Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 09 квітня 1991 року вони уклали шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає втрату почуття любові, різні погляди на життя та сім`ю, відсутність між ними взаємопорозуміння, внаслідок чого фактично шлюбні відносини припинилися та з 21 лютого 2022 року вони з дружиною проживають окремо, спільного побуту та господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Також, зазначає, що шлюб існує лише формально. Вказує, що збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечить їхнім інтересам та примирення між подружжям неможливе, тому позивач просить шлюб розірвати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 12 травня 2025 року. У судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. 12 травня 2025 року позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Суд, порадившись на місці, ухвалив розгляд справи відкласти на 12 червня 2025 року для повторного виклику відповідача. У судове засідання 12 червня 2025 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Від відповідача будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило, правом надати відзив на позовну заяву відповідач не скористався. Направлена відповідачу за її зареєстрованим місцем проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явились у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09 квітня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] Палацом одруження м. Маріуполь Донецької області було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 649. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач вказує, що подальше спільне проживання позивача та відповідача, а також збереження їх родини є неможливим. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для надання строку для примирення сторін немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і не заперечується відповідачем. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати, відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved