Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У серпні 2024 року позивач [PERSON] через свого адвоката Еренценова Євгенія Валерійовича звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилається на наступне. 07.05.2024 року близько 22 години 02 хвилин в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району Київської області, на перехресті вулиць Київська та Жулянська, водій [PERSON] керуючи автомобілем Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] при зміні напрямку руху не переконався у безпеці маневру, скоїв зіткнення з автомобілем Jeep Grand Cherokee д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі вулиці Київська. В наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2024 року по справі № 369/8343/24 визнано винним [PERSON] , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме вчинення ДТП, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у понесенні моральних і душевних страждань, оскільки останній з вини відповідача перебував на стаціонарному лікуванні, є нежонатим молодим чоловіком, у зв`язку з травмами обличчя був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення попереднього зовнішнього вигляду, порушився звичний для нього уклад життя, плани та суспільні зв`язки, що призводить до істотних змін в його житті та негативно позначається на його моральному стані. Моральну шкоду оцінює в суму 10000 грн. Так як відповідач добровільно відмовився відшкодувати завдану шкоду внаслідок ДТП, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 293 814,86 грн. - матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, 10 000 грн. моральної шкоди завданої неправомірними діями, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3038,15 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 10 000,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 61200,00 грн. В судове засідання позивач не з`явився, проте представник позивача адвокат Еренценов Євгеній Валерійович подав заяву про розгляд справи без участі позивача, вказавши, що позовні вимог підтримує з підстав наведених у позові та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. І не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач на призначене судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу зареєстрованого проживання. Конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. Також виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У відповідності до ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України справу було розглянуто у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повних обсягах, виходячи з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. При розгляді справи судом встановлено, що 07 травня 2024 року відповідач [PERSON] , на порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем марки Volkswagen Jetta д.н.з. [NUMBER] при зміні напрямку руху не переконався у безпеці маневру, скоїв зіткнення з автомобілем Jeep Grand Cherokee д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі вулиці Київська. В наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Вина [PERSON] у\~скоєнні ДТП\~підтверджується постановою\~Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області від 01.07.2024 року по справі № 369/8343/24 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень передбачених 124 КУпАП, за що такий був підданий адміністративному стягненню. Зазначена постанова набрала законної сили 12 липня 2024 року. Як вбачається зі Звіту №947/06-24 від 07 червня 2024 року експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер [NUMBER] , здійсненого незалежним оцінювачем, ринкова вартість автомобіля до моменту пошкодження складає 1 098 612,90 грн.; розмір матеріального збитку (відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу складників КТЗ на момент пошкодження) складає 451 214,86 грн. Відповідно до повідомлення щодо виплати страхового відшкодування від 15 липня 2024 року №150724-2137/к/у ПРАТ "СК "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" [PERSON] було здійснено страхову виплату у розмірі 157 400, 00 грн. в межах ліміту застрахованої відповідальності. Франшиза складає - 2 600,00 грн. Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом. Даючи законну та правову оцінку доказами по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статей 1166, 1187ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Водночас, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, може бути обмежений у передбачених законом випадках та порядку. Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість, страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань-деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди ,або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 Цивільного кодексу України підстав. До такої правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові по справі №911/286/20 від 21.12.2020 року. Верховний Суд у постанові №297/2187/19 від31.03.2021року знову ж таки підтримав вищевказану правову позицію та вказав, що за потерпілими у ДТП залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи із позовом до суду, так як особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 цього Кодексу). Вина відповідача у його вчиненні та розмір завданий збитків є підтвердженими, предметом спору є відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, позивачем обрано спосіб захисту шляхом застосування деліктних правовідносин та відшкодування за рахунок винної особи. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У відповідності до висновку експерта №947/06-24 від 07 червня 2024 року за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер [NUMBER] , в наслідок його пошкоджень в ДТП, на дату пошкодження 07 травня 2024 року становить 451 214,86 грн. Страховиком виплачено [PERSON] 157 400, 00 грн. (із розрахунку 160 000,00 грн. майнового збитку з урахуванням зносу 2600,00 грн. франшизи). Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із Відповідача на користь Позивача становить 293 814,86 грн. (із розрахунку 451 214,86 грн - 157 400, 00 грн.). Щодо моральної шкоди. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне, зібраними по справі доказами встановлено що позивач внаслідок ДТП, отримав тілесні ушкодження, в результаті чого проходив лікування в закладі охорони здоров`я, позивачем доведено, що він, внаслідок ДТП, яку вчинив [PERSON] , було завдано фізичного болю, відбулись зміни звичного способу його життя, що потребувало додаткових зусиль для його влаштування, він переніс душевні страждання та психологічний дискомфорт, в тому числі, внаслідок ушкодження обличчя, госпіталізації, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №179790 від 10.05.2024 року, таким чином йому була завдана моральна шкода. Відповідно до статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зав`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань яких зазнав [PERSON] , розмір моральної шкоди він оцінює у 10\~000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь. Щодо витрат на правову допомогу. Також позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 61200,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь виходячи з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина 3 статті 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст.141ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно умов Договору про надання правової допомоги від 27.06.2024 року, а саме додатку №1 від 27.06.2024 року, сторони узгодили гонорар за надані послуги у фіксованій сумі у грошовій одиниці у розмірі 61200,00 гривень, який сплачується клієнтом протягом 10 робочих днів на рахунок адвоката. Згідно квитанції №KK64-AHAC-C1X4-1C8H від 26.06.2024 року та квитанції № 77X6-X61H-E2C3-5THE від 04.07.2024 року на рахунок адвоката було сплачено позивачем гонорар в передбаченому договором розмірі, а саме: 61200,00 гривень. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом, а отже є визначеним. Аналогічна правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 28.12.2020 року у справі №640/18402/19. Надані документи відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України є належними доказами на підтвердження витрат за надання професійної правничої допомоги в справі у розмірі 61200,00 грн. Окрім цього позивачем понесено документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у розмірі 3038,15 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 64238,15 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст.ст.12, 14, 22, 23, 1066, 1067, 1087 ЦК України та

Outcome: approved