Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У липні 2024 року неповнолітній [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Позов мотивував тим, що він є сином [PERSON] та [PERSON] . Він разом з батьками до літа 2018 року проживав за адресою: [ADDRESS] . Проте, у зв`язку з тим, що з липня 2018 року фактичні шлюбні стосунки батьків були припинені він почав проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від\~23\~листопада 2018 року у справі №\~361/3614/18 шлюб між його батьками розірваний. Після\~розірвання шлюбу він продовжував проживати разом з матір`ю. У зв`язку з тим, що його мати чинила перешкоди батьку у спілкуванні з ним, рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 05 листопада 2019 року № 1199 визначено порядок участі у його вихованні батька, визначені дні та години їх спілкування. Під час проживання з матір`ю вона про нього не піклувалась, не займалась його виховання, навчанням, жорстоко до нього відносилась, застосовувала фізичне та психологічне насильство. 20 липня 2021 року інспектором Броварського районного управління поліції Теплюк\~Я.В.\~щодо\~його\~матері складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за\~ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з вчиненням нею домашнього насильства відносно нього, за адресою їх проживання. Після цього випадку, він почав проживати з батьком, а мати відмовилась від виконання батьківських обов`язків. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі №\~361/6216/21 відмовлено у задоволенні позову його матері до батька про визначення його місця проживання, а зустрічний позов його батька задоволено та визначено його місце проживання з батьком. Тобто, з липня 2021 року він проживає з батьком, який його виховує, піклується про його здоров`я, забезпечує всім необхідним, створює умови для отримання ним освіти, займається підготовкою до самостійного дорослого життя. Натомість мати, забула про його існування, фактично від нього відмовилась, не проявляє інтересу до\~його життя, ухиляється від своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на його утримання не надає. На підставі викладеного, з метою захисту своїх інтересів, як неповнолітньої дитини, вимушений звернутися до суду з позовом про позбавлення його матері [PERSON] батьківських прав щодо нього та стягнення з неї на його користь аліментів. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05 вересня 2024 року о 11 год. 30 хв., зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 05 березня 2025 року відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про визнання позову. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті 05 травня 2025 року о 11 год. 30 хв., задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви, просили їх задовольнити. [PERSON] пояснив суду, що ініціатором позбавлення матері батьківських прав є він. Після\~розірвання шлюбу між батьками він залишився проживати з матір`ю у квартирі її батьків, у них була окрема кімната. Мати періодично залишала його самого, а\~двері у кімнату зачиняла на ключ, у\~такі дні він залишався без води, їжі та можливості сходити в\~туалет. За час проживання з матір`ю вона його била, кричала на нього, не дозволяла спілкуватися з однолітками. Після того, як він почав проживати з батьком мати інтересу до нього не проявляла, не цікавилась його життям, здоров`ям, матеріально не допомагала. Таке її відношення до нього призвело до того, що він втратив до неї почуття любові, як до матері. Крім того, вона, на одній із зустрічей із ним, стверджувала, що він не її син. Хоча бачаться вони рідко, мати проявляє неадекватну поведінку, це лякає його. Вважає, що її необхідно позбавити батьківських прав, оскільки вона батьківських обов`язків не виконує. [PERSON] пояснила суду, що немає змоги надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки не працює. На даний час, може тільки прохарчувати дитину. Оскільки син проживає з колишнім чоловіком та дбає про нього, вона не цікавилась його життям та навчанням. Проти позову заперечувала лише в частині стягнення з неї аліментів, оскільки вона не працює. Представник відповідачки, яка діє на підставі доручення Центру безоплатної правової допомоги, просила відмовити у позові. Врахувати, що нею, як представником відповідачки поданий відзив про відмову у позові, з урахуванням того, що [PERSON] готова піклуватися про сина, не заперечує, щоб він приходив до неї додому, заперечує щодо стягнення аліментів, оскільки вона не працює та фактично перебуває на утриманні батьків похилого віку. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не забезпечив явку представника у судове засідання. Подав заяву про розгляд справи без участі його представника. Враховуючи наявність у матеріалах справи, на виконання ухвали суду висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, суд вважає за можливим, провести розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області. Третя особа [PERSON] пояснив суду, що син проживає з ним з липня 2018 року, проживання його з матір`ю та ті умови, які вона створила для нього зумовили у дитини психологічну травму. Його колишня дружина не піклується про сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу щодо забезпечення базових потреб дитини, а тому, враховуючи найкращі інтереси дитини вважає, що буде за доцільне позбавити її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у\~передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і\~вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 22 серпня 2009 року Відділом актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 534. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.\~с.\~21). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 22). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року у справі №\~361/3614/18 шлюб [PERSON] та [PERSON] розірваний (а. с. 23). Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 05 листопада 2019\~року № 1199 призначено порядок участі у вихованні малолітнього [PERSON] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] , окремо проживаючому батькові [PERSON] з визначенням йому днів та годин для зустрічі з дитиною (а. с. 24). Як вбачається із даних протоколу про адміністративне правопорушення, серія ВАБ № 553269, який складений 20 липня 2021 року інспектором СЮП Броварського РУП Теплюк Я.В. 04 червня 2021\~року за\~адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина [PERSON] , 2010 р. н., а саме висловлювалася нецезурною лайкою та хапала за руку, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 26). До протоколу про адміністративне правопорушення долучено письмові пояснення [PERSON] та письмові пояснення малолітнього [PERSON] (а. с. 27, 28). Так, із пояснень [PERSON] вбачається, що він пояснював, що із матір`ю не бажає проживати, оскільки вона його постійно ображала, принижувала, виражалась нецензурною лайкою. Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 25 серпня 2021 року № 658 надано висновок до Броварського міськрайонного суду Київської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] та відмовлено [PERSON] у наданні висновку до суду про визначення місця\~проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із нею\~(а.\~с.\~29 34). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2022 року у справі №\~361/6216/21 відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, про визначення місця проживання дитини, задоволено зустрічний позов [PERSON] та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком (а. с. 35 40). Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 08 жовтня 2024 року № 1015 затверджено висновок Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . [PERSON] на обліку в лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується довідками від 26 червня 2024 року, які видані Консультативно-діагностичним центром Комунального некомерційного підприємства територіальних громад Броварського району Київської області «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня». Відповідно до довідки від 27 травня 2024 року № 282, виданої директором Броварського ліцею № 5 ім.\~Василя Стуса Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] навчається у даному ліцеї у 8-В класі. Батько, [PERSON] , цікавиться навчанням сина, займається його вихованням, постійно відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником. Мати [PERSON] у виховній та освітній діяльності дитини участі не приймає. Усі питання освітнього та виховного процесу вирішуються виключно з батьком. На засіданні Комісії [PERSON] повідомила, що є класним керівником [PERSON] з 5 класу. Протягом його навчання в 5 класі вона бачила його не більше 15 разів. Хлопчик не відвідував школу. Коли вона телефонувала до матері, то остання відповідала, що [PERSON] або хворіє, або відсутній на уроках за сімейними обставинами. Ситуація кардинально змінилася в 6 класі, коли [PERSON] почав проживати з батьком. Дитина почала відвідувати школу та була присутня на всіх уроках. Батько присутній у батьківській групі, відвідує батьківські збори та цікавиться навчанням сина. Коли дитина відсутня на уроках, то батько завжди повідомляє їй про це. Зі слів учительки, за період проживання [PERSON] з батьком матір декілька разів цікавилася навчанням хлопця та просила показати їй табель його успішності. Як зазначила класний керівник, мати одного разу приходила до школи, шукала зустрічі із сином, однак він категорично до істерики відмовлявся спілкуватись із нею. На разі матір до ліцею не приходить. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги факт, що матір ухиляється від виконання батьківських обов`язків та нехтує ними, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться життям сина, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Допитаний, як свідок [PERSON] повідомив суду, що відповідачка є його донькою, а позивач його онуком. Пояснив, що дитині краще проживати з батьком, оскільки він краще виконує батьківські обов`язки. Вважає, що у інтересах дитини буде доцільним позбавити батьківських прав його дочку [PERSON] . Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Статтею 51 Конституції України, ч. 2, 3 ст. 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що\~займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи\~законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для\~її\~благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які\~відповідають за неї за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або\~особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про\~її\~здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на\~судовий захист (ч. ч. 910 ст. 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022\~року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023\~року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява №\~37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у\~справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та\~допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, установивши, що [PERSON] самоусунулась від виховання сина, стосунків із ним не підтримує, не піклується як мати про свою дитину, не цікавиться станом здоров`я сина, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 47 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Частиною 4 ст. 152 СК України дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою, зокрема про стягнення аліментів. Такий же висновок щодо застосування норм права викладений Верховним Судом у постанові від 23\~серпня 2023 року у справі № 707/1319/22. З огляду на ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь [PERSON] . Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки щодо неможливості сплати аліментів та роз`яснює, що відсутність офіційної роботи чи статус безробітного не скасовує обов`язку сплачувати аліменти (висновок Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 у справі № 355/511/17). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є\~обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved