Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач 31 березня 2025 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує, що 03.10.2020 року між ТзОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено Акцепт №0980646837/1 (далі договір). На підставі заяви-анкети № 3281328 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0980646837/1. Відповідно до умов договору позики відповідачу було надано кредит у сумі 5 000,00 гривень, строк користування кредитом 14 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Вказує, що 16 грудня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 16-12/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило право вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року. В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 195 487,50 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги відсотками 143 937,50 гривень; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 46 550,00 гривень. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 80 687,50 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5 000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 75 687,50 грн, судові витрати по сплаті судового збору розмірі 2 422,40 грн та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 16 000,00 гривень. Ухвалою судді від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~01 травня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач визнає позовні вимоги частково. Зазначає, що пролонгації кредиту не здійснював і оплату не проводив, а тому, вважає, що розмір заборгованості становить 6 225 грн, з яких: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 1 225 грн заборгованість за відсотками, що нараховані в межах строку кредитування - 14 днів у відсотковій ставці 1,75 % за один день користування кредитом, судовий збір в розмірі 186,89 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1\~000 грн, які, на думку відповідача, будуть співмірними зі складністю даної справи. \~ \~ \~ \~07 травня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вважає відзив безпідставним та необґрунтованим, таким, що не підлягає задоволенню, оскільки строк дії договору 3 роки, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними а її розмір розумним та справедливим. Зазначає, що умовами договору передбачено, що у випадку прострочення виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту строк користування кредитом обумовлений в договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень 7.3 Правил. Договір набуває чинності з дати його підписання його сторонами та діє 3 роки з дня його підписання, а в частині виконання сторонами зобов`язань за договором до повного їх виконання. Заявлена сума витрат на оплату правничої допомоги, на думку представника позивача, є співмірною зі складністю справи та підлягає до задоволення. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, з підстав зазначених у відзиві. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~Згідно статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено,\~що на\~підставі заявки-анкети\~№ 3281328\~(а.с.7)\~на умовах\~пропозиції (оферти)\~на укладення\~електронного договору\~позики,\~що акцептована\~відповідачем,\~шляхом підписання\~електронним підписом\~відповідача (а.с.8),\~03.10.2020\~року було\~укладено між ТзОВ\~«Інфінанс» та\~ [PERSON] \~договір надання\~позики,\~в тому\~числі на\~умовах фінансового\~кредиту за умовами\~програми «MoneyBOOM Loyal» № 0980646837/1 від 03 жовтня 2020 року (а.с.9). За умовами договору відповідачу було надано у позику 5 000 грн, строк користування кредитом 14 днів, строк дії даного договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Реальна річна процентна ставка за договором 638,75% застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Номінальна відсоткова ставка\~1,75% за один день користування кредитом, застосовується у випадках, передбачених правилами, номінальна річна ставка\~638,75%.\~Максимальна\~відсоткова ставка\~3,5%\~за один\~день користування\~кредитом,\~застосовується за\~умов неналежного\~виконання умов\~договору. Максимальна річна відсоткова ставка 1277,5%. Інші умови викладені в Правилах, з якими позичальник ознайомився до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2632-250117142655 від 17.01.2025 року (зворотна сторона а.с.17) згідно договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 03.10.2020 року о 15:45:26 на суму 5\~000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 68177706. Згідно розрахунку заборгованості ТзОВ «Інфінанс», станом на 16.12.2021 року заборгованість становить 80 687,50 гривень та складається з: 5 000 гривень заборгованість за тілом кредитом, 75 687,50 гривень заборгованість за відсотками (а.с. 19-23). Відповідно до положень частин 1, 3 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом достовірно встановлено, що ТзОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за договором позики виконало у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов договору, суму заборгованості не сплачує. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 16 грудня 2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №16-12/21, відповідно до умов якого ТзОВ «Інфінанс» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами згідно з реєстром боржників, серед яких право вимоги до [PERSON] за договором №0980646837 від 03.10.2020 року, розмір заборгованості\~80\~687,50\~грн,\~ з\~яких розмір\~заборгованості за\~тілом кредиту\~5\~000\~грн,\~заборгованість за\~процентами 75\~687,50 (а.\~с.\~26-31). 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, а ТОВ «Коллект Центр» приймає належні ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених в додатках №1 та №3 до договору. Відповідно до\~додатка №3\~до договору\~№10-01/2023\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав грошової\~вимоги від\~10\~січня 2023\~року[PERSON] зазначений\~боржником за кредитним договором №0980646837 від 03.10.2020 року, а загальна сума заборгованості за договором становить 148 937,50 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту становить 5 000 гривень, заборгованість за відсотками -143 937,50 гривень (а. с. 32-38). З розрахунку заборгованості, проведеного ТзОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 10 січня 2023 року складає 148\~937,50 гривень, з яких: 5 000 гривень заборгованість за основною сумою кредиту; 75 687,50 гривень заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. За період з 16 грудня 2021 року по 09 січня 2023 року заборгованість за відсотками складає 68 250 гривень (а. с. 24). Однак, позивач просить стягнути з боржника заборгованість в розмірі 80 687,50 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5 000 грн та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 75 687,50 грн. Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги, суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором надання позики № 0980646837/1 від 03.10.2020 року та набув права грошової вимоги до відповідача. З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5 000,00 гривень відповідно до умов вказаного договору. Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 5 000,00 гривень шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним при укладенні договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 гривень на користь ТОВ «Коллект Центр». Щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення відсотків за договором, суд зазначає наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Частиною 1 статті 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами акцепту оферти від 03.10.2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0980646837/1 від 03.10.2020 року відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000 грн, строк користування кредитом 14 днів, строк дії договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75 % за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Відповідно до п.1.24 та п.6.1 Правил над надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», фінансовий кредит - грошові кошти в національній валюті України, що надаються товариством на умовах зворотності, строковості та платності у кредит (позику) на визначений строк та під проценти, що передбачений договором строк користування кредитом не може перевищувати 30 календарних днів з моменту його видачі товариством позичальнику, крім випадку коли позичальник здійснює пролонгацію строку користування кредитом. Поточний кредит - грошові кошти в національній валюті України , які отримані позичальником від позикодавця та знаходяться на поточний момент у його користуванні. Проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі, виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п.7.3 Правил. За п.9.2 Правил позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання з повернення кредиту та або сплати процентів за користування кредитом, на вимогу товариства, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, а також 1277,5% річних від простроченої суми, як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Встановлені цим пунктом проценти нараховуються на прострочену суму кредиту та або процентів за весь час прострочення, починаючи з першого дня прострочення по день фактичної сплати простроченої суми. Звертаючись з позовом, Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр»\~ посилалося на наявність у позичальника заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом нарахованих на дату відступлення прав вимоги. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована як за період до прострочення боржника, так і за період після такого прострочення за кредитним договором. Вимог про стягнення коштів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України із зазначенням їх розміру та наведенням розрахунку позивач не заявляв. Також матеріали справи не містять відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування. З огляду на наведене вище, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. За наведених обставин, суд дійшов до висновку про підставність заперечень відповідача у відзиві на позовну заяву та необхідність часткового задоволення позовних вимог Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр»\~ в\~розмірі 6\~225 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 000,00 грн, відсотки за користування кредитом в межах строку кредитування (14 днів з моменту отримання кредиту) 5 000*1,75/100*14=1225 грн. Такий висновок відповідає судовій практиці Верховного Суду, що закріпилася в частині формування правових позицій щодо застосування ст.\~1048, ст.\~1050, ст.\~625 ЦК України\~у кредитних спорах. Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, підтверджений постановами у справах №296/10217/15-ц від 07.07.2020 р., №912/1120/16 від 04.02.2020 р., №910/18943/20 від 27.07.2021 р. та іншими, де розмежовані поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» та вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України. Щодо витрат професійну правничу допомог суд зазначає наступне. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст.903 ЦК України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір №01-07/2024 про надання правової допомоги (далі по тексту - Договір) (а.с.43-44). \~ \~ \~ \~На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартості стороною позивача надано: заявку на надання юридичної допомоги № 476 від 01 лютого 2025 року, копію витягу з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року, в яких зазначено суму надання правничої допомоги в розмірі 16 000,00 (а.с.46, 47). Таким чином, враховуючи відсоток задоволеного позову (7.71 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 234 грн витрат на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 187 гривень (6 225 / 80 687,50 х 2 422,40 = 187).

Outcome: partial