Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпра звернувся керівник окружної прокуратури Коршун О. в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради, [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про визнання спадщини відумерлою та витребування майна. В обґрунтування позовних вимог прокурором зазначено, що \~21.01.2020\~приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. ухвалено рішення N?\~50805249\~про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015083812101). Державну реєстрацію права власності проведено за заявою [PERSON] від 21.01.\~2020\~N?\~38052088\~на підставі договору купівлі-продажу N? 3-125 від 06.02.1998, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. У пункті 1 договору дарування N 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.\~1993\~року, згідно з розпорядженням міської ради народних депутатів від 30.12.\~1993\~, N?\~-3890. До договору дарування N? 3-125 від 06.02.\~1998\~, долучені відомості про те, що Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 06.02.\~1998\~за N?3-125, про що зроблено запис 20 лютого\~1998 року у реєстраційній книжці N? 31 за N?86п-93. Водночас, відповідно до інформації комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради (лист від 09.02.\~2022\~N? 1645) державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу N? 3-125, виданого 06.02.1998 року\~не проводилася. Крім того, заява про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від гр. [PERSON] до КП «ДМБТІ» ДМР, не надходила. Відповідно до інформації Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області (лист N?420/\~01-21\~від 21.06.2022) договір дарування 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~між [PERSON] та [PERSON] нотаріусом не посвідчувався, за вищезазначеними даними були вчинені інші нотаріальні дії від інших осіб, реєстровий номер 3-125 був використаний 24.02.\~1998\~року іншим державним нотаріусом за іншим договором. Водночас на момент здійснення державної реєстрації права приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування укладеним між [PERSON] та [PERSON] , дарувальника не було у живих. Так, відповідно до інформації комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради, комунальним підприємством здійснено поховання [PERSON] 02.03.\~2018\~як одинокої громадянки та від поховання якої відмовилися рідні, за зверненням КЗ «ДОБСМЕ» ДОР за N?16 від 02.03.\~2018\~. За вказаним фактом, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N?12021040660000043 від 16.01.2021 року\~за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснювалось прокурорами Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра. Оскільки договір дарування № 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~між [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. не посвідчувався та право власності за Проніним OA на вказану квартиру бюро технічної інвентаризації не реєструвалося у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаря М.О. були відсутні підстави для ухвалення рішення про державну реєстрацію N?\~50805249\~від 24.01.2020. У подальшому, через 24 дні, державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори\~Бутовою\~О.Г. було посвідчено укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу № 3-86 від 14.02.2020, за яким у власність [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS] . Зважаючи на те, що договір дарування N 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~між [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.О. не посвідчувався, зазначене обумовлює нікчемність правочину та відсутність підстав для визнання його недійсним у судовому порядку. Наслідком недійсності правочину в даному випадку є те, що у [PERSON] право власності на підставі підробленого договору дарування від 06.02.\~1998 року\~за N?3-125, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , що начебто посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А., не виникло, а тому законний власник, якому в дійсності має належати зазначене майно, має право на його витребування. Після смерті\~ [INFO] \~ [PERSON] , до складу спадщини, у відповідності до ст.\~1218\~ЦК України увійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме майнові права на майно, яке належало їй на праві приватної власності, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] під номером 10. Враховуючи те, що після смерті [PERSON] ніхто спадщину не отримав, спадкоємці відсутні, а тому квартира [ADDRESS] , згідно зі ст.\~1277\~ЦК України та ст. 338 ЦПК України, має бути визнана відмерлою спадщиною і перейти у власність територіальної громади міста Дніпра. Через недобросовісну\~поведінку [PERSON] ,\~після опублікування\~10.04.2023\~року\~у Єдиному\~державному реєстрі\~судових рішень\~ухвали Індустріального\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~05.04.2023\~року про\~забезпечення позову\~шляхом накладення\~арешту на\~спірну квартиру\~у справі,\~на наступний\~день \~11.04.2023\~о 16\~годин 21\~хвилин,\~ [PERSON] \~відчужено об`єкт\~нерухомого майна,\~шляхом укладення\~договору дарування\~від 11.04.\~2023\~за\~N?\~1-84,\~посвідченого державним\~нотаріусом Сьомої\~дніпровської нотаріальної\~контори Черниш\~Є.В.\~на користь\~своєї доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та онуки\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Тобто, відповідач будучи достовірно обізнаним щодо розгляду даної справи, з метою ухилення в майбутньому від виконання рішення суду, грубо зловживаючи своїми правами, здійснивши відчуження спірного майна на користь доньки [PERSON] та онуки - [PERSON] . З урахуванням заяви про зміну предмету позову прокурор просив визнати відмерлою спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , яка складається з квартири [ADDRESS] . Витребувати від [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь територіальної громади м. Дніпра Дніпровської міської ради квартиру [ADDRESS] . Адвокат Коршун\~С.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~надав відзив\~на позов,\~в якому не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Вважає, що строк подання заяви позивачем про прийняття спадщини, з огляду на ч.2 ст.\~1270 ЦК України починається з 26.09.2018\~ і закінчується 26.12.2018\~, інакше настають наслідки передбачені ч.1 ст.\~1272\~ЦК України, тобто позивач вважається таким, що не прийняв спадщину. Частиною 2 ст.\~1277\~ЦК України визначено, що заява про визнання спадщини відмерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Отже, початок строку подання позовної заяви про визнання спадщини відмерлою в цій справі 18.02.2019, крайній строк - 18.02.2021, з урахуванням ст.257 ЦК України. Позивач, в позові визнає обставину, що з моменту смерті [PERSON] пройшло понад три роки, а з часу коли законом передбачено можливість подання заяви про визнання спадщини відумерлою, пройшло понад три роки. Позов подано 30.12.2022, таким чином сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Окрім цього, зазначав, що Дніпровською міською радою і прокурором порушено Порядок проведення обліку безхазяйного нерухомого майна та відумерлої спадщини в місті, затверджений рішенням Дніпровської міської ради від 22.04.\~2020\~N?S4/S6 (далі порядок N?54/56). Пунктом 1.5 порядку N 54/56 встановлено, що згідно із заявами про визнання спадщину відмерлою до суду звертається Дніпровська міська рада. Ані прокурор, ані позивач не врегулювали взаємовідносини між територіальною громадою міста щодо спірного нерухомого майна зі спадкоємцем [PERSON] , чим порушили п.6.12 порядку N?54/56. Факт того, що договір дарування від 06.02.\~1998 р\~. N?3-125 між [PERSON] та [PERSON] не посвідчувався, має бути належним чином доведений позивачем. Нотаріус третьої Дніпропетровської\~державної нотаріальної контори Хілько Л.А. посвідчив вказаний договір згідно з чинним законодавством, а КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР зроблено запис у реєстрову книгу N?31 від 20.02\~1998\~КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не спростовують фактів посвідчення та реєстрації договору дарування спірної нерухомості від 06.02.1998 р\~. N?3-125 між [PERSON] та [PERSON] . Що стосується того факту, що державна реєстрація договору дарування відбулася після смерті [PERSON] , то позивач не навів жодної норми закону, яка забороняє здійснювати подібну реєстрацію, інакше, приватний нотаріус Бондар М.О, має бути притягнений до відповідальності, а його дії не визнано протиправними. Аргументи позивача, зазначені у позовній заяві до [PERSON] щодо того, що спірна нерухомість не є єдиним житлом, не находять свого підтвердження щодо відповідачів, для яких ця квартира є єдиним житлом і втручання в їх право власності є непропорційним та таким, що порушує ст.1 першого протоколу до Конвенції, та ст.47 Конституції України в частині житлових прав громадян, які потребують соціальної захисту. ???Факти недійсності та/або не укладення правочинів, про які заявляє прокурор не доведені належним чином та не підтверджені належними доказами, оскільки докази зібрані з порушенням цивільного процесуального законодавства за межами компетенції прокуратури, як органу, який не може мати комерційних відносин з Дніпровською повноважень (функцій) міської ради. Прокурором була надана відповідь на відзив, в якому прокурор не погодився з обставинами, які викладені у відзиві на позов, та зазначив, що на час звернення прокурора до суду з позовом спірне нерухоме майно не перебувало у володінні Дніпровської міської ради. Існував лише законний інтерес територіальної громади м. Дніпра відповідно до статті\~1277\~ЦК України, яка регулює правовідносини щодо набуття та припинення права власності після смерті особи за відсутності спадкоємців. Ці законні очікування полягали в праві територіальної громади в особі Дніпровської міської ради набути право власності на спадщину шляхом визнання її відмерлою в судовому порядку. Вважають, що відповідно до положень ст.ст.\~256-268\~ЦК України на вимогу про визнання відмерлою спадщиною та передання її у власність територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, не поширюється позовна давність. Згідно листа Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області (N?419/\~01-21\~від 21.06.2022) після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. заведено спадкову справу N?15/\~2018, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, була винесена приватним нотаріусом Драпатою О.М. постанова про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.\~2018. 3 часу винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.2018\~ [PERSON] заходів для її оскарження не вживала. Таким чином, після смерті [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування ніким не набувалось, що підтверджується інформацією Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори N?791, 793 від 31.03.\~2022\~та Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області N?419/\~01-21\~від 21.06.\~2022 року\~про те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. Враховуючи, що органами місцевого самоврядування самостійно не було виявлено, що після смерті [PERSON] право власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування ніким не набувалося. При цьому, 21 січня\~2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Вищезазначені обставини самостійно виявлено прокурором окружної прокуратури та за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N?12021040660000043. Вибуття 21.01.2020\~спірного об`єкта нерухомості з володіння позивача з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну та фінансову основу місцевого самоврядування, що у свою чергу спричиняє шкоду інтересам держави, яка згідно зі ст.7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування, та звернення прокурора до суду з позовною заявою направлене на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні правового статусу спірного комунального майна, яке перебуває у чужому незаконному володінні. Зволікання із захистом порушеного права власності унеможливлює виконання Дніпровською міською радою завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики у сфері забезпечення житлом осіб, які потребують покращення житлових умов. Представником відповідачів було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він наголошував про безпідставність позовних вимог. Зазначив, що поза увагою прокурора залишився лист департаменту житлового господарства ДМР від 03.02.2022, з інформацією, що нотаріус Драпата О.М. листом від 01.08.2018 №169/02-14 просила видати дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру [PERSON] . Позивач, в позові визнає обставину, що з моменту смерті [PERSON] пройшло понад три роки, а з часу коли законом передбачено можливість подання заяви про визнання спадщини відумерлою, пройшло понад три роки. Позов подано 30.12.2022, таким чином безумовним є застосування ч.4 ст.267 ЦК України, згідно якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Що стосується того факту, що державна реєстрація договору дарування відбулася після смерті [PERSON] , то позивач не навів жодної норми закону, яка забороняє здійснювати подібну реєстрацію, інакше, приватний нотаріус Бондар М.О. має бути притягнений до відповідальності. Звертав увагу, що факти недійсності та/або не укладення правочинів, про які заявляє прокурор не доведені належним чином та не підтверджені належними доказами, оскільки докази зібрані з порушенням цивільного процесуального законодавства поза межами компетенції прокуратури, як органу, який не може мати комерційних відносин з Дніпровською міською радою при представництві її інтересів і не може мати дискретних повноважень (функцій) міської ради. Виключити із числа доказів поданих прокуратурою у зв`язку з їх недопустимістю, доказів, зібраних не у порядку передбаченому ЦПК України, отриманих в рамках кримінального провадження, як таких, що були зібрані з порушенням порядку розкриття нотаріальної таємниці передбаченої ст.8 Закону України «Про нотаріат» та порядку №54/56. Просив суд врахувати, що спірна нерухомість є єдиним житлом малолітньої особи. Прокурор та представник Дніпровської міської ради у судових засіданнях підтвердили обставини, викладені у позові, та просили позов задовольнити. Представник відповідачів адвокат Коршун С. просив відмовити у позові, з підстав, викладених у відзиві. Представник Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради брав участь у судових засіданнях, надав письмові пояснення, в яких повідомляв, що Лівобережною адміністрацією Дніпровської міської ради видано розпорядження від 04.04.2023 № 63-р, яким надано дозвіл [PERSON] на укладання договору дарування 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , на ім`я малолітньої онуки, [PERSON] , [INFO] 24.03.2023 на ім`я голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , щодо надання дозволу на укладання договору дарування належної йому на праві власності 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , на ім`я малолітньої онуки, [PERSON] , [INFO] , зі згоди батьків: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До заяви було долучено відповідний пакет документів, передбачений пунктом 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Розпорядження голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 04.04.2023 № 63-р видане на підставі колегіального рішення комісії з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради 28.03.2023 відповідно до вимог чинного законодавства України. Законних підстав для відмови органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради у наданні дозволу на вчинення правочину на момент розгляду наданих [PERSON] документів не було. Просили при прийнятті рішення у справі врахувати інтереси малолітньої [PERSON] , [INFO] , в межах чинного законодавства України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2023 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , відомості щодо якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 2015083812101. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року (протокольна) задоволено клопотання керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про заміну первісного відповідача [PERSON] на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 20 лютого 2024 року прийнято до розгляду заяву керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради Коршуна О. про зміну предмету позову від 02.08.2023 в цивільній справі за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, - [PERSON] , Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради, [PERSON] , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про визнання спадщини відумерлою та витребування майна. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 02 травня 2024 року витребувано у Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській належним чином завірену копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.2018 - [PERSON] , виданої приватним нотаріусом Драпата О.М.; витребувано у приватного нотаріуса (державного реєстратора) Бондар М.О. нотаріальну справу (справу державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно рішення від 24.01.2020 № 50805249, на підставі якого відбулася реєстрація спірної нерухомості за [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 21 серпня 2024 року застосовано заходи процесуального примусу у виді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом, та тимчасово вилучити у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондаря М.О. нотаріальну справу (справу державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно рішення від 24.01.2020 № 50805249, на підставі якого відбулася реєстрація нерухомості за [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 04 грудня 2024 року витребувано в Державному нотаріальному архіву в Дніпропетровській області нотаріальну справу (справу державного реєстратора) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень згідно рішення від 24.01.2020 № 50805249, на підставі якого відбулася реєстрація спірної нерухомості за [PERSON] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника Дніпровської міської ради, представника відповідачів, представника Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, дослідивши докази у справі, приходить до таких висновків. 21.01.2020\~приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. ухвалено рішення N?\~50805249\~про державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2015083812101). Державну реєстрацію права власності проведено за заявою [PERSON] від 21.01.\~2020\~N?\~38052088\~на підставі договору купівлі-продажу N? 3-125 від 06.02.\~1998\~, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. Згідно пункту 1 договору N 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~зазначено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.12.1993\~року, згідно з розпорядженням міської ради народних депутатів від 30.12.\~1993\~, N?\~-3890. До договору дарування N? 3-125 від 06.02.\~1998, долучені відомості про те, що Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності за [PERSON] на підставі договору дарування від 06.02.\~1998\~за N?3-125, про що зроблено запис 20 лютого\~1998 року у реєстраційній книжці N? 31 за N?86п-93. Водночас, відповідно до листа від 09.02.\~2022\~N? 1645 комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу N? 3-125, виданого 06.02.1998 року\~не проводилася. Крім того, заява про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від гр. [PERSON] до КП «ДМБТІ» ДМР, не надходила. Відповідно до листа N?420/\~01-21\~від 21.06.2022 Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області договір дарування 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~між [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.О. не посвідчувався, за вищезазначеними даними були вчинені інші нотаріальні дії від інших осіб, реєстровий номер 3-125 був використаний 24.02.\~1998\~року іншим державним нотаріусом за іншою датою на ім`я іншої особи. На момент здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на підставі договору дарування укладеним між [PERSON] та [PERSON] , дарувальника не було у живих. Відповідно до інформації комунального підприємства «Міська ритуальна служба» Дніпровської міської ради (лист N? 480вих від 14.07.2022), поховання померлої [PERSON] (акт № 122/Не від 26.02.2018, а/з № 532 від 02.03.2028) здійснювалось КП «Ритуальна служба» за замовленням КЗ «ДОБСМЕ» ДОР за N?16 від 02.03.2018\~. Через 24 дні, з моменту реєстрації права власності за [PERSON] , державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори\~Бутовою\~О.Г. було посвідчено укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу № 3-86 від 14.02.2020. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за N?12021040660000043 16.01.\~2021 року\~були внесені відомості до реєстру про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 УК України, ч. 3 ст. 358 КК України, а саме за фактом незаконного заволодіння майном - квартирою [ADDRESS] , з використанням підроблених документів. Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.02.\~2022\~N? 6/5-270 за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала одна особа, а саме [PERSON] , [INFO] з 16.07.\~1968\~ 11.02.\~2020 року, яка була знята з реєстраційного обліку за заявою нового власника. Відповідно до інформації Шостої дніпровської нотаріальної контори №791 від 31.03.\~2022\~відомостей у Спадковому реєстрі про заповіти/спадкові договори щодо квартири N [ADDRESS] , посвідчені від імені [PERSON] відсутні. Відповідно до відповіді Шостої дніпровської нотаріальної контори N?793 від 31.03.\~2022\~та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) N?\~68753732,\~заведена\~05.07.2018 спадкова справа № 15/2018 до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Драпатою О.М.? Відповідно до листа N?419/\~01-21\~від 21.06.2022 Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області спадкова справа N?15/\~2018\~заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. після смерті [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. від 26 вересня 2018 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [PERSON] на квартиру в [ADDRESS] у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують родинні відносини з померлою спадкодавецею. Після смерті [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно в порядку спадкування ніким не набувалося, що підтверджується інформацією Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори N 791, 793 від 31.03.\~2022\~та Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області N?419/\~01-21\~від 21.06.\~2022 року\~про те, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не видавалося. Після смерті\~ [INFO] \~ [PERSON] , до складу спадщини, у відповідності до ст.\~1218\~ЦК України увійшли всі права та обов`язки [PERSON] , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме майнові права на майно, яке належало їй на праві приватної власності, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до відповіді Шостої дніпровської нотаріальної контори N?793 від 31.03.\~2022\~та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) N?\~68753732,\~заведена\~05.07.2018 спадкова справа № 15/2018 до майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Драпатою О.М.? Водночас, відповідно до листа Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області (N?419/\~01-21\~від 21.06.2022) встановлено, що спадкова справа N?15/\~2018\~заведена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. після смерті [PERSON] , згідно з архівною справою - свідоцтво про право на спадщину не видавалося, було винесено приватним нотаріусом Драпатою О.М. постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.09.2018\~ [PERSON] . Щодо правових підстав звернення прокурора з позовом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про прокуратуру»\~прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені\~Конституцією України\~функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. \~\~\~\~\~\~ Пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про прокуратуру»\~визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12\~розділу III ЦПК України. \~\~\~\~\~\~ Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. \~\~\~\~\~\~ Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (частина третя\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). \~\~\~\~\~\~ Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи\~ЦПК України, зокрема у частині четвертій\~статті 56 цього Кодексу\~визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. \~\~\~\~\~\~ Системне тлумачення норм частин четвертої, п`ятої\~статті 56 ЦПК України\~та\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. \~\~\~\~\~\~ Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. \~\~\~\~\~\~ Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. \~\~\~\~\~\~ Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність такого органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. \~\~\~\~\~\~ Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює (доповнює) в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. \~\~\~\~\~\~ Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). Лівобережною окружною прокуратурою до Дніпровської міської ради та Департаменту правового забезпечення було надіслано листи щодо порушень та з питань вжитих заходів щодо обліку та оформлення речових прав на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] . При цьому, в листах повідомлялося, що в разі невжиття Дніпровською міською радою, її виконавчими органами заходів реагування, окружною прокуратурою буде вирішено питання щодо звернення з відповідним позовом до суду. Відповідно до відповідей Дніпровської міської ради від 26.11.2022 № 9/11-24/14, 22.12.2022 № 7/11-2684 та Департаменту правового забезпечення Дніпровської міської ради від 15.02.2022 № 12/-10 заходи, спрямовані на поновлення порушених прав та інтересів територіальної громади м. м. Дніпро за вказаним фактом шляхом звернення до суду, ними не вживалися, а також не було повідомлено про те, що такі заходи будуть вжиті. \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначила, що сам факт не звернення до суду місцевої ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (п. 6.43). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 дійшла висновків, що сам факт незвернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів територіальної громади та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Щодо визнання спадщини відумерлою. За змістом чч.1-3\~ст. 1277 ЦК України\~у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна. Згідно зі\~ст. 338 ЦПК України\~суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду складі Верховного Суду від 28.09. 2022 у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) аналіз зазначених норм матеріального та процесуального права дає підстави дійти висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщину чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури. У постанові від 18.05.2022 у справі № 643/6125/16 (провадження № 61-1384св21) Верховний Суд зауважив, що набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості. Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. Однак, у випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2020р., у справі № 372/266/15-ц та від 14 листопада 2018р. у справі № 183/1617/16 (пункт 94), власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для мети витребування ним його майна з чужого незаконного володіння оспорювання не тільки рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно положень ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України) У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №\~761/26815/17\~(провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №\~761/12692/17\~(провадження № 61-37390свп18). Статтею 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Зважаючи на те, що договір дарування N 3-125 від 06.02.\~1998 р.\~між [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.О. не посвідчувався, зазначене обумовлює нікчемність правочину. Враховуючи зазначене вище та те, що після смерті [PERSON] ніхто спадщину не прийняв, а час, що сплив з моменту смерті, перевищує один рік, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання спадщини відумерлою - квартири [ADDRESS] . Щодо витребування майна. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті\~387,\~388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуальновизначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя\~статті 388 ЦК України). Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц\~\~та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13). Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені\~Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із частиною першою\~статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Оскільки зазначеними вище договорами порушуються майнові права територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, та враховуючи відсутність спадкоємців за законом та заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , то наявні встановлені законом підстави для визнання спадщини після померлої [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з квартири [ADDRESS] відумерлою та передачі вказаної квартири у власність територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»). \~\~Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. \~\~\~\~Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (див. пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)). \~\~\~\~\~\~ Право власності на квартиру за [PERSON] було зареєстровано 21.01.2020, через 24 дні, державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. було посвідчено договір купівлі-продажу 14.02.2020, відповідно до якого у власність [PERSON] перейшла спірна квартира. Згідно інформації з Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур, яка повідомлена прокурору 07.02.2022 в квартирі [ADDRESS] 26.02.2020 були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після подання позову до [PERSON] про визнання спадщину відумерлою та витребування майна, постановлення ухвали про забезпечення позову шляхом накладання арешту на зазначену квартиру, [PERSON] 11.04.2023 о 16 годин 21 хвилин відчужено об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2015083812101), шляхом укладення договору дарування від 11.04.2023\~за N? 1-84, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпровської нотаріальної контори Черниш Є.В. на користь [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в зазначені квартирі проживали майже з моменту її придбання [PERSON] . [PERSON] , відчужуючи належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна на користь своєї доньки та онуки, був обізнаний про ініційований позов, де він був відповідачем, про що свідчить наявність рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки, ухвали та копії позову 09.03.2023, і таким чином, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку задоволення вимог про витребування майна. У той же час і [PERSON] , яка є донькою [PERSON] могла знати про наявність цивільної справи, ухвали про забезпечення позову та відповідно перешкод до вчинення правочину. Отже, враховуючи обставини зазначеної справи та наведені вище норми законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради в частині витребування спірної квартири від [PERSON] та [PERSON] . Щодо доводів представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд звертає увагу на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 26.1.2019 у справі №914/3224/16, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довід атись про це порушення) чинники. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №\~910/18560/16\~(12-143гс18) сказано, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. Такі ж правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №\~369/6892/15-ц; Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №\~367/6105/16-ц; від 07 листопада 2018 року у справі №\~575/476/16-ц; від 14 листопада 2018 року у справі №\~183/1617/16\~(пункт 73); від 28 листопада 2018 року у справі №\~504/2864/13-ц (пункт 80); від 05 грудня 2018 року у справах №\~522/2202/15-ц (пункт 61); №\~522/2201/15-ц (пункт 62) та №\~522/2110/15-ц (пункт 61); від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12\~(пункт 71); від 18 грудня 2019 року у справі №\~522/1029/18\~(пункт 134); від 16 червня 2020 року у справі №\~372/266/15-ц (пункт 51). Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 19 листопада 2019 року у справі №\~911/3677/17, від 22 травня 2018 року у справах №\~369/6892/15-ц і №\~469/1203/15-ц, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, то за загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 16.01.2021 були внесені відомості, що групою осіб з використанням підроблених документів, придбано право на нерухоме майно, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив прокурор, про те, що після смерті [PERSON] право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування ніким не набувалось, про що прокурору стало відомо з листа Шостої дніпровської державної нотаріальної контори № 791, 792 від 31.03.2022 та Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області № 419/01-21 від 21.06.2022, про те, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Департамент правового забезпечення Дніпровської міської ради 15.02.2022 вих. № 12/8-10 направив відповідь на лист прокурора Лівобережної окружної прокуратури, в якому прокурора повідомлено, що до переліку нерухомого майна, що може бути визнано відумерлою спадщиною відомості щодо квартири [ADDRESS] , не вносились, а також листом міського голови від 16.11.2022 вих. № 7/11-2414 повідомлено, що станом на 28.09.2022 департаментом правового забезпечення Дніпровської міської ради заходів, щодо самостійного звернення із заявою щодо визнання спадщини відумерлою за адресою: [ADDRESS] , витребування майна з чужого незаконного володіння на користь Дніпровської міської ради, не вживалось. 21 січня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно зареєстровано було право власності на квартиру за [PERSON] . З позовом прокурор звернувся до суду 30.12.2022 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Окрім цього, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року N? 211 впроваджено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, строк якого неодноразово продовжувався. В останнє такий строк був продовжений постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2023 року № 650 включно до 30 червня 2023 року. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-1X розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тобто, до 30 червня 2023 року. У п. 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-1X перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2022 року по справі № 679/1136/21. 01 липня 2023 року дію карантину скасовано. 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 2102-IX, строк якого також неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У п. 19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N? 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Судом також не приймаються до уваги доводи представника позивача щодо порушення Дніпровською міською радою та прокурором Порядку проведення обліку безхазяйного нерухомого майна та відумерлої спадщини у місті, який затверджено рішенням Дніпровської міської ради від 22.04.2020 № 54/55 як підставу для відмови у позові, оскільки органами місцевого самоврядування не було виявлено самостійно, що після смерті [PERSON] право власності на спірне нерухоме майно у порядку спадкування не набувалось. При цьому, 21 січня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухому майно зареєстровано було право власності на квартиру за [PERSON] . Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17. Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно із частинами першою та другою\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 49\~044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 38, ЄДРПОУ 0290938) судовий збір у сумі 18\~120 грн. 58 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved