Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду в інтересах позивача із позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсними кредитні договори №3217801857/451370 від 26.07.2021 та №3217801857/711112 від 26.07.2021. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.2021 р. між позивачем та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладений договір про надання фінансового кредиту №3217801857/451370. 26.07.2021 р. між позивачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна группа» укладений договір про надання фінансового кредиту № 3217801857/711112. При цьому зазначає, що позивач не надавав своєї згоди на укладення вищезазначених кредитних договорів, оскільки це вчинила невстановлена особа, яка заволоділа його паспортними даними та кодом РНОКПП, від його імені уклала кредитний договір № 3217801857/451370 з ТОВ «ГОУФІНГОУ» та № 3217801857/711112 з ТОВ «Європейська кредитна група» та отримала грошові кошти. При наданні [PERSON] кредитних коштів від зазначених фінансових компаній, останнім не було здійснено прямого волевиявлення на їх отримання. Крім того, він не підписував договори, заяви та паспорти споживчих кредитів. Банківська картка, на яку за умовами договорів були перераховані кошти не належали позивачу, він не реєструвався на сайті відповідачів, не заповнював анкет, не отримував кодів та, загалом, не вчиняв жодної дії, які б підтверджували його наміри щодо отримання позики від даних фінансових установ, не звертався до ТОВ «ГОУФІНГОУ» з заявкою на отримання кредитних коштів у розмірі 2000,00 грн., та кредитний договір № 3217801857/451370 від 26.07.2021 р., угоду не підписував, одноразовий ідентифікатор у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (R24323) не вводив, не звертався до ТОВ «Європейська кредитна група» з заявкою на отримання кредитних коштів у розмірі 3500,00 грн., та кредитний договір № 3217801857/711112 від 26.07.2021 р., угоду не підписував, одноразовий ідентифікатор у вигляді алфавітно-цифрової послідовності (R24323) не вводив. Вважає, що внаслідок зазначених дій були порушені права позивача як споживача, оскільки вказані договори були укладені проти волі споживача. 27.11.2021 у зв`язку із вчиненням проти нього кримінального правопорушення, передбаченого ст. 182, 190 КК України, [PERSON] , звернувся із заявою до Департаменту кіберполіції Національної поліції України. Його заяву прийняло Відділення поліції №2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області та відкрило кримінальне провадження №12021275400000247. У зв`язку з викладеним, представник позивача просить визнати вищезазначені кредитні договори недійсними. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.68-69). Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання повістки про виклик до суду. Крім того, 06.02.2025 на адресу суду від неї надійшли письмові пояснення. (а.с.55-61) Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 26.07.2021 р. між [PERSON] та ТОВ «ГОУФІНГОУ» укладений договір про надання фінансового кредиту №3217801857/451370. 26.07.2021 р. між позивачем та ТОВ «КУ «Європейська кредитна группа» укладений договір про надання фінансового кредиту № 3217801857/711112. Відповідно до вищезазначених договорів однакових за змістом, товариства надали позичальнику грошові кошти у сумі 2 000,00 грн. та 3\~500,00 грн. строком на 24 та 25 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти (а.с. 16-23). Відповідно до п. 6.1 договорів вони укладені українською мовою, підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частина 12 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оспорювані договори про надання фінансового кредиту підписані позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без входу позивача на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без отримання позивачем від відповідача смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, без введення позивачем цього одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є його процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року № 524/5556/19. Крім того, суд звертає увагу на те, що сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей за № 12021275400000247 від 29.11.2021 за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману за заявою позивача не підтверджує наведених у позовній заяві обставин (а.с.11-15). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, застосований також у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, про презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Також, позивачем не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, в момент укладення договору, йому не належав та використовувався іншою особою без його відома чи доручення. Суд не приймає доводи представника позивача про те, що кредитний договір підписано без волі позивача, іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи його персональними даними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, всупереч вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України та зводяться до припущень, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч.6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, суд звертає увагу, що дане провадження не є закінченим та не встановлено інших обставин укладення кредитного договору, що є предметом розгляду справи. Оскільки позивачем не доведено, що він не підписував за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора договори про надання фінансового кредиту, не довів, що невстановлена особа, яка заволоділа його паспортними даними та кодом РНОКПП, від його імені уклала кредитний договір № 3217801857/451370 з ТОВ «ГОУФІНГОУ» та № 3217801857/711112 з ТОВ «Європейська кредитна група» та отримала грошові кошти, а також доказів того, що розрахунковий рахунок, на який було перераховано кошти, йому не належить, не підтвердив, що він не отримував від відповідачів грошових коштів за договорами, суд приходить до висновку, що вказаний договір був укладений саме позивачем та відповідав його внутрішній волі. За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed