Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача держави Російської Федерації, відповідно до якої позивач просить стягнути з держави Російської Федерації на його корист завдану майнову шкоду у розмірі 76 774 267,20 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2025 еквівалентно 1842 948,05 доларів США, та моральну шкоду у розмірі 7 000 000 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 06.02.2025 еквівалентно 168 033,34 доларів США. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що йому, [PERSON] на праві приватної власності належить декілька об`єктів нерухомого майна, зокрема:нежитлові об`єкти нерухомого майна загальною площею 2202.6 кв.м. (нежитлова будівля - гараж літ. «Б», загальною площею 950,6кв.м., нежитлова будівля - зерносховище нижнє літ. «В», загальною площею 608,5кв.м., нежитлова будівля - овочесховище літ. «Г», загальною площею 106,8кв.м., ЗАВ - 20 літ. «Д», нежитлова будівля - критий тік літ. «Е», загальною площею 536,7кв.м., паркан №1, ворота №2, естакада №3, вимощення I, розташовані за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0018, площею: 2.0000 га.; нежитлова будівля-олійниця загальною площею 734.4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0251, площею: 0.234 га. Також йому, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 3/5 нежитлових об`єктів нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля - ангар літ. «А-1» загальною площею 507,4 кв.м.; нежитлова будівля - ангар літ. «Б-1» загальною площею 483,7 кв.м." нежитлова будівля - ангар літ. «В-1» загальною площею 493,5 кв.м., розташовані за адреса: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0311, площею 0.3777 га.Вказані об`єкти нерухомого майна перебувають в оренді у ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ» Зазначає, що загальновідомим є той факт, що 24 лютого 2024 року розпочалася широкомасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, яка супроводжується постійними ракетними, авіаційними та іншими обстрілами території України, в тому числі об`єктів права приватної власності громадян України. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України винними протиправними діями відповідача було заподіяно йому матеріальну шкоду, яка полягає у руйнуванні (пошкодженні) належних йому об`єктів нерухомого майна за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] , у загальному розмірі 76 774 267,20 грн. Крім того, протиправними винними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 7 000 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 21.02.2025, визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Київського районного суду м. аркова від 17.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання, призначене на 10.06.2025, позивач не з`явився, про час, день та місце засідання повідомлений у встановленому законом порядку. Електронним шляхом до суду надійшла заява представника позивача з проханням здійснювати розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. В судове засідання, призначене на 10.06.2025, представник відповідача повторно не з`явився, про час, день та місце засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223 ЦПК України постановляє рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суьі справи, докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України. Відповідно до даних, які містяться у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №215615820 від 09.07.2020, [PERSON] є власником нежитлових об`єктів нерухомого майна загальною площею 2202.6 кв.м.:нежитлова будівля - гараж літ. «Б», загальною площею 950,6кв.м., нежитлова будівля - зерносховище нижнє літ. «В», загальною площею 608,5кв.м. , нежитлова будівля - овочесховище літ. «Г», загальною площею 106,8кв.м., ЗАВ - 20 літ. «Д», нежитлова будівля - критий тік літ. «Е», загальною площею 536,7кв.м., паркан №1, ворота №2, естакада №3, вимощення I, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0018, площею: 2.0000 га. Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233612479 від 23.11.2020, [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6320287401:00:001:0018, площею 2 га. Відповідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №262125478 від 17.06.2021, [PERSON] є власником нежитлової будівлі-олійниці загальною площею 734.4 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0251, площею: 0.234 га. Згідно даних договору договорі дарування часток земельної ділянки та нежитлового об`єкту від 16.06.2021, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Подольською О.Д., зареєстрований в реєстрі за №433, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №262129248 від 17.06.2021, [PERSON] є власником 3/5 нежитлових об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі - ангару літ. «А-1» загальною площею 507,4 кв.м;, нежитлової будівлі - ангару літ. «Б-1», загальною площею 483,7 кв.м;, нежитлової будівлі - ангару літ. «В-1», загальною площею 493,5 кв.м., розташовані за адреса: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером: 6320287401:00:001:0311, площею 0.3777 га. Відповідно даних договору оренди нежитлового об`єкту від 17.06.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Річленд інвест», акту від 17.06.2021 приймання-передачі до договору оренди нежитлового об`єкту від 17.06.2021, [PERSON] передав в оренду ТОВ «Річленд інвест» нежитловий об`єкт, 3/5 частини нежитлового об`єкту, який складається з: нежитлової будівлі - ангару літ. «А-1», загальною площею 507,4 кв.м.; нежитлової будівлі - ангару літ. «Б-1», загальною площею 483,7 кв.м.; нежитлової будівлі - ангару літ. «В-1», загальною площею 493,5 кв.м., розташовані за адреса: [ADDRESS] , загальна площа 1484,6 м.кв. Згідно даних договору оренди нежитлового об`єкту від 01.06.2023, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Річленд інвест», акту від 01.06.2023 приймання-передачі до договору оренди нежитлового об`єкту від 01.06.2023, [PERSON] передав в оренду ТОВ «Річленд інвест» нежитловий об`єкт, що складається з: нежитлової будівлі - гаражу літ. «Б», загальною площею 950,6кв.м.; нежитлової будівлі - зерносховище нижнє літ. «В», загальною площею 608,5кв.м.; нежитлової будівлі - овочесховище літ. «Г», загальною площею 106,8кв.м.; ЗАВ - 20 літ. «Д»; нежитлової будівлі - критого тіку літ. «Е», загальною площею 536,7кв.м.; паркану №1; воріт №2; естакаиа №3, вимощення I, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 2202,6 м.кв. Відповідно даних договору оренди нежитлового об`єкту від 02.06.2020, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Річленд інвест», акту від 02.06.2020 приймання-передачі до договору оренди нежитлового об`єкту від 02.06.2020, додаткової угоди №1 від 08.07.2020 до догоовру оренди нежитлового об`єкту від 02.06.2020, [PERSON] передав в оренду ТОВ «Річленд інвест» нежитловий об`єкт, що складається з: нежитлової будівлі - гаражу літ. «Б», загальною площею 950,6кв.м.; нежитлової будівлі - зерносховища нижнє літ. «В», загальною площею 608,5кв.м.; нежитлової будівлі - овочесховища літ. «Г», загальною площею 106,8кв.м;, ЗАВ - 20 літ. «Д»; нежитлової будівлі - критиго тік літ. «Е», загальною площею 536,7кв.м., паркан №1, ворота №2, естакада №3, вимощення I, розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 2202,6 м.кв. Згідно з даних договору оренди нежитлового об`єкту від 17.06.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Річленд інвест», акту від 17.06.2021 приймання-передачі до договору оренди нежитлового об`єкту від 17.06.2021, [PERSON] передав в оренду ТОВ «Річленд інвест» нежитлову будівлю - олійницю, літ. «А-1», загальною площею 734.4 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . З наданих матеріалів встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні: - №1202222107000019 від 01.03.2022, відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.438 КК України, внесені до ЄРДР 31.03.2022 за фактом того, щовідповідно до матеріалів ЄО ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області №137 від 31.03.2022 встановлено порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил або інших відомств Російської Федерації, яке у період з 09.03.2022 по 19.03.2022 полягало у здійсненні авіаударів та артилерійських обстрілів по ТОВ «Річленд Інвест» (код ЄДРПОУ 35039466), яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого пошкоджено та знищено майно вказаного підприємства; - 12022221080000300 від 06.08.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.438 КК України за фактом того, що відповідно до матеріалів ЄО №1560 від 05.08.2022 встановлено, що 05.08.2022 о 20.55 год, мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств Російської Федерації, що полягали у здійсненні обстрілів із використанням невстановленого виду озброєння невстановленими снарядами не встановленого калібру по населеному пункту с.Шевелівка, Ізюмського району Харківської області, внаслідок чого пошкоджено будівлю, споруду та сховище з зерном за адресою: [ADDRESS] ; -№12022221080000338 від 27.08.2022 за ознаками кримінального правопорушенння, передбаченого ч.1 ст 438 КК України за фактом того, що відповідно до матеріалів, які зареєстровані у ЖЄО №1749 від 27.08.2022 ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, встановлено, що близько 12.00 год. 26.08.2022 мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділі збройних сил та інших відомств РФ, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по населеному пункту с. Шевелівка Ізюмського району Харківська області, внаслідок чого пошкоджено територію ТОВ "Річленд інвест", що розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме поліетиленові рукава з ітоварної продукції соняшника. Постраждалі відсутні. - №12022221080000380 від 10.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України за фактом того, що відповідно до матеріалів, які зареєстровані у ЖЄО № 1926 від 10.09.2022 ВГП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, встановлено, що в серпні-вересні місяці 2022 року мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та виших відомста РФ, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території підприємства ТОВ "Річленд інвест" пошкоджено техніку, склади, приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Постраждалі відсутні Згідно висновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокарісуа» Міністерства юстиції України №23330/23331, за результатами проведення комплексного оціночно-будівельного та вибухотехнічного дослідження за заявою [PERSON] , від 12.09.2023, розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлювальних робіт), завданої власнику нерухомого майна внаслідок руйнування (пошкодження) будівель у результаті збройної агресії за адресами: - [ADDRESS] складає 36 632 105 грн. (тридцять шість мільйонів шістсот тридцять дві тисячі сто п`ять гривень); - [ADDRESS] складає 15 067 441 грн (п`ятнадцять мільйонів шістдесят сім тисяч чотириста сорок одна гривня). Також вказаним висновком підтверджується, що пошкодження нерухомого майна, що знаходиться за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] ,и завдані у результаті вибухів фугасних авіаційних бомб калібру 250-500 кг (ФАБ-250, ФАБ-500). Згідно звисновку експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокарісуа» Міністерства юстиції України №23332/23333, за результатами проведення комплексного оціночно-будівельного та вибухотехнічного дослідження від 29.06.2023, розмір матеріальної шкоди (вартість ремонтно-відновлювальних робіт), завданої власнику нерухомого майна внаслідок руйнування (пошкодження) нежитлового об`єкту по [ADDRESS] , у результаті збройної агресії складає 41 791 202 грн (сорок один мільйон сімсот дев`яносто одна тисяча двісті дві гривні). Також вказаним висновком підтверджується, що пошкодження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,завдані у результаті вибуху фугасної авіаційної бомби ФАБ-500 М-62. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 8 Конституції України кожному гарантовано право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Частиною 1 статті 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень ст.ст. 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Згідно із частиною 1 статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. За змістом пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який діє по цей час. Збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України (ст. 1 Закону України «Про оборону України»). На підставі статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Російська Федерація як держава-окупант, відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08.06.1977), несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Так, відповідно до статті 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Також відповідно до статті 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій, для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Зокрема, стаття 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій передбачає, що цивільне населення користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того, на підставі статті 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації. Так, відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія російської федерації була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, Російську Федерацію було зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України. Також, Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-11/2 від 24.03.2022, якою додатково засуджує військову агресію Російської Федерації проти України, вимагає від Російської Федерації припинення військових дій, в тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них. Постановою Верховної Ради України від 14.04.2022 затверджено заяву Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», якою визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва Російської Федерації під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022. Відповідно до пункту 9 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що Російська Федерація чинить збройну агресію проти України. Факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харків військовими формуваннями Російської Федерації починаючи з 24.02.2022 також є загальновідомим. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 (як початкова подія) та як її продовження військове вторгнення РФ до України 24.02.2022, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974. Російська Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією. Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму вказує, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй. Згідно з Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Враховуючи викладене, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією, Договір між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон, РФ вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При цьому, оскільки вчинення РФ з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, РФ заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає. Російська Федерація, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування. Відповідну правову позицію щодо непоширення на Російську Федерацію судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постановах Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708, від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, які згідно з приписами частини 4 статті 263 ЦПК України мають бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до частин 1, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: зокрема, у випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина 2 статті 1168 ЦК України). Згідно з частиною 6 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20, колегія суддів зазначила, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20). Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19). Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. З огляду на це, суд вважає належним, обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені РФ відносно нього. Як вбачається із матеріалів справи, позивач до початку повномасштабного вторгнення РФ, як повноправний громадянин своєї країни, мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя, які були порушені військовими діями Російської Федерації проти України. Суд погоджується із доводами позивача про те, що порушивши його основоположні права і свободи, Російська Федерація завдала йому моральних страждань. З огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, позивач відчуває душевні страждання, що не дають йому можливості проживати повноцінним життям та життям, яким він проживав до збройної агресії РФ проти України. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з військовою агресією РФ порушено цивільне право позивача, а саме: позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб. Належне позивачу майно використовувалося під час здійснення господарської діяльності позивачем, в тому числі юридичною особою ТОВ «РІЧЛЕНД ІНВЕСТ». Позивач був вимушений внаслідок пошкодження та руйнування відповідного майна фактично з початку налагоджувати господарські процеси, займатися ліквідацією наслідків, оцінкою шкоди, що очевидно змінило його звичний спосіб життя. Суд погоджується з доводами позивача, що після вказаних обставин позивач втратив душевний спокій та звичний спосіб життя, відчуваючи постійний стрес та пригніченість. Отже, обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань, є зокрема, пошкодження належного йому на праві власності майна, втрата звичного для нього способу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків, перебування позивача у стані постійного стресу, тривожності та нервозності внаслідок збройної агресії. В своєму позові [PERSON] посилається на те, що внаслідок збройної агресії РФ йому спричинена моральна шкода у розмірі 7000000 гривень. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження № 61-1188св18). При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, які зазнав позивач, який втратив належне йому на праві власності майно, перебування позивача у стані постійного стресу, тривожності та нервозності внаслідок збройної агресії Російської Федерації, зміни звичного способу життя, враховуючи тривалий характер порушень прав та законних інтересів позивача, відчуття ним безперервного невгамовного душевного болю та страждань, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та тривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000000 гривень, враховуючи також вартість матеріальних збитків, завданих в результаті пошкодження майна [PERSON] . Крім того, згідно частини 9 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Також з 24 лютого 2022 року по вересень 2022 року територія с. Шевелівка, яка входить до складу Балаклійської міської територіальної громади, в якому розташовані об`єкти нерухомого майна належні [PERSON] знаходилася в районі ведення бойових дій збройними формуваннями країни агресора. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, територія Балаклійської міської територіального громади, Ізюмського району Харківської області входить до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Також наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до зазначеного переліку, територія с. Шевелівка Балаклійської міської територіальної громади включено до переліку як територію активних бойових дій з 24.02.2022 до 12.09.2024. З 12.09.2024 до сьогодні с. Шевелівка входить до території можливих бойових дій. Судом встановлено, що внаслідок військової збройної агресії відповідача в Харківській області протягом 2022 року, яка супроводжувалася ворожими обстрілами по території Харківської області, зокрема, с.Шевелівка, Ізюмського району, у тому числі із влучаннями в об`єкти цивільної інфраструктури та житлові будинки, нежитлові приміщення, розташовані за адресами: [ADDRESS] , [ADDRESS], [ADDRESS] , які належать позивачу на праві власності, було пошкоджено та висновками експертів № 23330/23331 від 12.09.2023, № 23332/23333 від 29.06.2023 встановлено, що нежитлові приміщення перебувають в частково зруйнованому стані. Згідно із частиною 2 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. У зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України 24.02.2022 Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства Російської Федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди Російської Федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24.02.2022 таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з Російською Федерацією. Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975р., договори укладені між Україною та Росією, в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Відповідно до частини 9 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. В даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1статті 5 ЦПК України). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частини 2, 5 статті 10 ЦПК України). Згідно пунктами 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами частин 1-3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на пошкодження нерухомого майна через влучання бойового припасу військового призначення під час обстрілів с.Шевелівка, Ізюмського району Харківської області з боку військових сил Російської Федерації. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даному випадку, стороною позивача надано суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачу нерухомого майна та його пошкодження, у зв`язку з бойовими діями, та вартість його відновлення. Відтак, суд погоджується із доводами позивача щодо спричинення йому матеріальної шкоди у заявленому ним розмірі саме через пошкодження нерухомого майна, які знаходяться в причино - наслідковому зв"язку із протиправними діями відповідача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»», то судовий збір у розмірі 15140,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved