Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

28 квітня 2025 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області з Чорнобаївського районного суду Черкаської області надійшла цивільна справа № 709/448/25 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У пред`явленому позові позивач зазначає, що 28 червня 2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-анкету № 3580888-515 про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідно до розділу 1 даного Заяви-договору позичальнику було надано кредит в розмірі 26\~725,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] . Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку. Однак, Позичальником було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме п. 2, 3 розділу 2 Кредитного договору, Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Таким чином, через неналежне виконання Відповідачем умов Кредитного договору, станом на 05 березня 2025 року, його загальна заборгованість перед позивачем складає 59533,19 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 25 611,01 грн.; заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 2,61 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 33 919,57 грн. що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Позивач зазначає, що до теперішнього часу відповідачем заборгованість за договором № 3580888-515 від 28.06.2023 року у добровільному порядку не погашена, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів з даним позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України постановив провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно розглянувши надані позивачем документи та матеріали на обґрунтування заявлених ним вимог, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 червня 2023 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» [PERSON] було укладено кредитний договір про надання кредиту готівкою на власні потреби шляхом підписання Заяви-договору про надання споживчого кредиту №3580888-515 (а.с. 24-26). Пунктом 1.2.4. цього договору встановлено, що сума кредиту без комісії становить 25\~000,00 (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.). Загальна сума кредиту 26\~725,00 грн (п.1.2.2. Договору). Пунктом 1.2.3 Договору встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 6,9%, що складає 1\~725,00 грн, яка є фіксованою, застосовується на весь строк кредиту, сплачується одноразово при наданні кредиту. Пунктами 1.2.5.-1.2.9.1 договору регламентовані такі договірні умови. Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] відкритий в АТ «Таскомбанк». Строк кредиту 24 місяці. Супровідні/додаткові послуги третіх осіб відсутні. Кредит надається без забезпечення, проведення оцінки не потрібно. Проценти за користування кредитом 0,01% річних. Пунктом 1.4. встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 6,9 % щомісячно, що складає 1\~844,03 грн, комісія є фіксованою (незмінною), нараховується щомісячно, в перший робочий день розрахункового періоду на загальну суму кредиту, сплачується щомісячно протягом строку дії кредиту. Розрахунок суми/розміру комісії за надання кредиту залежить від загальної суми кредиту за цією заявою-договором. Згідно з розділу 2 Кредитного договору Відповідач підтверджує, що ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Сторонами погоджено всі істотні умови договору, він підписаний сторонами, відтак суд установив виникнення між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] договірних відносин на підставі зазначеного договору. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів. За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст.631 ч.ч. 1, 4 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). З банківської виписки по особовому рахунку (а.с. 5-18) слідує, що позивач 28.06.2023 перерахував відповідачу суму 26 725,00 грн коштів згідно кредитної угоди № 3580888-515 від 28.06.2023. Оцінюючи зазначений факт суд зауважує, що договором було передбачено, що сума кредиту тобто коштів, які позивач передав у безпосереднє розпорядження відповідача становить 25\~000,00 грн, при цьому із зазначеної вище суми 1\~725,00 грн це комісія в розмірі 6,9 % від суми кредиту встановлена за його надання. Відтак суд констатує, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором щодо надання кредиту виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які отримані останнім у передбачений Кредитним договором спосіб, відтак між сторонами виникли зобов`язальні відносини на підставі укладеного договору. Відповідачем було порушено норми чинного законодавства України та умови Кредитного договору, а саме п. 2, 3 розділу 2 Кредитного договору, відповідно до яких відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору. Оскільки [PERSON] порушив свої зобов`язання щодо сплати належних з нього коштів за кредитним договором, АТ «ТаскомБанк», реалізуючи свої права, що випливають із положень ст. 1050 ч. 2 ЦК України , визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), та 20.01.2025 надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення усієї суми боргу, яка за розрахунками позивача станом на 20 січня 2025 року складає 59533,19 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 25 611,01 грн., заборгованість по процентах (в т.ч. прострочені) 2,61 грн.; заборгованість по комісії (в т.ч. простроченій) 33 919,57 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором кредитор має право на стягнення з боржника заборгованості, яка виникла за користування кредитними коштами на підставі договору від 28.06.2023. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Суд зауважує, що згідно з наведеними положеннями законодавства, якими регламентуються кредитні правовідносини договором може бути передбачено встановлення плати за користування кредитними коштами у виді процентів, розмір яких погоджується сторонами на власний розсуд у межах встановлених законодавством. Водночас кредитним договором може бути установлено плату за надання кредитодавцем додаткових супутніх послуг, пов`язаних із наданням кредиту та його обслуговуванням. Встановлюючи таку плату банк зобов`язаний довести до відома споживача найменування й перелік таких додаткових послуг, регулярність надання й взаємно узгодити зазначені умови договору. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 Суд виснував що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом установлено, що умовами кредитного договору від 28.06.2023 передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту в розмірі 6,90% від суми кредиту, що в грошовому виразі складає 1725,00 грн та щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 6,90 % від суми кредиту (до якої вже також включено комісію за надання кредиту), що в грошовому виразі становить 1\~844,03 грн. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту також передбачена в Графіку платежів. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Натомість в п. 1.2.7. заяви-договору зазначено про відсутність супровідних/додаткових послуг третіх осіб. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення п. 1.2.3. і 1.4. кредитного договору щодо встановлення комісій за надання кредиту та щомісячної комісії за обслуговування кредиту й п.3.1. в частині обов`язків зі сплати цих комісій є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З банківської виписки по особовим рахункам кредитного договору 3580888-515 суд установив, що АТ «Таскомбанк» 28.06.2023 надав [PERSON] кредит в сумі 25\~000,00 грн, а також 1\~725,00 грн як комісії за надання кредиту на свою користь. Суд констатує, що сумою кредиту (основного боргу) є саме 25\~000,00 грн, які були надані позивачем [PERSON] в його розпорядження. З вказаної банківської виписки суд установив, що за період кредитування позивачем було нараховано проценти в сумі 2,61 грн, які визнаються обґрунтованими позаяк обчислені відповідно до умов договору. Відповідно до зазначеної виписки відповідачем здійснювалось погашення заборгованості за період дії договору, зокрема 25.07.2023 було здійснено оплату на користь АТ «Таскомбанк» в загальній сумі 2229,99 грн, що відображено в банківській виписці двома платежами за цю дату: 1113,99 грн та 1116,00 грн. Нараховані позивачем комісії за надання кредиту в сумі 1\~725,00 грн та за обслуговування кредиту, заявлена до стягнення в сумі 33\~919,57 грн визнаються судом необґрунтованими, у зв`язку з нікчемністю відповідних умов договору щодо їх нарахування, а тому такими, що не підлягають до задоволення. Відтак суд доходить висновку, що на підставі заяви-договору № 3580888-515 від 28.06.2023 у відповідача виник обов`язок сплатити на користь позивача суму заборгованості 25\~002,61 грн, з якої: 25\~000,00 грн сума основного боргу та 2,62 відсотки за користування кредитними коштами. Сума 2\~229,99 грн часткового погашення відповідачем заборгованості за цим договором підлягає вирахуванню із встановленої загальної суми заборгованості (25\~002,62 грн-2\~229,99 грн = 22\~772,63 грн). На підставі наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» суми заборгованості за заявою-договором № 3580888-515 від 28.06.2023 в розмірі 22\~772,63 грн (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят дві гривні 63 коп.). В іншій частині позов слід залишити без задоволення. Відповідно до положень ст. 133,141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову (22\~772,63\~грн х 100% / 59533,19 грн = 38,25%) стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог в сумі 926,57 грн.

Outcome: partial