фактично передане [PERSON] , [PERSON] та їх дітям за Договором № 5-12 від 01.01.2012 для проживання приміщення за своїм складом та способом використання є ізольованою квартирою [ADDRESS] . Надану для проживання приміщення квартиру [ADDRESS] позивачі разом з іншими членами сім`ї обладнали побутовою технікою та меблями та постійно проживали в ній з 01.01.2012 по 29.01.2024. На підставі рахунків, що виставлялись відповідачем сплачували комунальні послуги за користування житлом. 18.09.2020 відповідач направив [PERSON] заяву-пропозицію № 704/12/03, якою повідомив про необхідність звільнення переданого за Договором № 5-12 від 01.01.2012 житла. У відповідь на заяву відповідача від 18.09.2020 [PERSON] зазначив, що зобов`язується звільнити отриману квартиру протягом 3-х діб після отримання житла для постійного користування відповідно до норми забезпечення або грошової компенсації за належне йому житло. У вересні 2023 року відповідач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до чоловіка [PERSON] про визнання недійсним та розірвання укладеного Договору № 5-12 від 01.01.2012 з метою виселення [PERSON] та позивачів, у зв`язку з чим було відкрито провадження у справі № 522/17132/23. Незважаючи на наявність чинного Договору № 5-12 від 01.01.2012, наприкінці грудня 2023 року відповідач повідомив [PERSON] про припинення пропуску з 01.01.2024 його та позивачів на територію військового містечка [INFO] (військова частина [NUMBER] ), обмежив доступ [PERSON] та позивачів на зазначену територію, опечатав двері кімнати № [NUMBER] в будинку літ. «К» за адресою: [ADDRESS] , позбавивши їх єдиного житла, обмеживши їх доступ до власного рухомого майна (побутової техніки, меблів, особистих речей). 29.01.2024 [PERSON] звертався до ВП № 5 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області із заявою з приводу обмеження його у доступі до квартири [ADDRESS] та позбавлення можливості користуватися своїм майном, однак отримав відповідь про наявність цивільно-правового спору. 22.03.2024 [PERSON] також зверталась із заявою до ВП № 5 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області, у якій просила вжити заходи з приводу дій відповідача щодо обмеження її та [PERSON] у доступі до житла та майна, яке перебуває у квартирі [ADDRESS] . Також 26.03.2024 [PERSON] з метою вжиття заходів із захисту житлових прав [PERSON] звернулась із заявою до Служби у справах дітей ОМР. Проте звернення не сприяли відновленню прав позивачів на проживання у квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на наведені обставини, позивачі просять суд ухвалити рішення, яким усунути їм перешкоди у користуванні приміщенням кімнатою [ADDRESS] (військова частина [NUMBER] ), зобов`язавши відповідача забезпечити їм безперешкодний доступ до зазначеної кімнати. 14.05.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та задоволено клопотання про виклик свідків. 10.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначає, що керівництво клінічного центру позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. [INFO] (Військова частина [NUMBER] ) є клінічним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров?я, органом забезпечення Державної прикордонної служби України, утворений і функціонує з метою здійснення медичної практики, ефективного використання ресурсів для досягнення найкращих кінцевих результатів у наданні медичної допомоги військовослужбовцям, ветеранам Державної прикордонної служби України, іншим особам, які мають право на лікування. На даний час Одеський військово-медичний клінічний центр (клінічний госпіталь) входить до угруповання сил і засобів Медичних сил « [INFO] » угруповання Медичних сил Збройних Сил України, та приймає велику кількість поранених та травмованих військовослужбовців, як Державної прикордонної служби, так і Збройних Сил України та інших військових та правоохоронних формувань. У зв?язку з військовою агресією РФ, введенням воєнного стану забезпеченням стримування збройної агресії проти України на Південному на Східному напрямах, запеклими боями, в яких приймають участь наші Захисники та Захисниці, і як наслідок великою кількістю поранених військовослужбовців, на клінічний центр покладено важливий обов?язок щодо надання кваліфікованої медичної допомоги та необхідної реабілітації для повернення військовослужбовців у стрій. З початку повномасштабного вторгнення, у зв`язку з нагальною потребою неодноразово було проведено організаційно-штатні зміни в Одеському військово-медичному клінічному центрі (клінічному госпіталі), вводяться нові відділення та збільшується штатна чисельність особового складу, у зв?язку з чим є гостра необхідність у використанні всього наявного ресурсу клінічного центру, у тому числі всіх наявних приміщень для розміщення відповідних відділень, які займаються лікуванням поранених та хворих військовослужбовців. Всі військові частини нашої держави на даний час перебувають у постійній бойовій готовності, у зв?язку з загрозами передачі інформації про місця розташування військових частин, озброєння нарядів, особовий склад, посилено пропускний режим, введено обмеження щодо пересування сторонніх осіб військовими містечками, проводяться заходи розосередження особового складу за для недопущення скупчення особового складу та військової техніки. Так, у військовій частині [NUMBER] посилено правила пропускного режиму, встановлено підстави та порядок пропуску на територію військовослужбовців, працівників та відвідувачів. Стосовно дійсних обставин справи, [PERSON] проходив військову службу у Військовій частині [NUMBER] ( [INFO] ) у період з 07.12.2010, у 2013 році був переведений до іншого місця проходження служби, в подальшому наказом начальника [INFO] від 31.07.2020 № 181-ос «Про особовий склад» був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас ЗСУ. 01.01.02012 між [PERSON] та Військовою частиною [NUMBER] в особі командира військової частини [NUMBER] полковника медичної служби [PERSON] було укладено договір № 5-12 про користування відомчим приміщенням Військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у Військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного договору Військова частина [NUMBER] надала на той час військовослужбовцю військової частини [NUMBER] [PERSON] на період проходження служби у військовій частині [NUMBER] нежитлове приміщення для тимчасового проживання загальною площею 54,1 м.кв. за адресою: [ADDRESS] . 18.09.2020 Військовою частиною [NUMBER] було направлено заяву-пропозицію про досудове врегулювання спору від 18.09.2020 № 704/208, якою було повідомлено про розірвання договору № 5-12 і необхідність звільнення займаного приміщення № 7 за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням того, що у 2013 році [PERSON] було переведено до іншого місця проходження служби і наказом начальника [INFO] від 31.07.2020 № 181-ос «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в запас. Також було зазначено прохання звільнити займане приміщення до 15.10.2020. На що [PERSON] було надано відповідь від 25.09.2020: «На Ваш вих. від 18.09.2020 № 704/1208 зобов?язуюсь відповідно до ст. 125 ЖК України, квартиру, отриману особисто від Голови Державної Прикордонної служби України, звільнити протягом 3-х діб після отримання житла для постійного проживання відповідно до норм забезпечення або грошової компенсації за належне житло». 15.06.2023 керівництвом військової частини [NUMBER] було повторно направлено лист від 15.06.2023 № 14/1084-23-Вих. «Про звільнення займаного приміщення», в якому повідомлено, що у зв?язку з військовою агресією РФ проти України та введенням правового режиму воєнного стану, великою кількістю хворих і поранених та збільшенням штату клінічного центру, є потреба у додаткових приміщеннях для розміщення пацієнтів реабілітаційних і лікувальних відділень клінічного центру. Повідомлено, що займане приміщення не має статусу службового житла, віднесено до нежилих приміщень мансарди клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги, також воно не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам для проживання в ньому, тому не передбачено для проживання в ньому будь-яких осіб. Окрім того наголошено, що у зв?язку з введенням воєнного стану, прохід, перебування, а тим більше проживання на території клінічного центру сторонніх осіб суворо заборонено. Зауважують, що відповідно до договору № 5-12, Військова частина [NUMBER] надала на той час військовослужбовцю військової частини [NUMBER] [PERSON] приміщення в користування загальною площею 54,1 м.кв. за адресою: [ADDRESS] згідно акту приймання-передавання, тимчасово на період проходження служби у військовій частині [NUMBER] . Відповідно до технічного паспорту будівлі військової частини [NUMBER] , її віднесено до громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, мансарда будівлі К, де розташована палата № 7 віднесена до нежитлових (вбудованих) приміщень (кв.м.), основна площа якої складає 119,2 кв.м. та допоміжна 163,3 кв.м., загальна площа приміщень складає 282,5 кв.м. Окрім того, договори на споживання комунальних послуг надаються по цій будівлі по промисловому тарифу як для підприємства, а не по побутовому як для громадян. І рахунки надані позивачами це підтверджують. Таким чином, можна прийти до висновку, що громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами військової частини [NUMBER] , враховуючи, що Військова частин [NUMBER] є клінічним лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, повинен використовуватись саме для збереження життя та охорони здоров`я особового складу Держприкордонслужби, ветеранів Держприкордонслужби, інших осіб, які мають право на лікування в ВМКЦ ДПСУ м. Одеса, розміщення хворих та медичних кабінетів, а не для проживання в ньому сторонніх осіб. Приміщення не має статусу службової квартири, ордер на вселення у це приміщення у [PERSON] та його сім`ї відсутній. Окремо зауважують, що на балансі військової частини [NUMBER] відсутні взагалі службові квартири, або будь-які приміщення, які мають статус житлових. Позивачами було зазначено, що місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою місцезнаходження військової частини [NUMBER] у [ADDRESS] . Зауважують, що згідно п. 2.1 договору 5-12 Користувач має право: з дозволу Балансоутримувача вселяти в займане ним відомче приміщення членів своїх сім?ї, які зареєстровані у населеному пункті за місцем дислокації військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , в якому проходить службу Користувач. У разі вибуття Користувача та членів його сім?ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше приміщення в тому ж населеному пункті договір про користування відомчим приміщенням вважається розірваним з дня складання акта приймання-передачі. Таким чином, [PERSON] взагалі втратив право на проживання в приміщенні ще набагато раніше. Окрім того, [PERSON] не повідомив керівництво клінічного центру про зміну місця реєстрації одного з членів своєї сім?ї. У зв?язку з чим не може взагалі йти мова про усунення перешкод у користуванні майном зі сторони [PERSON] , оскільки права користування він взагалі не має. Стосовно твердження позивачки-1, що її обмежили у доступі до майна, це не відповідає дійсності, оскільки керівництво клінічного центру не заперечує та готове надати можливість пропуску на територію військового містечка останній з метою вивозу її речей, окрім того керівництвом клінічного центру за зверненням останньої було забезпечено доступ до приміщення для того щоб остання забрала все своє майно, що нею зроблено не було. Окрім того, за наявною інформацією, [PERSON] та члени його сім?ї не проживали постійно у приміщенні, а тому не може йти мова про наявність факту проживання протягом тривалого часу вказаних осіб. [PERSON] і позивачі не зареєстровані за місцезнаходженням клінічного центру ( [ADDRESS] ), [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі посилаються на Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затверджену наказом [INFO] 20.12.2007 № 1040, яка визначає організацію забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщення, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою в кожному органі Державної прикордонної служби формується фонд службового житла. Разом з тим, дана Інструкція не може застосовуватись до договору 5-12, оскільки приміщення не віднесено до житлових; ордер на вселення в приміщення у [PERSON] відсутній (відповідно до п.2.6 Інструкції № 1040 саме ордер є єдиною підставою для вселення у надане службове житлове приміщення). А тому оскільки ці обов?язкові складові були відсутні, це свідчить про те, що це приміщення не було надано [PERSON] як службове, а було надано лише для користування під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] . Інструкція № 1040 у даному випадку не підлягає застосуванню, і як наслідок посилання на те, що «...на момент звільнення з Державної прикордонної служби України [PERSON] мав вислугу років понад 20 років вказується на те, що [PERSON] та члени його сім?ї набули право на позачергове отримання житла і повинні перебувати на обліку осіб, що мають право на одержання житла для постійного проживання, в Державній прикордонній службі України аж до надання такого житла, тож про виселення позивачів з займаного приміщення до моменту надання їм житла для постійного проживання і мова йти не може..» є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. 26.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про об`єднання справ №\~522/7255/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [INFO] (військова частина [NUMBER] ), треті особи,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмету спору [PERSON] та Орган\~опіки та\~піклування в\~особі Приморської\~районної адміністрації\~Одеської міської\~ради про усунення перешкод в користуванні приміщенням, наданим для використання в якості житла зі справою № 522/17132/23 за позовом [INFO] (військова частина [NUMBER] ) до [PERSON] про визнання недійсним та розірвання договору про користування відомчим приміщенням Військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] , у задоволенні якого ухвалою суду від 01.08.2024 відмовлено. 27.06.2024 від представника позивачів надійшло клопотання про витребування доказів, яке протокольною ухвалою суду від 01.08.2024 частково задоволено. 23.07.2024 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, у якому зазначає, що заперечення відповідача не спростовують законність та обґрунтованість позовних вимог. Відповідачем не висловлювались жодні заперечення з 2012 року до вересня 2020 року з приводу проживання позивачів та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , оскільки [PERSON] до 31.07.2020 проходив військову службу у складі Державної прикордонної служби України, якій підпорядкований і відповідач. Фактично відповідач обґрунтовує свою позицію тим, що позивачі не мають права на користування наданою їм квартирою [ADDRESS] , оскільки [PERSON] з 2013 року був переведений до іншого місця служби, а у 2020 році був звільнений у запас. Разом з цим, за змістом п. 2.22 Інструкції особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і яка має вислугу на службі 20 років і більше, не підлягає виселенню зі службового житлового приміщення, так само як і члени сім`ї, які з нею проживають. На момент звільнення [PERSON] з Державної прикордонної служби України у 2020 році його вислуга на військовій службі складала більше 20 років, [PERSON] перебуває на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, а тому і [PERSON] і членам його сім`ї Конституцією та законами України гарантовано збереження за ними права користування займаним житлом щонайменше до надання іншого житла для постійного проживання чи виплати грошової компенсації замість такого житла. Договір, укладений між [PERSON] та відповідачем, є чинним. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. 01.08.2024 від представника позивачів надійшла заява про виклик свідків, яку ухвалою суду від 01.08.2024 задоволено. 12.08.2024 від представника відповідача надійшли заперечення, у яких зазначає, що Договір №\~5-12 був укладений про користування приміщенням під час проходження служби. І за своєю суттю не є договором найму (оренди), а [PERSON] та позивачі не є наймачами. [INFO] (військова частина [NUMBER] ) було направлено запит до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до отриманої відповіді стало відомо, що Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 158 від 22.02.2022 «Об утверждении протокола № 2 заседания жилищной комиссии от 05.02.02 г.» гр. [PERSON] було надано квартиру [ADDRESS] одна кімната житловою площею 18,5 кв.м. на склад сім?ї 1 особа. В подальшому договір найму житлової площі було переоформлено на колишню дружину [PERSON] та видано свідоцтво про право власності від 28.12.2022. Отже [PERSON] під час проходження служби у Державній прикордонній службі України було надано квартиру у м. Ізмаїл. І під час укладення договору 5-12 та після звільнення з лав Держприкордонслужби, [PERSON] маючи службову квартиру не звільнив палату № 7, що спричинило порушення умов договору 5-12. З рішення суду у справі № 500/2197/19, провадження № 2/500/1978/19 відповідачем в якій є [PERSON] , встановлено, що останній приватизував зазначену квартиру у м. Ізмаїл та оформив право власності, проте колишня дружина оскаржила в судовому порядку дане рішення та судом було скасовано рішення стосовно приватизації [PERSON] зазначеної квартири та визнано недійсним свідоцтво про право власності. Таким чином, зазначені документи свідчать про те, що [PERSON] був забезпечений квартирою у м. Ізмаїл під час проходження служби, проте позивачами даний факт не було повідомлено суду, навпаки стверджується, що [PERSON] не забезпечувався під час проходження служби житловою площею, і твердження, що палата № 7 є єдиним приміщенням є спробою ввести суд в оману. У задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі. 02.10.2024 від [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 03.10.2024 відмовлено. 02.10.2024 від [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: оригінали фотознімків кімнати № 7; копія виписного епікризу № 974 від 13.05.2023; копія публікації інтернет-видання «Думська». 03.10.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.10.2024 відмовлено. 03.10.2024 від представника позивачів надійшло клопотання про призначення судової будівельної-технічної експертизи, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 29.10.2024 відмовлено. 29.10.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27.11.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про виклик та допит в якості свідка, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду 12.12.2024 відмовлено. 27.11.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про виклик учасників справи для надання особистих пояснень, а саме [PERSON] та представника Органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. 12.12.2024 від представника [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, а саме: довідку Одеського ліцею № 56 Одеської міської ради від 09.12.2024 № 01-32/245; довідку Дунайського інституту водного транспорту Державного університету інфраструктури та технологій від 04.12.2024 № 1334/24, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду 12.12.2024 відмовлено. 12.12.2024 у судовому засіданні здійснено допит свідка [PERSON] , яка зазначила, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають на території госпіталю № 7, Черняховського, 6, м. Одеси. Знайомі з 2014 року, проте з січня 2024 року вони там не проживають. Наразі родина [PERSON] проживає у м. Рені. [PERSON] була у них в гостях 2-3 рази на місяць. 10.03.2025 від представника відповідача надійшли письмові пояснення по суті справи, у яких зазначає, керівництво клінічного центру позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Наявний спір між [PERSON] та позивачами свідчить, що останні ігнорують значення клінічного центру в умовах сьогодення, як закладу охорони здоров`я, який надає медичну допомогу пораненим та хворим військовослужбовцям, позивачі ставлять в пріоритет свої інтереси (які не мають законного підґрунтя) над інтересам військовослужбовців, які приймають участь у бойових діях і потребують отримання медичної допомоги. Просять врахувати також висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 635/1838/18 (провадження N?61-5129св20), де Верховний Суд зазначив, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання здійснюється шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Потрібно враховувати, що надання службового жилого приміщення для проживання на період проходження військової служби та забезпечення осіб житлом для постійного проживання є відмінними, не пов`язаними між собою правовими ситуаціями. [PERSON] під час проходження служби у Державній прикордонній службі України було надано службову квартиру у м. Ізмаїл. Крім того, [PERSON] повідомляв суду, що не звільняє займане приміщення, тільки для того, щоб Державна прикордонна служба України надала йому житло, незважаючи на чергу. У задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі. 29.04.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.04.2025 відмовлено. 29.04.2025 у судовому засіданні здійснено допит свідка [PERSON] , яка зазначила, що знайома з родиною [PERSON] , вона також проживає там, оскільки є дружиною військового лікаря. Вона була присутня коли [PERSON] давали ключі від квартири [ADDRESS] , квартира була без меблів. На другий рік війки родину [PERSON] перестали пускати, оскільки вони вийшли на пенсію. З чоловіком [PERSON] нещодавно укладався договір суборенди на один рік. Діти [PERSON] навчались разом у 56 школі. У квартирі [PERSON] була на святах, квартира оздоблена всім необхідним для проживання. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, заслухавши доводи та заперечення сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.04.2004, актовий запис № 25. Від даного шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про їх народження. [PERSON] з 29.06.1998 по 31.07.2020 проходив військову службу у Державній прикордонній службі України (раніше Прикордонні війська України), у тому числі у в/ч [NUMBER] . 01.01.12 між Військовою частиною [NUMBER] та військовослужбовцем в/ч [NUMBER] підполковником [PERSON] укладено договір 5-12 про тимчасове користування відомчою житловою площею військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] , за умовами якого надано користувачу та членам його сім`ї в користування відомче приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відомче приміщення являє собою ізольовану квартиру загальною/житловою площею 54,1 кв.м., яка складається з 2 кімнат. Відомче приміщення обладнане водопостачанням холодної води, центральним опаленням, каналізацією, лічильниками. Пунктом 3.1 договору користувач зобов`язався у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом разом з усією сім`єю на інше місце проживання, звільнити у місячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу і здати балансоутримувачу займане відомче приміщення, його майно та обладнання у належному стані за актом приймання-передачі. 01.01.2012 між Державною прикордонною службою України військова частина [NUMBER] та [PERSON] підписано Акт приймання-передачі приміщення № 7 житловою площею 54,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Заявлена кількість проживаючих осіб 4 чоловік. Наприкінці грудні 2023 року відповідач повідомив [PERSON] про припинення пропуску з 01.01.2024 його та позивачів на територію військового містечка [INFO] (військова частина [NUMBER] ), обмежив їх доступ на зазначену територію та опечатав двері кімнати № 7 в буд. літ. «К» за адресою: [ADDRESS] , позбавивши їх єдиного житла. За змістом статей\~15\~і\~16\~ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що особа в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у її власності, має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Негаторний позов розглядається у вітчизняній цивілістиці як класичний речовий спосіб захисту права власності (речовий позов, actio in rem). З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності. Речове право захищається за допомогою негаторного позову, якщо вчинене особою порушення такого права в принципі було можливим для будь-якої особи з кола зобов`язаних за відповідним абсолютним цивільним правовідношенням (тобто фактично - з необмеженого кола осіб) і не створює саме по собі зобов`язального правовідношення. Звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) вправі лише власник цього майна. За таких обставин, заявлені позивачами вимоги про усунення їм перешкод у користуванні приміщенням кімнатою [ADDRESS] (військова частина [NUMBER] ), задоволенню не підлягають, оскільки позивачі не є власниками цього майна та не можуть звертатись до суду з такими вимогами. Водночас на даний час між сторонами наявні зобов`язально-правові відносини, що виникли з договору від 01.01.2012 № 5-12 про тимчасове користування відомчою житловою площею військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] , який є предметом оспорення у справі № 522/17132/23 за позовом [INFO] (військова частина [NUMBER] ) до [PERSON] про визнання недійсним та розірвання договору про користування відомчим приміщенням Військової частини [NUMBER] [ADDRESS] під час проходження служби у військовій частині [NUMBER] в [ADDRESS] , що наразі розглядається Приморським районним судом м. Одеси. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В зв`язку з чим перешкоджання відповідачем позивачам у користуванні кімнатою № 7 в буд.\~літ. «К» за адресою: [ADDRESS] , за наявності вказаного договору №\~5-12, який надає їм право на проживання у зазначеному житлі та наразі оспорюється, є неправомірним. З огляду на наведене, вимоги позивачів в частині зобов`язання відповідача забезпечити їм безперешкодний доступ до кімнати № [NUMBER] , загальною площею 54,1 кв.м., розташованої на третьому поверсі будинку під літ. «К» за адресою: [ADDRESS] на території [INFO] (військова частина [NUMBER] ), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на 50 %, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі по 605,60\~грн кожному.

Outcome: partial