Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Волосянко Р.О., звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю та просила - визнати за нею, тобто [PERSON] , право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: *квартиру [ADDRESS] ,загальною площею 63,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., вартістю 1940860 гривень; * частину першого поверху приміщення житлового будинку \~крамниці \~загальною площею 53,1 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; * частину\~погреба\~загальною площею 29,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; * частину\~земельної ділянки\~для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0781 га, кадастровий номер 2620888003:02:002:0019, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл.,\~Верховинський р-н, с. Черемошна, присілок Центро; - за [PERSON] визнати право власності\~на наступне майно: *\~автомобіль RENAULT KANGOO,\~2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб.,\~ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ,\~ринковою вартістю 350000 гривень; * частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме:\~другий поверх \~загальною площею 52,7 кв.м., вартістю 1589407 гривень; * частину першого поверху житлового будинку \~крамниці,\~загальною\~площею 53,1 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; * частину\~погреба\~загальною площею 29,5 кв.м., який знаходиться за адресою:\~ [ADDRESS] ; * частину\~земельної ділянки\~для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0781 га, кадастровий номер 2620888003:02:002:0019, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл.,\~Верховинський р-н, с. Черемошна, присілок Центро. Позовна заява обґрунтована тим, що 12.10.2005 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у виконавчому комітеті\~Яблуницької сільської ради Верховинського району зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №8.\~Від спільного подружнього життя у сторін народились діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Верховинського районного суду від 01.05.2023 року в справі №938/92/23\~шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час перебування в шлюбі позивачем та відповідачем набуто у власність наступне майно: 1) земельну ділянку з кадастровим номером 2620888003:02:002:0019 площею 0,0781 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: присілок Центро с. Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області; 2) житловий будинок з крамницею загальною площею 105,8 кв.м. та житловою площею: 30,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; 3) трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,3 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м.; 4) автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Все вищеперераховане майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу. Позивач вважає, що їй з спільно нажитого майна має бути залишено у власності квартиру в м. Івано-Франківську, в якій вона проживає, вартістю 1940860 гривень За відповідачем, з огляду на технічну можливість поділу будинку, що підтверджується висновком від 06.11.2024 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, доцільно визнати право власності на частину будинку в с. Черемошна Верховинського району, в якому він проживає, а саме: другий поверх загальною площею 52,7 кв.м. вартістю 1589407 гривень. Також за відповідачем слід визнати право власності на автомобіль марки RENAULT KANGOO, що фактично перебуває у його володінні та користуванні, ринкова вартість якого на даний час складає 350000 гривень.\~Оскільки в сторін даного спору є двоє неповнолітніх дітей, інтереси яких в майбутньому слід врахувати, позивач вважає, що іншу частину будинку, а саме приміщення крамниці загальною площею 53,1 кв.м, що знаходяться на першому поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , погріб загальною площею 29,5 кв.м. та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0781 га, кадастровий номер 2620888003:02:002:0019, необхідно залишити у спільній власності сторін, та визнати за позивачем та відповідачем право власності по частини цього зазначеного вище майна.\~Враховуючи ту обставину, що загальна вартість другого поверху житлового будинку та автомобіля становить 1 939 407,00 гривень, тобто майже дорівнює вартості квартири, яку оцінено в 1 940 860, 00 гривень, то на думку позивачки такий поділ майна буде справедливим та відповідатиме інтересам обох сторін. Ухвалою суду від 19.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.02.2025 року продовжено строк підготовчого провадження. Ухвалою суду від 10.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача до суду поступило клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с.98). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повторно, зокрема судову повістку на 10.04.2025 року відмовився одержати (а.с.76-78), судові повістки на 12.05.2025 року, на 09.06.2025 року та копію ухвали від 19.12.2024 року, копію позовної заяви з додатками отримав 25.04.2025 року та 27.05.2025 року (а.с.88,96). Із інформації [INFO] (а.с. 72), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , на військову службу під час мобілізації не призивався. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Суддя вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Нормами ст.ст.1-4 ЦПК України, передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч.1 ст.15, ч. 1 ст.16 ЦК України\~закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є\~Сімейний кодекс України, а також на ці правовідносини поширюється дія норм\~Цивільного кодексу України, що регулює правовий статус спільного майна. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суд. У ч. 3 та 4\~ст.\~368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ч.ч.1, 2 ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Аналогічні положення містяться у ч.2 \~ст. 372 ЦК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст. ст. 69-72 СК України\~та\~ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У ст. ст. 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Крім того, суд зауважує, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, незалежно від того, на кого воно зареєстровано. Зазначені норми закону передбачають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця матеріально-правова презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду викладений у постанові від 21.11.2018 року у справі №372/504/17. Як вбачається, із матеріалів справи, рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 01.05.2023 року (а.с.9) розірвано шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Яблуницької сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області 12.10.2005 року, актовий запис №8, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбі, тобто з 12.10.2005 року по 01.05.2023 року сторони набули у власність: 1) земельну ділянку з кадастровим номером 2620888003:02:002:0019 площею 0,0781 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: присілок Центро с. Черемошна Верховинського району Івано-Франківської області, у власність набуто 19.11.2009 року (а.с.10); 2) житловий будинок з крамницею загальною площею 105,8 кв.м. та житловою площею: 30,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12); як вбачається з технічного паспорта (а.с.13-18), вказане домогосподарство складається з житлового будинку з крамницею (літера А) та погребу (літера Б), на другому поверсі будинку розташована двохкімнатна квартира загальною площею 52,7 кв.м та житовою площею 30,9 кв.м. вартістю 1589406,50 гривень (а.с.19-21), на першому поверсі розташована крамниця загальною площею 53,1 кв.м., яка обладнана окремими входами та може бути поділена в натурі (а.с.18); погріб загальною площею 29,5 кв.м.; у власність набуто 04.01.2014 року; 3) квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,3 кв.м. та житловою площею 37,7 кв.м. вартістю 1940860 гривень, у власність набуто 15.03.2019 року (а.с.22-25); 4) автомобіль RENAULT KANGOO, 2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 350000 гривень, у власність набуто 16.12.2021 року (а.с.26). \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи рівність часток кожного з подружжя, виходячи з вартості майна, що підлягає поділу, суд вважає, що підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] , вартість якої становить 1\~940 860 гривень, та визнання права власності за відповідачем на майно сукупна вартість якого становить 1939407 гривень, а саме на автомобіль RENAULT KANGOO,\~2008 р.в., об`єм двигуна 1461 см. куб., реєстраційний номер [NUMBER] , ринковою вартістю 350000 гривень, квартиру, яка знаходиться на другому поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , \~вартість якої 1589407 гривень. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 , ч.3 ст.370 ЦК України). \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача грошової\~компенсації\~ різниці у вартості вищевказаного майна в розмірі 1453 гривень. Також задоволенню підлягає позовна вимога про визнання за позивачем та відповідачем права власності в розмірі по погребу та крамниці, розташованій на першому поверсі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки така вимога відповідає рівності часток кожного з них. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на земельної ділянки за кожним із подружжя, слід зазначити, що відповідно до ч.5 ст.61 СК України в редакції Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08.02.2011 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя була земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації. Законом України від 17.05.2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13.06.2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, змінено. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України земельна ділянка, набута на час шлюбу внаслідок приватизації, є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка, а ч.5 ст. 61 СК України виключено. Таким чином, у період часу з 8 лютого 2011 по 12 червня 2012 р. включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалася спільною сумісною власністю подружжя; до 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка з кадастровим номером 2620888003:02:002:0019 площею 0,0781 га набута у власність відповідачем 19.11.2009 року (а.с.10), в зв`язку з чим є об`єктом його особистої приватної власності, та не підлягає поділу між подружжям. Однак, слід звернути увагу на вимоги ст.120 ЗК України, якою передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17.постанова ВС КЦС від 18.10.2023 року у справі № 504/3831/19 (провадження № 61-7849св23). Зважаючи,\~що за\~відповідачем у\~порядку поділу\~спільного майна\~подружжя переходить\~право власності\~на житловий\~будинок в\~розмірі \~(ІІ\~поверх житлового\~будинку\~крамниці площею\~52,7\~кв.м\~+\~ частина\~першого поверху\~житлового будинку\~крамниці\~площею 26,55\~кв.м.\~= 79,25 кв., що від загальної площі житлового будинку 105,8 кв.м. становить 75%, тобто ), а за позивачем - частину першого поверху житлового будинку \~крамниці площею 26,55 кв.м., що від загальної площі житлового будинку 105,8 кв.м. становить 25%, тобто ), внаслідок чого до відповідача та позивача переходить право власності відповідно на та земельної ділянки. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у\~рішенні суду зазначаються \~розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Так, згідно з ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються зі судового збору та витрат,\~пов`язаних із розглядом справи. Позивачем під\~час звернення\~до суду\~з вимогами\~майнового характеру\~сплачено судовий\~збір у\~розмірі 15140\~гривень оскільки\~відповідно до\~п.1\~ч.2\~ст.\~4\~ЗУ «Про\~судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не більше 15140\~гривень (5*3028), сплата якого підтверджується квитанціями від 28.11.2024 року (а.с.29) та від 13.12.2024 року (а.с. 39). Пропорційно до задоволення позову стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 7570 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved