Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить визнати безвісно відсутнім громадянина [PERSON] , [INFO] , що мав паспорт id № [NUMBER] від 30.01.2018 року виданий органом 6516, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 07 вересня 2022 року. Заява мотивована тим, що з 07.09.2022 року [PERSON] , який є колишнім чоловіком, а до зникнення прожиав з заявником, вийшов з дому за адресою [ADDRESS] та до цього часу не повернувся. Телефон його був відключений, ні зхаявник ні сусіди його не бачили. Мешканці селища Велика Олександрівка, які перебували в окупації також його не бачили. Здійснення пошуку самостійно не дали результатів. 24.07.2023 року, зяавник отримала Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким 30.09.2022 року було відкрито кримінальне провадження 12022041160000780 за ч.І ст.115 КК України. У зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей про [PERSON] , понад 2 роки, його визнання безвісно відсутнім є необхідним для реалізації майнових прав, зокрема щодо перерахунку субсидії. Правову підставу для звернення до суду складають положення Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України, які передбачають можливість визнання фізичної особи безвісно відсутньою у разі відсутності відомостей про її місцеперебування протягом одного року та неможливості встановлення її місця знаходження. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, питання визнання особи безвісно відсутньою вирішується в порядку окремого провадження. З урахуванням викладених обставин, заявник просить суд визнати [PERSON] безвісно відсутнім з 07 вересня 2022 року. На судовому засіданні представник заявник [PERSON] , пояснив, що з моменту зникнення [PERSON] , 07 вересня 2022 року заявник та його родичі не отримували жодної інформації про його місцезнаходження, а всі спроби встановити з ним зв`язок виявилися безрезультатними. З огляду на наведені обставини та на підставі положень Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] , просив суд задовольнити заяву та вызнай [PERSON] безвісно відсутнім з 07 вересня 2022 року. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 04.11.1999 року шлюб між сторонами по справі був припинений на підставі рішення суду про розірвання шлюбу. Однак вони все-одно продовжували проживати разом як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] . Заявник та [PERSON] не виїжджали зі свого дому та весь час окупації перебували вдома за вищевказаною адресою. [INFO] [PERSON] , який є колишнім чоловіком, а до зникнення прожиав з заявником, вийшов з дому за адресою [ADDRESS] та до цього часу не повернувся. Телефон його був відключений, ні зхаявник ні сусіди його не бачили. Мешканці селища Велика Олександрівка, які перебували в окупації також його не бачили. Здійснення пошуку самостійно не дали результатів. 24.07.2023 року, зяавник отримала Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким 30.09.2022 року було відкрито кримінальне провадження 12022041160000780 за ч.І ст.115 КК України. Зниклий офіційно внесений до списку безвісти зниклих осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадах. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Предметом доказування у справі про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою є обставини, які підтверджують відсутність відомостей про місцеперебування особи у місці її постійного проживання протягом одного року, вживання заявником заходів до розшуку особи, неможливість встановлення місця знаходження даної особи. Згідно з ч. 1 ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 серпня 2019 року у цивільній справі №225/2576/17 (провадження №61-30491св18), безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалось встановити місця її знаходження (переживання). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставою для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісною відсутньою. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Як зазначалось вище, підставою для звернення Заявника із вказаною заявою є необхідність реалізації майнових прав. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Разом з тим, сама по собі тривала відсутність особи за місцем проживання або реєстрації не може бути підставою для визнання такої особи безвісно відсутньою, оскільки безвісна відсутність є засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місця її перебування. За своїм змістом стаття 43 ЦК України передбачає з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, можна зробити висновок, що [PERSON] , відсутній за місцем свого постійного проживання понад рік, а будь-які відомості про його місцеперебування відсутні. Усі спроби заявника та відповідних державних органів встановити його місце знаходження не дали результатів. Крім того, факт його зникнення є об`єктом кримінального провадження, в рамках якого тривають слідчі та розшукові дії, однак підтверджень щодо його місцезнаходження або повернення немає. Це свідчить про те, що всі можливі правові заходи для встановлення особи були використані, але не дали результату. Відповідно до Цивільного кодексу України, підставою для визнання особи безвісно відсутньою є відсутність інформації про неї за місцем проживання протягом одного року та неможливість встановлення її місцеперебування. У даному випадку ці умови повністю виконані, що дає суду підстави для ухвалення відповідного рішення. З огляду на викладене, суд вважає, що заява заявника є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved