Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

13.01.2025 Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовом про солідарне стягнення з [PERSON] \~та [PERSON] \~заборгованості 3%\~річних у\~сумі 8305,52\~доларів США\~та судового\~збору 5195,10\~грн. Позов обґрунтовано тим, що 19.07.2007 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № ODMLGK01420332 на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 120 050,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2027. Кредитні зобов`язання забезпечені договором поруки №0332/р від 19.07.2007, укладеним з поручителем [PERSON] . 09.09.2009 рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 2-3061/08 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ ПриватБанк заборгованість у розмірі 826 639,40 грн, що еквівалентно 107 916,37 Доларів США (за курсом 7,66 грн.) за кредитним договором №ODMLGK01420332 від 19.07.2007, а також судові витрати у розмірі 1700 грн та витрати на ІТЗ розгляду судового процесу у розмірі 30 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, відповідачами не виконано, тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання 3% річних за прострочення виконання рішення суду. 15.01.2025 ухвалою суду відкрито провадження по справі та вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Представник [PERSON] адвокат Мацко В.В. вступив до участі у справі 16 лютого 2025р., подавши 16.02.2025 заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Представник [PERSON] адвокат Боднар М.О. вступив до участі у справі у 19 березня 2025р., подавши 20.03.2025 заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 10.06.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Майко В.В., подано відзив на позовну заяву у якому заперечує проти позову з посиланням на правові позиції Верховного Суду, та вважає, що вимоги позивача є задавненими, а зобов`язання відповідачів є натуральним, тому позов не підлягає задоволенню. Учасники справи у судове засідання 11.06.2025 не явилися, сповіщалися належним чином про час та місце його проведення. Від адвоката Майко В.В. надходила заява про відкладення розгляду справи яку суд вважає безпідставною. Вивчивши доводи\~позовної заяви,\~дослідивши наявні\~у справі\~докази,\~повно,\~всебічно та об`єктивно\~з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги, суд вирішив\~наступне. Судом встановлено, що 19.07.2007 між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено кредитний договір № ODMLGK01420332 на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 120 050,00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19.07.2027. 19.07.2007 між ЗАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладено договір поруки №0332/р з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі № 2-3061/08 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЗАТ КБ ПриватБанк заборгованість 826 639,40 грн, що еквівалентно 107 916,37 Доларів США (за курсом 7,66 грн) за кредитним договором №ODMLGK01420332 від 19.07.2007, а також судові витрати 1700 грн та витрати на ІТЗ розгляду судового процесу 30 грн. Рішення суду набрало законної сили, відповідачами не надано доказів виконання рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ст. ст. 509, 598, 599, 631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,\~який прострочив\~виконання грошового зобов`язання,\~на вимогу\~кредитора зобов`язаний\~сплатити суму\~боргу з\~урахуванням встановленого індексу\~інфляції за\~весь час\~прострочення,\~а також\~три проценти\~річних від простроченої\~суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Неналежне, несвоєчасне виконання зобов`язання, порушує права та інтереси кредитодавця, які у вказаних правовідносинах захищає ч. 2 ст. 625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №161/11703/22 зазначив, що установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Враховуючи, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі №2-3061/08 відповідачами не виконано, суд вважає, що позивач має право на стягнення 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 у розмірі 8 305,52 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які вона\~посилається як\~на підставу\~своїх вимог\~або заперечень,\~крім випадків, встановлених цим\~Кодексом. Аналіз наведених\~норм процесуального\~та матеріального\~права дає\~підставу вважати, що кожна\~сторона сама\~визначає стратегію\~свого захисту,\~зміст своїх\~вимог і заперечень,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору,\~а суд\~розглядає справу виключно у\~межах заявлених\~ними вимог\~та наданих\~доказів. Суд ознайомився\~із наданим\~позивачем розрахунком\~трьох процентів\~річних,\~та вважає правильним проведений\~розрахунок.\~Сумніви у\~правильності розрахунку\~відсутні, відповідачами власного\~розрахунку не\~подано,\~вимоги позивача\~не спростовано,\~таким чином позов\~підлягає задоволенню. Доводи та\~аргументи зазначені\~у відзиві\~на позов\~суд не\~бере до\~уваги з\~огляду на наступне. Натуральним зобов`язанням\~є зобов`язання,\~вимога в\~якому не\~може бути\~захищена в судовому (примусовому)\~порядку,\~оскільки боржник\~заявив про\~застосування позовної давності і\~яка застосована\~судом,\~але добровільне\~виконання якої\~не є\~безпідставно набутим майном.\~Задавненим зобов`язанням\~є зобов`язання,\~в якому\~стосовно задавненої вимоги\~спливла позовна\~давність,\~кредитор не\~пред`являє\~в судовому порядку позову\~про захист\~задавненої вимоги\~і боржник\~відповідно не\~заявив про застосування до\~неї позовної\~давності. Суд звертає\~увагу,\~що вимоги\~кредитора вже\~захищені в\~судовому (примусовому) порядку, про що свідчить рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.09.2009 у справі №2-3061/08 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому таке зобов`язання не можна вважати натуральним. Також, не можна вважати вимоги позивача задавненим зобов`язанням, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Крім того, відповідачами не подавались заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а позивачем заявлені вимоги у межах загального строку позовної давності. З огляду\~на викладене,\~даючи оцінку\~зібраним доказам\~у справі,\~оцінюючи належність, допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок в\~їх сукупності\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженню\~наявних у\~справі доказів суд\~приходить до\~висновку про\~те,\~що позовні\~вимоги позивача\~є законними\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи. Відповідно до\~п.\~п.\~1,\~2\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. При зверненні\~до суду\~з вказаним\~позовом,\~позивачем понесені\~судові витрати\~по сплаті судового\~збору у\~сумі 5195,10\~грн,\~які документально\~підтверджені. Оскільки позовні\~вимоги позивача\~підлягають задоволенню,\~то з\~урахуванням вимог\~ст. 141\~ЦПК України\~підлягає стягненню\~з відповідачів\~на користь\~позивача судові\~витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 5195,10 грн.

Outcome: approved