Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 29 жовтня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що: - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ; - з 2016 року дитина проживає разом з позивачем; - [PERSON] з 2016 року свої батьківські обов`язки не виконує: не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього стану, не створює умов для отримання ним освіти, не забезпечує його матеріально, не забезпечує його належний медичний догляд. З урахуванням викладеного, просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина, [PERSON] , стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 15 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява представника позивача, адвокатки Кметик-Власенко О.В., про відмову від позовної вимоги про стягнення аліментів. У судовому засіданні позивач та його представник вимогу про позбавлення батьківських прав підтримали з підстав, зазначених у позові. Також позивач пояснив, що після розірвання шлюбу з відповідачкою він з молодшим сином [PERSON] переїхав із Запоріжжя до Києва, на що відповідачка надала нотаріально засвідчену згоду. Відтоді відповідачка утриманням і вихованням сина не займалася. До початку повномасштабного вторгнення він разом з сином кілька разів приїздив до Запоріжжя; тоді відповідачка спілкувалася із сином. Після початку повномасштабного вторгнення відповідачка виїхала до батьків у село Водяне Запорізької області, яке є тимчасово окупованим. Після цього із сином не спілкувалася. Перешкод у спілкуванні із сином він не чинив. Позбавлення батьківських прав необхідне, у тому числі, для оперативного вирішення питань щодо лікування, зміни місця проживання, поїздок сина за кордон, адже на все потрібна згода матері. Акцентував, що від батьківських прав відповідачка відмовилася добровільно. З урахуванням викладеного, позов просив задовольнити. Позиція відповідачки 12 грудня 2024 року на електронну пошту суду надійшли пояснення відповідачки. У поясненнях [PERSON] зазначила, що: - після розірвання шлюбу, за взаємною згодою з позивачем, старший син [PERSON] залишився проживати з нею, молодший син [PERSON] почав проживати з батьком у Києві; - відтоді із сином [PERSON] , спілкувалася нечасто, адже позивач не дозволяв; коли [PERSON] приїздив до Запоріжжя, вона проводила час разом із ним; - на сьогодні зв`язок між нею та сином не втрачений, вона спілкуються з сином, обізнана про його життя, зокрема досягнення у спорті, вітає зі святами, передає подарунки. - у 2023 році виїхала на тимчасово окуповану територію, де доглядає за батьками похилого віку; - не заперечує проти проживання дитини з позивачем, проте не бажає, аби її позбавили батьківських прав щодо сина. 30 січня 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява відповідачки, в якій вона вказала, що через проживання на тимчасово окупованій території не може повноцінно виконувати батьківські обов`язки. Підтвердила, що після початку повномасштабного вторгнення із сином не бачилася. З огляду на те, що син проживає з батьком, має з ним тісний зв`язок, просила позов задовольнити і позбавити її батьківських прав. У судове засідання відповідачка не з`явилася. У поясненнях від 12.12.2024 зазначила, що не може бути присутня в судовому засіданні через проживання на тимчасово окупованій території. Позиція третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації позов підтримала. 28 січня 2025 року надала суду висновок від 23.01.2025, в якому визнала доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її неповнолітнього сина. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] пояснила, що вказаний висновок ґрунтується на невиконанні відповідачкою своїх батьківських обов`язків, починаючи з 2016 року. Поведінка відповідачки до подання позивачем цього позову свідчить про умисне ухилення нею від виховання та спілкування із сином. ІІ. Процесуальні дії суду 05 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 04 грудня 2024 року. До позовної заяви представник позивачки додав клопотання про витребування від Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене клопотання суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 05 листопада 2024 року. До позовної заяви представник позивачки додав клопотання про залучення до участі у справі Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Зазначене клопотання суд залишив без розгляду, про що зазначив в ухвалі про відкриття провадження у справі від 05 листопада 2024 року. У зв`язку з відсутністю висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації підготовче засідання, призначене на 04 грудня 2024 року, суд відклав на 23 січня 2025 року. 15 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла заява представника позивача, адвокатки Кметик-Власенко О.В., про відмову від частини позовних вимог та про зміну предмета і підстав позову. 23 січня 2025 року суд постановив ухвалу, якою зазначену заяву задовольнив частково: прийняв відмову [PERSON] від позовної вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів та закрив у цій частині провадження у справі; у прийнятті до розгляду вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовив через одночасну зміну предмета і підстав позову. 15 січня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшло клопотання представника позивача, адвокатки Кметик-Власенко О.В., про витребування з органів Державної податкової служби України інформації про доходи, отримані відповідачкою з листопада 2016 року до сьогодні та про витребування з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформації про те, чи перетинала відповідачка державний кордон України, та чи поверталася вона на підконтрольну територію України, з листопада 2016 року до сьогодні. 23 січня 2025 року суд постановив ухвалу, якою зазначене клопотання задовольнив частково: витребував у Головного управління ДПС у м. Києві та у Головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію про доходи, відповідачки з листопада 2016 року до 23 січня 2025 року; в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про те, чи перетинала відповідачка державний кордон України, та чи поверталася вона на підконтрольну територію України, з 08 листопада 2017 року до 23 січня 2025 року. Суд відклав підготовче засідання на 18 лютого 2025 року. 18 лютого 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 03 квітня 2025 року. 03 квітня 2025 року представник позивача подала клопотання про опитування дитини, [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні. Зазначене клопотання суд задовольнив і відклав судове засідання на 13 травня 2025 року. 12 травня 2025 року представник позивача подала заяву про виклик [PERSON] як свідка. Зазначену заяву суд задовольнив, про що в судовому засіданні постановив ухвалу без оформлення окремого документа, та оголосив перерву в судовому засіданні до 02 червня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) для проголошення рішення суд призначив судове засідання на 13 червня 2025 року. У судове засідання, призначене на 13 червня 2025 року, учасники справи не з`явилися,про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд Позивач і відповідачка є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 26.08.2010, актовий запис № 846 (а.с. 12). Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі № 334/4900/16-ц від 13.09.2016 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили 24.09.2016 (а.с. 14). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Левицьким Р.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 19.12.2016 за р. № 1125 (а.с. 17-18). Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване 19.12.2016, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 76231749, виданим державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В. 19.12.2016, номер відомостей про право власності 18125296 (а.с. 19). [PERSON] надала згоду на постійне проживання і реєстрацію [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорним В.Г. 30.11.2016 за р. № 717 (а.с. 16). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації 14.02.2017 за № 1683806 (а.с. 15). Згідно з довідкою, виданою Середньою загальноосвітньою школою № 13 ім. І. Хитриченка 14.06.2024 за № 01-30/240 мати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] батьківські зустрічі не відвідує, зв`язок з класним керівником не підтримує та не цікавиться навчальними досягненнями сина (а.с. 21). Згідно з довідкою-характеристикою, виданою Позашкільним навчальним закладом «Центр військово-патріотичного та спортивного виховання молоді «Десантник» 28.06.2024 за № 147, [PERSON] , [INFO] , відвідує секцію з 2023 року. Вихованням дитини займається батько, [PERSON] , який забезпечує дитину всім необхідним для тренувань та відряджає на змагання за свій рахунок (а.с. 22). Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-33Х8-2А00, поданої 31.08.2018, законним представником [PERSON] , [INFO] , вказаний [PERSON] (а.с. 23-24). Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/9030-25 від 31.01.2025 [PERSON] за період з 08.11.2017 до 23.01.2025 перетинала державний кордон України у такі дати в таких напрямках: - 03.01.2019 виїзд Запоріжжя-Шарм-Ель-Шейх; - 10.01.2019 в`їзд Шарм-Ель-Шейх-Запоріжжя; - 14.12.2019 виїзд Київ-Хургада; - 22.12.2019 в`їзд Хургада- Київ; - 08.06.2021 виїзд Запоріжжя-Стамбул; - 15.06.2021 в`їзд Стамбул-Запоріжжя (а.с. 136). Загальний дохід [PERSON] з 4 кварталу 2016 року до 3 кварталу 2024 року становить 457 351,74 гривень, з яких 455 600,00 гривень - дохід отриманий в 2 кварталі 2020 року як спадщина чи дарунок (а.с. 146-149; 159-160). Відповідно до висновку № 107-593 від 23.01.2025 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 129-131). Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив, що його батьки розлучилися у 2016 році. Після розлучення він переїхав до Києва разом з батьком. Відтоді з матір`ю спілкувався нечасто, проте, коли приїздив до Запоріжжя, вони разом проводили час. У Київ мати не приїздила. Останній раз у Запоріжжі був до початку повномасштабного вторгнення рф. Повідомив, що має образу на матір, оскільки та більше любила старшого брата. Знає, що зараз мати знаходиться на окупованій території, вони час від часу спілкуються, на його прохання вона скидає йому гроші на картку, проте це відбувається нечасто. Просив позбавити мати батьківських прав щодо нього, адже її згода на виїзд на змагання не буде потрібна. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він є старшим сином [PERSON] і [PERSON] . Після розлучення батьків залишився проживати з матір`ю в Запоріжжі, де мешкав до 2022 року. Протягом приблизно двох років після переїзду батька і молодшого брата до Києва, мати спілкувалася з [PERSON] . Спілкування відбувалося в Запоріжжі, до Києва мати не їздила. Чи вітала мати молодшого сина зі святами, не знає. Після початку повномасштабного вторгнення рф мати виїхала до батьків на тимчасово окуповану територію. Про теперішнє спілкування матері з молодшим братом йому невідомо. ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду від 04 вересня 2024 року в справі № 756/1384/20). Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язку можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц Верховний Суд виснував, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Такі ж правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі № 331/5427/17, від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19, від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17, від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17, від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, п. 100) від 16.07.2015, «М.С. проти України» (заява № 2091/13, п. 76) від 11.07.2017, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України). У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) (див. постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц). Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка і висновки суду У справі, що розглядається, [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Мотивував позов тим, що тривалий час (з 2016 року) відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього стану, не створює умов для отримання ним освіти, не забезпечує його матеріально, не забезпечує його належний медичний догляд. Під час розгляду справи суд установив, що стосунки між відповідачкою та її сином після переїзду останнього до Києва були далеко неідеальними. Проте зв`язок між ними остаточно втрачений не був; вони зустрічалися, коли [PERSON] приїздив до Запоріжжя, спілкувалися телефоном. Після початку повномасштабного вторгнення рф [PERSON] виїхала до своїх батьків на тимчасово окуповану територію України, де проживає дотепер. Але навіть за таких обставин відповідачка продовжує спілкуватися із сином, про що він сам зазначив у судовому засіданні. Суд акцентує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. З урахуванням обставин цієї справи, позивач не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання обов`язків з виховання сина. Недостатня участь матері в житті сина ще не свідчить про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Твердження позивача щодо необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав задля спрощення процедур виїзду дитини за кордон, зміни місця проживання суд оцінює критично, адже законодавство передбачає інші механізми для вирішення вказаних питань. Складнощі в отриманні згоди матері на виїзд дитини за кордон не може бути достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав. З наведених мотивів суд не враховує і думку неповнолітнього [PERSON] про задоволення позову. Безумовно, діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що стосуються їх інтересів. Водночас право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів. Заяву відповідачки, в якій вона просить задовольнити позов, суд відхиляє, адже така заява не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями частин другої, третьої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав суд не приймає. Зазначений висновок, з урахування викладених у ньому обставин, не містить жодного обґрунтування необхідності позбавлення відповідачки батьківських прав. Надані представником органу опіки та піклування пояснення про те, що підставою для такого висновку стала попередня поведінка відповідачки, суд до уваги не бере. Самого лише невідвідування дитини за місцем проживання чи навчання, з огляду на проживання [PERSON] в іншому місті та спілкування із сином телефоном, недостатньо для констатації доцільності позбавлення її батьківських прав. Суд наголошує, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності. З огляду на те, що позивач не довів необхідність і пропорційність позбавлення відповідачки батьківських прав, суд відмовляє у позові повністю. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3966969144.1 від 24.10.2024 (а.с. 35). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed