Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

10.03.2025\~року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області позивачка [PERSON] \~через свого\~представника адвоката\~Яворську М.М.\~подала до\~Турківського районного\~суду Львівської\~області позовну\~заяву до\~Турківської міської\~ради Самбірського\~району Львівської\~області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , в якій просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські споруди, житловий будинок (літ. А-1), дровітню (літ. Б), гараж (літ. В), погріб (літ.Д Пг), огорожу (літ. 1) що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025\~року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предметом позову є визнання у порядку спадкування за заповітом спадковго майна. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Підсудність є розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Територіальна підсудність є підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа. Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо. Ч.ч.9, 16 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи) і позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої ст..30 ЦПК України. Окрім цього, ч.7 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Статтею 30 ЦПК України передбачена виключна підсудність, оскільки позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020\~року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020\~року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Спірне нерухоме майно заходяться на території Турківської міської ради Самбірського району і становлять предмет спору. Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020\~року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022\~року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022\~року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на сьогоднішній день. Зважаючи на вище вказане, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,28,30 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ. Позиція особи, яка подала позов. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] . 24 грудня 2010 року [PERSON] було складено та підписано заповіт на все майно в користь позивача. Позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини на житловий будинок та господарські споруди за адресою [ADDRESS] , проте приватним нотаріусом було відмолено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином,\~позивачка не\~може оформити\~право власності\~в порядку\~спадкування за\~заповітом на\~будинок,\~оскільки відсутні\~правовстановлюючі документи. Просить визнати право власності на житловий будинок та господарські споруди після смерті спадкодавця. Представник позивачки адвокат Яворська М.М. просила позов задоволити. Позиція відповідача. Повноважний представник відповідача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив суд розглядати справу без їх участі, позов визнають. Заяви (клопотання) учасників справи. Стороною позивача 10.03.2025\~року подано позовну заяву. Стороною позивача 10.03.2025\~року подано клопотання про витребування доказів. Стороною позивача 10.04.2025\~року подано клопотання про проведення судових засідань у цивільній справі у відсутність позивачки. 14.04.2025\~року, 21.04.2025\~року, 12.05.2025\~року представник відповідача надіслав клопотання про проведення судового засідання у цивільній справі без представника Турківської міської ради, позов визнають. Стороною позивача 12.05.2025\~року подано клопотання про витребування спадкової справи у приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Комарницької О.Й. Інших клопотань і заяв від сторін на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 11.03.2025\~року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, відкрито підготовче провадження, призначено підготовче судове засідання, постановлено викликати в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, визнано явку сторін по справі в судові засідання обов`язковою, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву, визначено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу роз`яснено право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу заперечення. Ухвалою суду 11.03.2025\~року витребувано в приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. належним чином завірену копію спадкової справи № 73/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 18.03.2025 року приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Федаша М.М. надійшла інформація про те, що спадкова справа ним не заводилася. Ухвалою суду 09.04.2025\~року постановлено виправити описку в ухвалі суду від 11.03.2025 року, витребувано в приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Комарницької О.Й. належним чином завірену копію спадкової справи № 73/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 14.03.2025\~року Турківським районним судом Львівської області отримано спадкову справу № 73/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду 22.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті цивільну справу, визначено дати судових засідань. Судові засідання по справі було призначено 10.04.2025\~року, 15.04.2025\~року, 22.04.2025\~року, 12.05.2025\~року, 22.05.2025\~року, 10.06.2025\~року, 11.06.2025\~року. З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON] , про що підтверджує свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 24 грудня 2010 року [PERSON] було складено та підписано заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Турківського району Львівеької області та зареєстрований в реєстрі за № 107, яким та все належне їй на день смерті майно заповідається її дочці - [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно - житловий будинок літ. А-1), дровітня (літ. Б), гараж (літ. В), погреб (літ. Пг), огорожа (літ. 1) за адресою [ADDRESS] . Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за вказаною адресою не приватизована, знаходилася в постійному користуванні. Відповідно до довідки по формі спадкування від 20.11.2023 року № 471, виданої старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із дочкою, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 04.07.2023 року № 325, старостою села Ісаї виконавчого комітету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, власником житлового будинку [ADDRESS] , згідно запису у негосподарській книзі, була [PERSON] , яка померла [INFO] (додається). Позивачка у встановлений законом строк подала до приватного нотаріуса Комарницької О.Й. заяву про прийняття спадщини за заповітом, була відкрита спадкова справа. 22.08.2023 року приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області Комарницькою О.Й. була зведена спадкова справа № 73/2023 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії від\~22.08.2023\~року №\~82/01-16\~відмовлено відмовлено\~ [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або осіб, які мають право на обов`язкову частку - судом не встановлено. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008\~року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст..1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. \~Спадкування за заповітом поставлене, серед видів спадкування, на перше місце відповідно до домінанти пріоритетності волі особи. Це підтверджується статтею 1223 ЦК України, яка залишає право на спадкування спадкоємцям за законом лише за відсутності заповіту або повного чи часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття (відмови) спадщини спадкоємцем за заповітом, усунення від права на спадкування спадкоємця за заповітом, неохоплення заповітом усієї спадщини. Таким чином, спадкування за законом має місце, коли й оскільки воно не змінене заповітом. Заповіт\~-\~односторонній правочин,\~який вважається\~дійсним після\~того,\~як заповідач\~в установленому\~порядку і\~в належній\~формі виявить\~свою волю.\~Про складення\~заповіту заповідач\~може сповістити\~своїх спадкоємців\~чи інших\~зацікавлених осіб,\~а може\~і не\~знайомити їх\~із своєю\~останньою волею,\~що ніяк\~не впливає\~на дійсність\~заповіту.\~Заповіт,\~згідно вимог\~ст.1233\~ЦК України\~це також\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у\~майбутньому. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. До права\~на заповіт\~належить: право заповідача\~на призначення\~спадкоємців -\~заповідач може\~призначити своїми\~спадкоємцями одну\~або кілька\~фізичних осіб,\~незалежно від\~наявності у\~нього з\~цими особами\~сімейних,\~родинних відносин,\~а також\~інших учасників\~цивільних відносин.\~Заповідач може\~без зазначення\~причин позбавити\~права на\~спадкування будь-яку\~особу з\~числа спадкоємців\~за законом,\~яка не\~може одержати\~право на\~спадкування.\~Також до\~права на\~заповіт належить: право заповідача\~на призначення\~спадкоємців -\~право заповідача\~на визначення\~обсягу спадщини,\~що має\~спадкуватися за\~заповітом\~-\~заповідач має\~право охопити\~заповітом права\~та обов`язки,\~які йому\~належать на\~момент складання\~заповіту,\~а також\~ті права\~та обов`язки,\~що можуть\~йому належати\~у майбутньому.\~Заповідач має\~право скласти\~заповіт щодо\~усієї спадщини\~або її\~частини.\~Якщо заповідач\~розподілив між\~спадкоємцями у\~заповіті лише\~свої права,\~до спадкоємців,\~яких він\~призначив,\~переходить та\~частина його\~обов`язків,\~що є\~пропорційною до\~одержаних ними\~прав.\~Чинність заповіту\~щодо складу\~спадщини встановлюється\~на момент\~відкриття спадщини.\~Також до\~права на\~заповіт належить: право заповідача\~на призначення\~спадкоємців -\~право заповідача\~на заповідальний\~відказ\~-\~заповідач має\~право зробити\~у заповіті\~заповідальний відказ.\~Відказоодержувачами можуть\~бути особи,\~які входять,\~а також\~ті,\~які не\~входять до\~числа спадкоємців\~за законом.\~Предметом заповідального\~відказу може\~бути передання\~відказоодержувачеві у\~власність або\~за іншим\~речовим правом\~майнового права\~або речі,\~що входить\~або не\~входить до\~складу спадщини.\~Також до\~права на\~заповіт належить: право заповідача на призначення спадкоємців - право заповідача на скасування та зміну заповіту\~- заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт або внести до нього зміни. Заповіт є односторонньою угодою, правові наслідки якого настають лише після смерті заповідача. Оскільки при житті спадкодавця складений ним заповіт не покладає на нього будь-яких правових обов`язків стосовно спадкоємців і не створює будь-яких прав для останніх, заповідач вправі в будь-який час його скасувати або змінити. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній повністю або у тій частині, у якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не поновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не поновлюється, крім випадків, встановлених ст.ст.225,231 ЦК України. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Заповідач повинен бути дієздатним на момент укладання заповіту, не повинен суперечити закону, повинен відображати дійсну волю заповідача і заповіт має бути посвідчений\~приватним або державним нотаріусом, що є необхідною умовою його дійсності, або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 ЦК України. Статті 1216, 1297 ЦК України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013\~року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004\~року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач, як спадкоємець майна спадкодавця підставно просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. За таких обставин справи, суд дійшов, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав у неї відсутній. При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. А тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 14.08.2019\~року по справі N 523/3522/16-ц, та в силу положень чю4 ст.263 ЦПК України враховується при прийнятті рішення по справі. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008\~року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013\~року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки в частині визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-8 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У рішенні Конституційного суду України\~№\~12-рп/2013\~зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого\~ст.55 Конституції України. Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року №\~R\~(81)\~7, якою визначено: «у\~тій мірі, в\~якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до\~правосуддя, їх\~треба, якщо це\~можливо, скоротити або\~скасувати» (пп.\~12 п.\~D). Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1)\~зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2)\~повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3)\~відмова суду у відкритті провадження у справі; 4)\~залишення заяви або скарги без розгляду; 5)\~закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях. Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно п.11 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року розміри ставок судового збору визначаються з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна позовна заява, інша заява і скарга подані до суду. При цьому ставки судового збору також визначаються розміром мінімальної заробітної плати, встановленої у році, коли позовну заяву, іншу заяву і скаргу було подано до суду. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка, будучи особою з інвалідністю II групи, про що підтверджує довідка до акту МСЕК серії 10 ААВ № 878077 від 04.06.2015 року, від сплати судового збору позивачка звільнена як особа з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи на відсутність вимоги позивача про стягнення з відповідача оплаченого ним судового збору за позовну вимогу, суд не вирішує таку вимогу, не вирішує питання стягнення з відповідача на користь позивача оплаченого ним судового збору. Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного,

Outcome: approved