Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 27 жовтня 2012 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , аліменти у розмірі однієї треті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073, 60 гривні (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.); стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася на те, що шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстрований 27 жовтня 2012 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1585. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що 04 березня 2022 року разом з дітьми залишила територію України з метою врятувати своє життя та життя своїх дітей. До теперішнього часу перебуває за кордоном, влаштувалася на офіційне місце роботи, що надало їй змогу належним чином утримувати дітей та забезпечити їм належні умови проживання, виховання. Понад півтора року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування. Шлюбні стосунки сторони не підтримують, збереження родини неможливе. Зазначає, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам розвиватися фізичного, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Після розірвання шлюбу просить залишити їй, [PERSON] , прізвище [PERSON] . Разом з тим зазначає, що протягом усього часу знаходження її на території Польщі, відповідач не виявив бажання здійснювати матеріальне забезпечення родини та не приймав участі у вихованні дітей. Вказує, що її прохання до відповідача щодо матеріального забезпечення дітей залишилися без відповіді. Враховуючи вищевикладене, обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також, що у неї на утриманні двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , просить стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання неповнолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , аліменти у розмірі однієї треті всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073, 60 гривні (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.); стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. Аргументи учасників справи Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких клопотань та заяв від відповідача до суду не надходило. В клопотанні представника відповідача адвоката Камінської М.І., поданому в рамках цивільної справи №635/7620/23 зазначено, що відповідач визнає позовні вимоги про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Рух справи Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 березня 2025 року позов залишено без руху. У встановлений строк представником позивача недоліки усунуто. \~ \~ \~ \~Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, 22 травня 2025 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Мух К.Б. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, суд вважає за можливе проводити розгляд справи та ухвалити рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1585, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2025 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (Повторно). Від шлюбу сторони мають двох доньок [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 51 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2478. Судовим розглядом встановлено, що позивач 04 березня 2022 року разом з дітьми залишила територію України. До теперішнього часу перебуває за кордоном, влаштувалася на офіційне місце роботи, має офіційний доход. Понад півтора року кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування. Обставина того, що малолітні доньки сторін проживають разом з матір`ю [PERSON] не оспорюється відповідачем у справі. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду З позову вбачається, що сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї. Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не надано доказів наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб. Згідно з ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне. Позивач [PERSON] зазначила в заяві своє бажання після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Положеннями ст. 150 СК України унормовано обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аналогічна норма закріплена в положеннях п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. З наведених вимог законодавства убачається, що аліменти на утримання однієї дитини у розмірі однієї чверті заробітку (доходжу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, є мінімальним гарантованим розміром аліментів. Як встановлено судом малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом зі своєю матір`ю та знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Жодних підтверджень того, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд вважає за необхідне покласти на відповідача зобов`язання зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі однієї третьої всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня 29 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітніх дітей у вказаному вище розмірі, починаючи 29 серпня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 гривень, та з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved