Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Окольчишина Ірина Михайлівна звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1507-СГ від 16.03.2021 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, щодо надання у власність [PERSON] , земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4825486700:08:000:1041. Визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 441, виданий 10.09.2023 року Валієвою В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , щодо купівлі-продажу земельної ділянки для ведення собистого селянського господарства, площею 2,0000 га, кадастровий номер 4825486700:08:000:1041, яка розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер 4825486700:08:000:1041 в Державному земельному кадастрі, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 51697085. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 травня 2004 року, на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області від 01.03.2004 року №53-р, йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК №087250, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010402200041. З цього моменту, він став власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, що розташована в межах території Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер 4825486700:08:000:0092. Однак, при зверненні до Державного кадастрового реєстратора Відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з питанням внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, то йому було відмовленоу зв`язку з наявністю інших земельних ділянок, (співпадіння площі), про що було винесене рішення № РВ-6800234992024 від 19.12.2024 року. Так, державним кадастровим реєстратором було встановлено, що належна йому земельна ділянка, перетинається з земельною ділянкою з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041 на 77,2596%. Наказом за №1507-СГ від 16.03.2021, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області передало у власність [PERSON] , вказану вище земельну ділянку, право власності на частину якої вже було зареєстровано за іншою особою, а саме за ним. Крім того, [PERSON] в подальшому, а саме 10.09.2023, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 441, продала земельну ділянку площею 2,000 га, яка розташована на території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041, для ведення особистого селянського господарства \~ \~ \~ \~ [PERSON] . Так як право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041 вже зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі відбулася вже зміна власника цієї земельної ділянки, то не можливо поновити його порушене право в досудовому порядку, у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду. Для відновлення порушених прав йому необхідно визнати недійсним Наказ ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №1507-СГ від 16.03.2021 року про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення. Оскільки цей наказ був виданий без правових підстав, то його недійсність тягне за собою й недійсність Договору купівлі-продажу серії та номер 441, виданий 10.09.2023 Валієвою Валерією Валеріївною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Також, для внесення належної йому земельної ділянки до ДЗК, необхідно скасувати реєстрацію в ДЗК земельної ділянки з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041. Позивач та його представник адвокат Окольчишина І.М. до суду не з`явились, проте від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задвольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повіломлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відзивів на позов не подали. Від представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Шкапенко Т.О. до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник зокрема зазначила, що обраний позивачем спосіб судового захисту є таким, що не відповідає вимогам ефективності, встановленим ст. 5 ЦПК України. Звернула увагу на те, що для усунення обставин, які зумовили порушення прав позивача, існують передбачені способи судового захисту, визначені законом. А саме цього вимагає вітчизняний законодавець ч.1 ст.5 ЦПК України. Більш того, ефективність судового захисту, як наслідок застосування таких способів, не вимагає вирішення судом питання про визнання недійсним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1507-СГ від 16.03.2021 року з огляду на такі обставини. Спірний Наказ Головного управління №1507-СГвід16.03.2021року не підлягає оскарженню, оскільки є розпорядчим актом індивідуальної дії, який вже вичерпав свою дію з моменту державної реєстрації спірної земельної ділянки за [PERSON] , про що зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23.06.1997 року №2-зп. Спірний Наказ не розрахований на багаторазове застосування, не містить загальнообов`язкових правил поведінки, не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення та виникнення конкретних правовідносин і вичерпує свою дію в момент реєстрації права власності, в силу приписів ст.125 ЗК України. Головне управління просить врахувати, що п.3 спірного Наказу містить чітке застереження, яке по суті дублює приписи ст.125 ЗК України. Сфера дії спірного Наказу обмежується за колом суб`єктів та колом об`єктів. Тобто, прийняття спірного Наказу Головним управлінням стало можливим лише після того, як спірна земельна ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а таке означає, що перестає існувати об`єкт, на який спрямована дія спірного Наказу, останній у відповідній частині перестає діяти. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення. Також у п.114 Порядку №1051 вказано, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних. А в силу приписів п.29 Порядку №1051, її кадастровий номер не може бути присвоєний жодній іншій земельній ділянці у подальшому. Без існування спірної земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, неможливим є приведення у дію положень спірного Наказу у відповідній його частині. Також, спірний наказ не може зумовлювати настання будь-яких правових наслідків, оскільки не є тим документом, на підставі якого зареєстровано право власності [PERSON] , в існуванні якого і вбачається порушення прав позивача. Головне управління просило врахувати, що згідно п.5 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, визначено, що Інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права, обтяження речових прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права, обтяження речових прав, наявні в Державному реєстрі прав, а також відповідні відомості з його невід`ємної архівної складової частини або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав, обтяжень речових прав. Із вказаного слідує, що на час звернення позивача із позовом у Державному реєстрі речових прав актуальною інформацією є саме інформація про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, яке виникло на підставі Договору купівлі-продажу від10.09.2023 року №441. В той час як запис про право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, яке виникло на підставі спірного Наказу №1507-СГ від 16.03.2021, вже знаходиться в архівній частині Державного реєстру речових прав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. Відповідно до ч.7 ст.14 цього ж Закону, у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділу Державному реєстрі прав. В силу приписів ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», всі відомості із закритого розділу Державного реєстру прав набувають статусу архівних. Представник третьої особи просила врахувати дані пояснення при прийнятті рішення. 03.02.2025 від представника позивача адвоката Окольчишиної І.М. до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зокрема зазначено, що саме наявність зареєстрованої земельної ділянки з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041, зареєстрованого права власності [PERSON] та наявність спірного наказу, перешкоджають позивачу розпоряджатись своєю власністю, а тому вважала, що обраний нею спосіб захисту є ефективним. Позицію представника третьої особи вважала такою, що базується на узагальнених положеннях, які не враховують спеціфіку даної справи. 05.02.2025 від представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Шкапенко Т.О. надійшли заперечення на вищевказані пояснення, у яких представник виклала твердження аналогічні тим, які містяться у письмових поясненнях, додатково зазначила, що адвокат має хибні уявлення щодо можливих подальших дій державного реєстратора, у разі визнання договору купівлі-продажу недійсним, адже питання про поновлення речових прав, які перебувають в архівній частині, можливі виключно у тому випадку, коли мова про припинення існування об`єкта права не вирішується судом. Тому, усі твердження адвоката вона вважає безпідставними, які не підлягають застосуванню до врегулювання даного спору. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін у справі, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Статтею 122\~ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Судом встановлено що 05 травня 2004 року, на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації Миколаївської області від 01.03.2004 року №53-р, позивачу [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК №087250, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 010402200041 (а.с.6,7). При зверненні до Державного кадастрового реєстратора Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з питанням внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, 19.12.2024 [PERSON] було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, встановлено п.6 статті 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр», перетин з земельною ділянкою з кадастровим номером 4825486700:08:000:1041, площа співпадає на 77,2596%. Рекомендовано виправити зазначені вище зауваження та повторно звернутись до Державного кадастрового реєстратора, для проведення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Також державним реєстратором було складено протокол № ПП-680008312024 про проведення перевірки електронного документа та висновок щодо перевірки електронного документа (а.с.8-10). Наказом за №1507-СГ від 16.03.2021, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області передало у власність [PERSON] , земельну ділянку, площею 2.0000 га, в тому числі багаторічних насаджень площею 2.0000 га (кадастровий номер 4825486700:08:000:1041 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.13). З інформаційної довідки Державного земельного кадастру та відкритої інформації з сайту «Опендатабот» вбачається, що 10.09.2023 [PERSON] за договором купівлі-продажу № 441, відчужила вищевказану земельну ділянку [PERSON] . Договір куплі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Валієвою В.В.(а.с.12). Таким чином, твердження позивача та його представника про накладання вказаних земельних ділянок є неспроможними, нічим не підтвердженими, оскільки [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю було передано у власність земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Софіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства, а [PERSON] було виділено 2.0000 га земельної ділянки числі багаторічних насаджень із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Клопотань про призначення у справі земельно-технічної експертизи ані позивач, ані його представник не заявляли і висновку експерта, в порядку ст. 106 ЦПК України, суду не надали. До того ж, ані позивачем, ані його представником до позову не додано доказів вжиття досудового врегулювання даного спору, адже відмова державного кадастрового реєстатора, за своєю суттю, містить суто рекомендаційний характер, щодо виправлення внесених нею зауважень, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити, що між сторонами існує спір. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином,\~за наведеного,\~суд позбавлений\~можливості дійти\~висновку,\~що наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №1507-СГ від 16.03.2021 про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення, щодо надання у власність [PERSON] , земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер: 4825486700:08:000:1041, є недійсним та підлягає скасуванню. Тому в задоволенні цієї позовної вимоги - слід відмовити. Оскільки у задоволенні основної позовної вимоги судом відмовлено, то і похідні позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 441, виданий 10.09.2023 року Валієвою В.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , щодо купівлі-продажу земельної ділянки для ведення собистого селянського господарства, площею 2,0000 га, кадастровий номер 4825486700:08:000:1041, яка розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий номер 4825486700:08:000:1041 в Державному земельному кадастрі, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 51697085, задоволенню не підлягають. Отже, з урахуванням вищевикладеного, у задоволенні позову [PERSON] , необхідно відмовити у повному обсязі, в зв`язку із його недоведеністю. В силу вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed