Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»), від імені та в інтересах якого, діє директор ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» Наваренко В.Г., звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 08.02.2019 року у розмірі 35860,86 грн, суму судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн просять покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.02.2019 року між АТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №482744283, відповідно до умов якого АТ «Альфа-банк» надав [PERSON] кредит у сумі 52897,94 грн строком на 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 0,01%. Проте, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становив 35860,86 грн., яка складалась з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25310,29 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10550,57 грн. 20.09.2021 року між AT «Альфа-Банк» та TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором № 482744283 від 08.02.2019 року. Ухвалою суду від 23.03.2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У матеріалах справи містяться заяви представника позивача Плачинди К.О. про розгляд справи без участі представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК\~України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи була повідомлений своєчасно і належним чином. Викликався у судове засідання в порядку ст.\~128\~ЦПК\~України шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст.\~178\~ЦПК\~України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно статті 280 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, доходить наступного висновку. 08.02.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір №482744283, про що свідчить оферта на укладення угоди про надання кредиту (далі Договір), за умовами якого [PERSON] надано кредит за типом «Споживчий кредит»; сума кредиту 52897,94 грн; процентна ставка 0,01%; тип процентної ставки - фіксований. Строком на 36 місяців. Дата повернення кредиту 11.02.2022 року. Також, зі змісту Оферти на укладення угоди про надання кредиту № 482744283 вбачається, що відповідач своїм підписом підтвердив, зокрема, що перед укладенням з угодою ознайомлений у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною дій прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Також, підтвердив, що всі відносини між ним та банком, що не врегульовані угодою, врегульовуються договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку: www.alfabank.com.ua. Також, 08.02.2019 року відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредиту та узгоджений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (додаток №1 до Угоди про надання кредиту) (а.с. 6 -7 (зворотня сторона). Таким чином, 08.02.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір № 482744283 Згідно з виписками по особовому рахунку на ім`я [PERSON] за період з 08.02.2019 по 20.09.2021 року первинний кредитор взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №482744283 від 08.02.2019 року виконав у повному обсязі (а.с.16-27). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 482744283 від 08.02.2019 року відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 482744283 від 08.02.2019 року порушила, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у розмірі 35860,86 грн., яка складалась з заборгованості по тілу кредиту - 25310,29 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3,85 грн, заборгованості по комісії за обслуговування кредиту в розмірі 10546,72 грн (а.с. 28). Заперечень щодо правильності розрахунку заборгованості відповідачем не заявлено. Окрім того, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Окрім того, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення відповідач з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 р.: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Встановлено, що 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №3, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передало ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» прийняло належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку 1-1, в тому числі до [PERSON] . Згідно з платіжною інструкцією № 559 за яким ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплатила на користь АТ «Альфа-банк» грошові кошти у розмірі 12844800,00 грн за право вимоги згідно до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року. Згідно з витягом з додатку 1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 року (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами) ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 482744283 станом на дату відступлення права вимоги (20.09.2021 року), в сумі 35860,86 грн., яка складалась з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25310,29 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 10550,57 грн. (а.с. 15). Таким чином, відповідно до договору факторингу\~№ 3 від 20.09.2021\~року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором № 482744283. З матеріали справи вбачається, що з моменту отримання ТОВ «ФК\~«ЕЛІТ ФІНАНС» права вимоги до відповідача, [PERSON] свої зобов`язання за умовами кредитного договору №482744283 від 08.02.2019 року не виконав. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України,\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК\~України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно з ст.\~638\~ЦК\~України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно з ч. 1 ст.\~1048\~ЦК\~України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ст.\~1049\~ЦК\~України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст.1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно\~статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст.1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Кредитний договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, а також договір факторингу, укладений між первісним кредитором та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідачем не надано доказів того, що ним належним чином виконувались зобов`язання з повернення кредитних коштів первісному кредитору. Позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових розміру вимог, які мав первісний кредитор. Оскільки відповідач [PERSON] свої\~зобов`язання за умовами Договору №№482744283 від 08.02.2019 року не\~виконав, доказів про відсутність своєї заборгованості перед позивачем суду не надав, суд доходить висновку, що позовні вимоги про\~стягнення з\~відповідача на користь позивача суми заборгованості за Договором за №482744283 у розмірі 25314,14 грн з яких: 25310,29 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3,87 грн заборгованість за відсотками, є обґрунтованими. Що стосується вимог позову про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією у сумі 10546,72 грн суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Частиною 1\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною 5\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). З рахунку за кредитною карткою [PERSON] вбачається, що станом на 20.09.2021 року, первісним кредитором було нараховано позичальнику щомісячне списання за обслуговування кредиту на загальну суму 10546,72 грн. З матеріалів даної справи не вбачається достатніх доказів, які свідчать про необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються/надавались [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (надання кредиту та обслуговування кредиту). Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору тому вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті\~11, частини 5 статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, та постановах Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Таким чином, сума заборгованості за комісією в сумі 10546,72 грн стягненню з [PERSON] на користь позивача не підлягає. Суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором №482744283 від 08.02.2019 у розмірі 25314,14 грн з яких: 25310,29 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3,87 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідач понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 03.07.2024 між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС», в особі директора Наваренка В.Г. та адвокатом Литвиновим О.І., укладений Договір про надання парової допомоги № 03-07/24 (далі-Договір № 03-07/24) (а.с.31-32). Також, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача долучає до матеріалів справи долучено: копію свідоцтва адвоката Литвиненка О.І. серії КС № 9438/10, копію акту № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 15.07.2024 вартість витрат на надання юридичних послуг складає 9200,00 грн, у тому числі надання первинної консультації замовнику у справі (0,5 години) - 1000,00 грн, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (2 години) - 4000,00 грн, підготовка та подання позовної заяви (2,1 години) - 4200,00 грн та копію платіжної інструкції № 4953 від 01.10.2024 про оплату позивачем коштів в сумі 9\~200,00 грн за надання юридичних послуг згідно з договором №03-07/24 від 03.07.2024 року (а.с. 29-31,33). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 висловив позицію про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт . Клопотань про зменшення витрат на правову допомогу не надходило. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 9 200,00 грн є співмрними позовним вимогам. Відповідно до платіжної інструкції № 1227 від 17.03.2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги, то витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9200,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, тобто в сумі 6494,27 грн (25314,14х9200,00/35860,86). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених судом позовних вимог, що дорівнює 2137,46 грн (25314,14х3028,00/35860,86).

Outcome: partial