Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2002 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. З літа 2023 року вони з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. На примирення вона не згодна, оскільки і вона, і відповідач живуть окремим життям, своїми інтересами. Фактично їх сім`я припинила своє існування. Просила шлюб з відповідачем розірвати і покласти на відповідача судові витрати. 01 травня 2025 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. У встановлені судом строки відповідач відзив на позов не подав. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходили. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 27 липня 2002 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, актовий запис № 515, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, і відповідач заперечень щодо цього суду не надав, сімейне життя у сторін не склалося, вони не підтримують сімейні відносини та спільне господарство не ведуть, бажання на примирення у сторін відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб між ними існує лише формально, а подальше спільне проживання та збереження їх сім`ї суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн 20 копійок.

Outcome: approved