Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

ТОВ «УМ Факторинг» 26.02.2024 року звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просять стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за договором № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.03.2023 року у розмірі 70520,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.03.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договором № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 8600,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 % в день - стандартна процентна ставка, 1,10 % в день - знижена процентна ставка. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконало в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання перед товариством не виконав. 10.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу № 10112023, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, зокрема, до відповідача. Зазначив, що сума заборгованості відповідача станом на 01.12.2023 року за договором № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.03.2023 року становить 70520,00 грн., з яких: 8600,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 61920,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що ним було направлено відповідачу письмову претензію щодо добровільного врегулювання спору та надано термін для погашення заборгованості, однак відповідачем вказана претензія була проігнорована - заборгованість станом на дату звернення до суду не була погашена, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2024 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2024 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2024 року було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на подані до суду письмові пояснення. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.03.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2 розділу 2 Договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 8600,00 грн, строк кредиту 30 днів. Відповідно до умов Договору встановлена стандартна процента ставка 2,00 % в день, знижена процентна ставка 1,10 % в день, а також визначені випадки застосування зазначених ставок. За умовами Договору також встановлена орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладання Договору та складає 14750,90 річних за стандартною ставкою. Договором також врегульовано порядок та умови надання кредиту; порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів; порядок продовження строку користування кредитом, авторолонгація; порядок повернення кредиту та сплати процентів; права та обов`язки сторін; відповідальність сторін; порядок взаємодії за договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30.11.2023 року № 3661, на рахунок відповідача банківська картка № [NUMBER] , 24.03.2023 року було здійснено перерахування коштів у розмірі 8600,00 грн. Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 07.05.2024 року № БТ/3096, вбачається, що рахунок за карткою № [NUMBER] належить [PERSON] . Крім того, з виписки по картці від 07.05.2024 року [PERSON] вбачається, що 24.03.2023 відповідачу було зараховано на карту № [NUMBER] . 10.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» було укладено договір факторингу № 10112023, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, зокрема, до відповідача. Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 1 від 10.11.2023 року до договору факторингу № 10112023 від 10.11.2023 року, до ТОВ «УМ Факторинг» від ТОВ «Лінеура Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.03.2023 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] на загальну суму заборгованості 70520,00 грн. Згідно сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі № 2221/2373/12). З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано до суду витяг із реєстру прав вимог № 1 від 10.11.2023 року, підписаний уповноваженими представниками обох сторін та платіжну іструкцію від 13.11.2023 року № 487 про сплату коштів згідно договору факторингу № 10112023 від 10.11.2023 року та реєстру прав вимог № 1, що свідчить про те, що до позивача перейшло право вимоги за договором № 3552603 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 24.03.2023 року. Відповідно до ст. ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані, в передбачені кредитним договором, кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання умов усіх вище перерахованих договорів. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з видачею кредитних коштів на користь відповідача. Відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів та сплати процентів. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 70520,00 грн. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги № 15/12/2023 від 01.12.2023 року, акт № 72 від 08.12.2023 року обсягу наданої правничої (правової) допомоги до договору про надання правничої (правової) допомоги № 15/12/2023, платіжну інструкцію від 20.12.2023 року про сплату 6000,00 грн. на надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 6000,00 грн. відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому підлягають стягненню з відповідача. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved