Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Російської Федерації в особі представницького органу: Міністерства юстиції Російської Федерації, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Позивачу на праві особистої власності належить домоволодіння, яке на даний час практично знищено, що складається із житлового будинку з підвалом (цокольний поверх) житловою площею 123,5 кв.м., загальною площею 470,1 кв.м, сараю (електрична щитова з дизель генератором) та огорожі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] видане 09.04.2009 на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №677. [PERSON] виступає засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Парус», місцезнаходження: Україна, 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул.Богдана Ліщини, будинок 12-Б, дата державної реєстрації 09.02.2001, дата запису: 24.09.2004, номер запису: 13831200000000059. Однак усталений спосіб життя позивача докорінно змінився після повномаштабного вторгнення Російської Федерації. У перший день активної фази військової агресії на півночі Луганської області відбувся прорив державного кордону і вже на початку березня 2022 року російські війська сконцентрували зусилля на захопленні міста Сіверськодонецьк Луганської області. Сіверськодонецька міська територіальна громада з 25.06.2022 по цей час є тимчасово окупованими Російською Федерацією територіями України. Позивач знаходився у місті і був очевидцем щоденних безвибіркових обстрілів. У місті зникли електроживлення, газо- та водопостачання, виникали перебої з мобільним зв`язком. Ліки, продукти першої необхідності та харчування майже зникли з вільного обігу. Його життя піддавалося реальній загрозі через регулярні вибухи у місті, інфраструктурний колапс, дефіцит питної води, ліків, продуктів першої необхідності та харчування. Він був змушений перебувати під час масованих обстрілів у підвалі (цокольному приміщенні) власного будинку без світла. Зважаючи на постійні обстріли з боку Російської Федерації та наявної загрози його життю, позивач у першій декаді березня 2022 року евакуювався з міста Сіверськодонецьк до міста Івано-Франківськ, внаслідок чого змінився усталений для нього спосіб життя. До міста Івано-Франківська позивач прибув 09.03.2022, однак його було взято на облік як внутрішньо переміщену особу (далі ВПО), що тимчасово проживає на території, тільки 26.03.2022 відповідно до тимчасового посвідчення № [NUMBER] від 26.03.2022 та у подальшому Департаментом соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради позивачу було видано довідку від 21.04.2022 №2615-5002263772 про взяття на його на облік як внутрішньо переміщену особу та його реєстрацію за адресою: [ADDRESS] . Копіями фотознімків підтверджується руйнівні пошкодження домоволодіння позивача, що зумовило його подати через онлайн-сервіс державних послуг додаток «ДІЯ» повідомлення про пошкоджене майно (реєстраційний номер ІП-31.01.2025-420564 від 31.01.2025) - приватний будинок за адресою [ADDRESS] , який пошкоджено частково (не придатно до експлуатації): покрівля черепична побита 240 м 2, перекриття плит з/б розбито 36 м 2, щитова 10 м 2 згоріла, вікон і рам нема 70 м 2, фасадні стіни повністю побиті, всередині усе побито та розграбовано. Розмір реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації становить 15 093 480,00 грн. розмір збитків, дол. США: 362 879 дол. 87 центів. Доказом на спричинення позивачу матеріальної шкоди та завдання збитків у відповідності до норм ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України є висновок про вартість майна, викладений у звіті № 250/25 про визначення розміру реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, проведений ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВИЙ СОЮЗ» станом на 11 лютого 2025 року, зокрема розмір реальних збитків внаслідок втрати житлового будинку з підвалом літ. «А2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м: 14 329 420,00 грн;\~ розмір реальних збитків внаслідок втрати сараю літ. «Б»: 105 610,00 грн; - розмір реальних збитків внаслідок втрати огорожі №1: 220 470,00 грн; вартість земельної ділянки: 437 980,00 грн. Завданння збитків позивачу внаслідок збройної агресії Російської Федерації підтверджуються належними доказами, зокрема документами на підтвердження права власності на нерухоме майно, повідомленням про пошкоджене майно (реєстраційний номер ІП-31.01.2025-420564 від 31.01.2025), фотокопіями світлин домоволодіння, відеозаписами інтер`єру житлового будинку, звітом № 250/25 про визначення розміру реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , та є підставою для їх стягнення з відповідача, який вчинивши протиправні дії відносно майна позивача, повинен нести відповідальність у вигляді відшкодування реальних збитків, які становлять 15 093 480,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 362 879,87 дол. Позивачем зазначається, що його здоров`ю було завдано шкоди, саме внаслідок протиправних дій відповідача, адже після переміщення на підконтрольну територію України, він змушений був пройти курс лікування. До залишення окупованої Російською Федерацією території м.Сіверськодонецьк позивач був повноцінним членом суспільства, мав налагоджений побут, бізнес та можливість вести повноцінне життя. Проте, з початком збройної агресії Російської Федерації проти України, він був позбавлений таких можливостей. Практично протягом 3-х років позивач не може проживати у своєму приватному будинку, в якому мешкав з 2009 року, не може вільно господарювати або просто відвідати будинок, з яким у нього пов`язано безліч спогадів, він втратив свій бізнес та майно, кошти для життя, саме внаслідок збройної агресії помер його батько, [PERSON] , у березні 2022 року на тимчасово окупованій території у м.Лисичанськ. Переміщення на підконтрольну Україні територію в результаті збройної агресії РФ спричинило об`єктивну необхідність позивачу заново облаштовувати звичний для нього спосіб життя, він змушений винаймати квартиру. Нанесена позивачу Російською Федерацією моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує йому завдавати чималих моральних страждань. Тобто, у даному випадку між спричиненою позивачу моральною шкодою внаслідок його вимушеного переселення, що підтвердужється письмовим доказом довідкою про ВПО, та психотравмуючими факторами внаслідок такої негативної події як руйнування належного йому на праві власності нерухомого майна, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок, що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій РФ, розмір компенсації моральної шкоди 10 000 000,00 грн, що еквівалентно 240 421 доларів США 60 центів за офіційним курсом Національного банку України станом на 11.02.2025, не буде завищеним та відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Істотне порушення відповідачем прав позивача, встановлених міжнародними договорами, ратифікованими Україною, Конституцією і законами України, що саме умисний характер дій відповідача призвів до руйнування належного йому на праві власності домоволодіння, що завдало збитки у розмірі 15 093 480,00 грн, а також й моральну (немайнову) шкоду, призвівши до глибоких душевних страждань у зв`язку з порушеним його цивільного права на мирне безпечне життя, на вільне володіння своїм майном, на недоторканість житла, на повагу до особистого життя, на свободу вибору місця проживання та вільне пересування, також й до смерті його батька, що в сукупності спричинило і продовжує спричиняти йому сильні та глибокі душевні страждання, фактично змусивши докладати додаткові зусилля для захисту порушених прав, а тому визначений ним розмір компенсації моральної шкоди 10 000 000,00 грн є повністю обґрунтованим та відповідатиме засадам розумності та справедливості. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, 15 093 480,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 362 879 дол. 87 центів, в тому числі: розмір реальних збитків внаслідок втрати житлового будинку з підвалом літ. «А2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м: 14 329 420,00 грн; розмір реальних збитків внаслідок втрати сараю літ. «Б»: 105 610,00 грн; розмір реальних збитків внаслідок втрати огорожі №1: 220 470,00 грн; вартість земельної ділянки: 437 980,00 грн. та\~ стягнути з Російської Федерації в особі представницького органу Міністерства юстиції Російської Федерації на користь [PERSON] , [INFO] відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 000 грн. 00 коп, що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 240 421,60 доларів США. Судові витрати у вигляді сплати судового збору покласти на Російську Федерацію. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому законом порядку \~ шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади, своїм правом подання відзиву не скористався. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 зазначено, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема російською федерацією, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російська федерація, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії росії, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також зазначив, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо її згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з російською федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією росії проти України, чим порушено суверенітет України, отримання згоди російської федерації бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди бути відповідачем у цій справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, Серії [NUMBER] видане 09.04.2009 на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради №677 [PERSON] на праві приватної власності в розмірі частки 1/1 належить домоволодіння за адресою об`єкта: [ADDRESS] , що також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] виступає засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Парус» (код ЄДРПОУ 31337633), місцезнаходження: Україна, 93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ЛІЩИНИ, будинок 12-Б, дата державної реєстрації 09.02.2001, дата запису: 24.09.2004, номер запису: 13831200000000059. Види діяльності: 47.30 Роздрібна торгівля пальним (основний); 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. Як вбачається з копії тимчасового посвідчення № [NUMBER] від 26.03.2022 позивача [PERSON] , який прибув з [ADDRESS] ,\~ взятто на його на облік як внутрішньо переміщену особу, місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.04.2022 року №2615-5002263775 [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає/перебуває за адресою:\~ [ADDRESS] . Із витягу з онлайн-сервісу державних послуг додаток «ДІЯ» від 25.01.2025 року вбачається, що зареєстровано повідомлення про пошкоджене майно (реєстраційний номер ІП-31.01.2025-420564 від 31.01.2025), а саме приватний будинок за адресою [ADDRESS] , який пошкоджено частково (не придатно до експлуатації): покрівля черепична побита 240 м 2, перекриття плит з/б розбито 36 м 2, щитова 10 м 2 згоріла, вікон і рам нема 70 м 2, фасадні стіни повністю побиті, всередині усе побито та розграбовано. З висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВИЙ СОЮЗ» від 18.02.2025 року, проведеного на підставі детального вивчення матеріалів, наданих Замовником, розрахунків, вбачається, що розмір реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації становить 15 093 480,00 грн. розмір збитків, дол. США: 362 879 дол. 87 центів. У розділі 6 Звіту надано характеристу об`єкта оцінки Об`єкт оцінки: розмір реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації. До складу домоволодіння входять: житловий будинок з підвалом літ. «А-2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м; сарай літ. «Б»; огорожа №1. Фактично втрачене домоволодіння використовувалося за функціональним призначенням у якості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. У Звіті зазначено, що відповідно до Постанови КМУ від 6 грудня 2022 р. № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», Сєвєродонецька міська територіальна громада вважається такою, що перебуває в тимчасовій окупації (з 25.06.2022 року). Враховуючи, що на дату оцінки об`єкт оцінки розміщений на тимчасово окупованій території через широкомасштабне вторгнення Росії в Україну з 24 лютого 2022 року, домоволодіння, щодо якого оцінюються збитки, приймається втраченим. Крім того, із зазначеного звіту вбачається, що оцінювачем зроблено висновки про найбільш ефективне використання об`єкта оцінки: Оскільки об`єктом оцінки є розмір реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, найбільш ефективним використанням буде саме відшкодування збитків, заподіяних майну. Так, позивачем на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди та завдання збитків у відповідності до норм ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України\~ надано суду висновок про вартість майна, викладений у звіті № 250/25 про визначення розміру реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, проведений ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВИЙ СОЮЗ» станом на 11 лютого 2025 року, відповідно до якого розмір реальних збитків для домоволодіння становить 15 093 480,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 362 879,87 дол., в тому числі: - розмір реальних збитків внаслідок втрати житлового будинку з підвалом літ. «А2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м: 14 329 420,00 грн;\~ розмір реальних збитків внаслідок втрати сараю літ. «Б»: 105 610,00 грн; - розмір реальних збитків внаслідок втрати огорожі №1: 220 470,00 грн;\~ вартість земельної ділянки: 437 980,00 грн. На підтвердження пошкодження домоволодіння,\~ позивачем долучено до матеріалів справи копії фотознімків, які свідчать про руйнівні пошкодження його домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Так, за певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того, щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному із майновим інтересом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 49-50). Проте стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не гарантує право на набуття майна (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини», § 35). Особа, яка має майновий інтерес, може розглядатись як така, що має «легітимне очікування» успішної реалізації її права вимоги (зокрема, відшкодування державою шкоди) у сенсі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, коли для цього інтересу є достатні підстави у національному законодавстві. Останнє повинно давати змогу чітко визначити конкретний майновий інтерес особи, який має бути передбаченим у відповідних нормативних приписах або підтвердженим в іншому правовому акті, зокрема, у судовому рішенні (див. для порівняння mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» (Gayduk and Others v. Ukraine), заяви № 45526/99 та інші). Очікування не буде легітимним, коли є спір щодо правильності тлумачення та застосування національного законодавства, і доводи заявника відхиляє національний суд (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, § 50). За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 22 ЦПК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди. При цьому стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. 24.02.2022 російська федерація здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Дана обставина не підлягає доказуванню згідно з ч.3 ст.82 ЦПК України. Силові дії РФ, що тривають з початку вторгнення РФ до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974. Факт пошкодження майна позивача внаслідок дій відповідача підтверджується долученими до матеріалів справи копіями фотознімків, які свідчать про руйнівні пошкодження його домоволодіння, а також висновоком про вартість майна, викладений у звіті № 250/25. За приписами ч. 5 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, яким було затверджено «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блоковані)», який був чинний до 22.12.2022, а також відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 № 309, яким затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Луганський район з 07.04.2014 та Сіверськодонецька міська територіальна громада з 25.06.2022 по цей час є тимчасово окупованими Російською Федерацією територіями України. Так, обставини збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території України є загальновідомими і, за правилом ч. 3 ст. 82 ЦПК України, не потребують доказування. Наслідком збройної агресії рф відносно України стала окупація частини території України, у тому числі і м.Сіверськодонецьк, Луганської обл., що також є загальновідомим фактом та закріплено у законодавстві. Здійснивши збройну агресію відносно України, РФ порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Згідно ч.2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок збройної агресії РФ на території України. У цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни. Таким чином, Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Аналогічну позицію щодо непоширення на РФ судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 (провадження № 61-18782 св 21), а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17 (провадження № 14-167 цс 20). Відповідно до висновоку про вартість майна, викладений у звіті № 250/25 про визначення розміру реальних збитків внаслідок втрати домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, проведений ТОВ «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВИЙ СОЮЗ» станом на 11 лютого 2025 року, розмір реальних збитків для домоволодіння становить 15 093 480,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 362 879 дол. 87 центів, в тому числі: - розмір реальних збитків внаслідок втрати житлового будинку з підвалом літ. «А2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м: 14 329 420,00 грн;\~ розмір реальних збитків внаслідок втрати сараю літ. «Б»: 105 610,00 грн; - розмір реальних збитків внаслідок втрати огорожі №1: 220 470,00 грн;\~ вартість земельної ділянки: 437 980,00 грн. Що стосується вимог позову в частині відшкодування майнової шкоди, зокрема вартості земельної ділянки у розмірі 437 980,00 грн., слід зазначити наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Майнова шкода, як свідчить зміст статті 1166 ЦК України, завдається порушенням належних саме особі особистих немайнових прав та/або майнових прав. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~ Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України). У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20)). За приписами ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив про відшкодування вартості земельної ділянки, яка перебуває на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України. Суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами спричинення йому матеріальної шкоди у розумінні ст.22 ЦК України, оскільки заявлена позивачем вимога про відшкодування вартості земельної ділянки не відноситься до реальних збитків або втрат, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням його майна. За таких обставин, суд вважає, що позов про відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації та знищення нерухомого майна, в розмірі 14 655 500,00 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 352 349 дол. 88 центів, в тому числі: розмір реальних збитків внаслідок втрати житлового будинку з підвалом літ. «А2, А-1, а, а1, Пд» загальною площею 470,1 кв. м, житловою площею 123,5 кв. м: 14 329 420,00 грн; розмір реальних збитків внаслідок втрати сараю літ. «Б»: 105 610,00 грн;\~ розмір реальних збитків внаслідок втрати огорожі №1: 220 470,00 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди варто зазначити наступне. Як кореспондують ч. 1, пункт 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3-5 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. При вирішенні вимог позивача, суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Так, судом встановлено, що в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України позивач втратив власне житло та речі, які знаходилися у м.Сіверськодонецьк, Луганської обл. Позивач зазнав моральних страждань через війну та руйнування, що в подальшому відобразилося на стані його здоров`я, глибоких душевних стражданнях. Порушено його цивільне право на мирне безпечне життя, на вільне володіння своїм майном, на недоторканість житла, на повагу до особистого життя, на свободу вибору місця проживання та вільне пересування, що в сукупності спричинило і продовжує спричиняти йому сильні та глибокі душевні страждання, фактично змусивши докладати додаткові зусилля для захисту порушених прав. До залишення окупованої Російською Федерацією території м.Сіверськодонецьк позивач був повноцінним членом суспільства, мав налагоджений побут, бізнес та можливість вести повноцінне життя. Проте, з початком збройної агресії Російської Федерації проти України, він був позбавлений таких можливостей. Протягом 3-х років позивач не може проживати у своєму приватному будинку, в якому мешкав з 2009 року, не може вільно господарювати або просто відвідати будинок, з яким у нього пов`язано безліч спогадів, він втратив свій бізнес та майно, кошти для життя. Нанесена позивачу моральна шкода виявилась у погіршенні емоційного, психологічного та матеріального стану та продовжує йому\~ завдавати чималих моральних страждань. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду позивачем доведено, що внаслідок саме збройної агресії російської федерації проти України він відчуває душевні страждання, що не дають позивачу можливості проживати повноцінним життям та життям, яким він проживав до збройної агресії російської федерації проти України. Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн., що за офіційним курсом долара США, встановленим НБУ станом на 11 лютого 2025 року (41,5936 грн. за 1 дол. США), в доларовому еквіваленті становить 240 421 дол. 60 центів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Зважаючи на те, що позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду цим позовом, а також враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial