Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з січня 2009 року вона проживала з відповідачем однією родиною без реєстрації шлюбу. Від сумісного життя у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. У 2020 ці відносини з відповідачем були припинені. З 2020 року по січень 2025 року відповідач добровільно сплачував аліменти на утримання сина, після чого припинив надавати матеріальну допомогу, чим ставить сина у скрутне матеріальне становище, оскільки позивач тимчасово не працює. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки він є пенсіонером та щомісячно отримує пенсійні виплати за пільговим стажем роботи, але у добровільно порядку не бажає сплачувати аліменти, у зв`язку із чим позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надала заяву про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без його участі. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, що видане 08 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 11 від 08 лютого 2010 року (а.с.). Згідно Акту від 29 квітня 2025 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та підтверджено майстром ТОВ УЮТ-2011, [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з червня 2020 року по теперішній час з матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за цією адресою з 1984 року по теперішній час (а.с.). Відповідно до п.1 ч.2 ст.125 СК України,\~якщо мати\~та батько\~дитини не\~перебувають у\~шлюбі між\~собою,\~походження дитини\~від батька\~визначається: за заявою матері та батька дитини; Частиною 1 статті 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.180\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181\~СК\~України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182\~СК\~України при\~визначенні\~розміру\~аліментів суд\~враховує: стан\~здоров`я\~та\~матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та\~матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у\~платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних\~чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на\~праві\~власності,\~володіння\~та/або\~користування\~у\~платника аліментів\~майна\~та\~майнових прав,\~у\~тому\~числі рухомого\~та\~нерухомого\~майна,\~грошових\~коштів,\~виключних\~прав\~на результати\~інтелектуальної\~діяльності,\~корпоративних\~прав; доведені\~стягувачем\~аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у\~тому\~числі на\~придбання\~нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума\~яких\~перевищує десятикратний\~розмір\~прожиткового\~мінімуму для\~працездатної\~особи,\~якщо\~платником\~аліментів не\~доведено\~джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що\~мають\~істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.182\~СК\~України розмір\~аліментів\~має\~бути необхідним\~та\~достатнім\~для забезпечення\~гармонійного\~розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183\~СК\~України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, є гарантією її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1\~ст.155 СК України. Згідно ч.1\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи доводи позивача, виходячи з принципів розумності та справедливості та обов`язку обох батьків по утриманню дитини, з урахуванням позиції відповідача, який визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідач може надавати щомісячне утримання на свого неповнолітнього сина у розмірі частини з всіх видів його доходу, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду 30 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України\~стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги у повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

Outcome: approved