Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у червні 2024 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, після уточнення позовних вимог позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь [PERSON] грошові кошти на відшкодування заподіяного матеріального збитку у сумі 485607 грн 45 коп.; суму сплаченого судового збору у розмірі 7284 грн 11 коп.; судових витрат, пов?язаних з розглядом справи в розмірі 28922 грн 85 коп.; повернути суму надміру сплаченого судового збору у розмірі 1462 грн 45 коп. В обґрунтування позову зазначає, що 08.02.2024 сталася ДТП за участю ТЗ «Renault Daster» д.н.з. [NUMBER] (синій фон) під керуванням водія [PERSON] старшого інспектора ВРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, який при виконанні маневру з перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, у результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . Через зазначену ДТП було складено протокол про адміністративне правопорушення, та визнано [PERSON] винним у зазначеній ДТП. 19.04.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» за заявою позивача здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн 00 коп. Виходячи з приписів норми ч. 3 ст. 623, ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, п. 8.1. та 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, а також беручи до уваги Висновки експерта щодо вартості матеріального збитку №204/05-24 від 31.05.2024, Висновки експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025 року та №3733/25-54 від 30.04.2025 року вартість, матеріального збитку визначається як різниця між вартість КТ3 до та після ДТП станом на дату проведення експертизи, станом на 30.04.2025. Тобто, вартість матеріального збитку становить суму: 1056493 грн 40 коп. (ринкова вартість КТЗ до ДТП визначена станом на 30.04.2025) - 410885 грн 95 коп. (ринкова вартість КТЗ після ДТП станом на 30.04.2025) = 645607 грн 45 коп. За вирахуванням суми 160000 грн 00 коп. одержаного позивачем страхового відшкодування, сума компенсації заподіяного збитку становить 485607 грн 45 коп. 19.07.2024 відповідачем по справі надіслано відзив, відповідно до якого Головне управління Національної поліції в Київській області проти позивних вимог [PERSON] заперечує у повному обсязі, оскільки у ремонтній калькуляції № 204/05-24 від 31.05.2024 не зазначено вартість складових частин з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, тому неможливо встановити остаточну вартість ремонту автомобіля і визначити механізм його розрахунку - відновлювальний ремонт чи відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Відповідно до Розрахунку страхового відшкодування від 11.04.2024 АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС», долученого позивачем до позовної заяви, вартість відновлювального ремонту із урахуванням фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ складає 324210 грн 18 коп. (ремонтна калькуляція №115450 від 01.03.2024). Отже, вимога позивача щодо стягнення грошових коштів на відшкодування заподіяного матеріального збитку є такими, що не підлягають задоволення через необґрунтованість розрахунку суми матеріального збитку (а.с. 88-91). 15.08.2024 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що визначення суми страхової виплати не є предметом доказування у цій справі та позивачем не заявлено вимоги про одержання страхової виплати для подальшого шкодування заподіяного збитку. Згідно з наданим Висновком щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику ТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. [NUMBER] , сладеного незалежним оцінювачем [PERSON] на підставі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №204/05-24 від 31.05.2024, вартість матеріального збитку, завданого позивачу в результаті його пошкодження відповідачем складає 1030155 грн 84 коп. - у розмірі ринкової вартості транспортного засобу до пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 1271049 грн 78 коп. та перевищує вартість автомобіля до пошкодження, що відповідає вимозі п.п. «а» п. 8.2. Методики. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля, внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП приймається рівною дійсній (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без урахування аварійних пошкоджень (а.с. 104-107). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024 визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 77-78). 07.06.2024 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 79-80). 03.09.2024 ухвалою суду по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу експертизу. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 148-150). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.05.2025 поновлено провадження по справі (а.с. 191). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 233). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав думку викладену у відзиві та просив відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що 08.02.2024 сталася ДТП за участю ТЗ «Renault Daster» д.н.з. [NUMBER] (синій фон) під керуванням водія [PERSON] старшого інспектора ВРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області, який при виконанні маневру з перестроювання не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, у результаті чого відбулось зіткнення з ТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України (а.с. 20-22). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.03.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 23-26). Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб «Porshe Cayenne» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 19). 09.02.2024 [PERSON] до АТ «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» було подано повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 29-30). 19.04.2024 АТ «СК «ББС ІНШУРАНС», за заявою [PERSON] від 08.04.2024, згідно електронного полісу №214215121 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного ТЗ «Renault Daster» (СКС RDS - 02PП) д.н.з. [NUMBER] , здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 160000 грн 00 коп. (а.с. 31-34). На підставі заяви [PERSON] складено звіт №204/05-24 від 31.05.2024 про оцінку вартості матеріального збитку власнику КТЗ «Porshe Cayenne» д.н.з. [NUMBER] , згідно висновку ринкова вартість ТЗ становить 1030155 грн 84 коп.; вартість відновлювального ремонту становить 1271049 грн 78 коп. (а.с. 39-69). Згідно рахунку на оплату №263/23 від 23.04.2024, а також відповідно до платіжної інструкції №0.0.3665543851.1 від 23.05.2024 [PERSON] понесено витрати з оплати вартості виконання оцінки, які склали суму 4500 грн 00 коп. (а.с. 37, 38). Відповідно до Звіту №204/05-24/1 від 19.08.2024, виконавець ТОВ «КЛЕВЕР ЕКСПЕРТ», ринкова вартість КТЗ після ДТП становить 438770 грн 00 коп. (а.с. 118-138). Як вбачається з рахунку на оплату №263/24 від 12.08.2024, а також відповідно до платіжної інструкції №0.0.3815366074.1 від 12.08.2024 [PERSON] понесено витрати з оплати виконання оцінки ринкової вартості авто з урахуванням аварійних пошкоджень ТЗ, які склали суму 5000 грн 00 коп. (а.с. 116, 117). Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №9734/24-54 від 25.04.2025, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. [NUMBER] на дату вчинення ДТП, складала 962153 грн 90 коп. Коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] при визначенні вартості вказаного матеріального збитку не застосовується (а.с. 161-190). Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи №3733/25-54 від 30.04.2025, визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. [NUMBER] на дату проведення судової експертизи, на 30.04.2025, складала 1056493 грн 40 коп. Ринкова вартість автомобіля «Porsche Cayenne» д.н.з. [NUMBER] в пошкодженому стані внаслідок ДТП, що сталась 08.02.2024 за участю автомобіля «Renault Daster» д.н.з. [NUMBER] станом на дату проведення експертизи, на 30.04.2025, складала 410885 грн 95 коп. (а.с. 198-223). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 03.09.2024 сплачено суму 14842 грн 80 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №2.107977235.1 від 19.03.2025, а також за проведення судової експертизи з метою визначення вартості збитку на дату проведення судової експертизи сплачено 4580 грн 06 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №1.122434359.1 від 28.04.2025 (а.с. 224-227). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст. 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема у постановах: від 05.05.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18); від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18); від 03.10.2018 (справа № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18); від 19.06.2019 (справа № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19); від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20.01.2016 розглянув справу № 6-2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. У постанові від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), Велика Палата Верховного Суду, у пунктах 136, 137 указаної постанови зазначила, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Нормами ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих з наслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Згідно зі ст.ст. 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Системний аналіз пункту 32.7. ч. 1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 22, абзацу третього пункту 3 ч. 1 ст. 988, ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23.10.2019 у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20.06.2019 у справі № 362/5422/15. Так, згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, розмір шкоди, яка відшкодована згідно з вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством (ст.29). Страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, тому у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктних правовідносинах у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача. Так, Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування. Проведення оцінки та оформлення звіту (результатів оцінки) здійснено без порушення норм методики та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну і оціночну діяльність в Україні», а тому висновок наданий позивачем судом береться до уваги. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд бере до уваги висновки судових транспортно-товарознавчих експертиз, згідно яких вартість матеріального збитку становить 645607 грн 45 коп., враховує ту обставину, що страховою компанією частково сплачено суму страхового відшкодування, при цьому відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували зазначені позовні вимоги, внаслідок чого з Головного управління національної поліції в Київській області слід стягнути на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 485607 грн 45 коп. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на залучення спеціалістів для складання звітів та проведення експертиз у розмірі 28922 грн 85 коп. Позивачем при зверненні до суду, сплачено судовий збір у розмірі 8746 грн 56 коп. Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Сума судового збору складає 1,5% від розміру заявлених позовних вимог, що складає 7284 грн 11 коп. від суми 485607 грн 45 коп. Враховуючи, що сума позовних вимог була зменшена, позивачу необхідно повернути суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1462 грн 45 коп. Оскільки позов суд задовольняє, з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір на користь позивача у розмірі 7284 грн 11 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved