Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

22.11.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 1515050,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що в травні 2023 року до позивача звернувся відповідач, який є рідним братом колишнього чоловіка доньки позивача, з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 41 тис. дол. США, що станом на момент виникнення правовідносин було еквівалентно 1515050,00 грн. Вказані кошти позивач перерахував частинами на розрахунковий рахунок відповідача в АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується платіжними інструкціями: від 22.05.2023 року на суму 85050,00 грн.; від 23.05.2023 року на суму 99850,00 грн.; від 24.05.2023 року на суму 70050,00 грн.; від 25.05.2023 року на суму 94050,00 грн.; від 29.05.2023 року на суму 96000,00 грн.; від 02.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 06.06.2023 року на суму 100050,00 грн.; від 07.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 08.06.2023 року на суму 100050,00 грн.; від 12.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 19.06.2023 року на суму 100050,00 грн.; від 20.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 22.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 23.06.2023 року на суму 99900,00 грн.; від 26.06.2023 року на суму 100000,00 грн.; від 30.06.2023 року на суму 70000,00 грн. Оскільки відповідач є рідним братом на той момент чоловіка доньки позивача, договір позики був укладений в усній формі і відповідач обіцяв повернути кошти до травня 2024 року, тобто через рік. З травня 2024 року позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення коштів, але відповідач ці вимоги ігнорував. Оскільки усні вимоги відповідач ігнорував, 23.09.2024 року позивач звернувся до відповідача письмово, однак відповідач будь-яких дій щодо виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу не вчинив. Ухвалою суду від 29.11.2024 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 26.03.2025 року закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 14.02.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що надані стороною позивача платіжні інструкції жодним чином не підтверджують обов`язок відповідача повернути/сплатити зазначені в них кошти. Квитанції не містять відомостей про те, що грошові кошти були передані саме в борг на умовах договору позики. Факт переказу коштів не може свідчити про укладення договору позики та те, що кошти були передані в борг, оскільки такий переказ міг мати будь-які інші правові підстави, ураховуючи, що до 27.06.2023 року між сторонами у справі існували певні родинні відносини. Починаючи з 28.06.2024 року, враховуючи розірвання шлюбу між братом відповідача та донькою позивача, останній ініціює безпідставні судові спори для родини відповідача. 21.02.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача зазначає, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України документами, які посвідчують передання позивачем коштів за договором позики є платіжні інструкції додані до матеріалів справи, які підтверджують факт отримання відповідачем коштів, що не заперечується стороною відповідача. Між позивачем та відповідачем існували певні родинні та довірливі відносини, у зв`язку із чим договір позики та розписка письмово не укладались. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній та відповіді на відзив, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення боргу, оскільки в травні 2023 року останній звернувся до позивача з проханням позичити кошти і позивач здійснив перерахування коштів відповідачу, що підтверджується банківськими квитанціями. Договір позики був усний через наявність між сторонами певних родинних відносин, гарних та доброзичливих стосунків. Саме тому письмової розписки не було. Позика була надана на один рік і після закінчення цього строку позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів, але відповідач гроші не повернув. Договір позики був укладений усно, але в матеріалах справи наявні докази про перерахування коштів. Інших правовідносин між сторонами не було і сторона відповідача не довела, що призначення коштів було інше ніж позика. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову та суду пояснив, що договір позики між сторонами не укладався, документів на підтвердження боргових зобов`язань немає, а норми законодавства на які посилається позивач, передбачають наявність боргового документу. Коли сторони мали певні родинні відносини, саме відповідач надав позивачу кошти для купівлі земельних ділянок, але позивач земельних ділянок не купив і всіх коштів до теперішнього часу не повернув, винний ще 7000 дол. США. Банківські квитанції не є борговими документами, оскільки в них немає даних про те, що кошти передаються у борг. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно платіжної інструкції Р24А1235085981D9390 від 22.05.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 85050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 12). Згідно платіжної інструкції Р24А1240036623D1041 від 23.05.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 99850,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 13). Згідно платіжної інструкції Р24А1243404439D7104 від 24.05.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 70050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 13а). Згідно платіжної інструкції Р24А1248101206D1978 від 25.05.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 94050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 14). Згідно платіжної інструкції Р24А1261796012D3523 від 29.05.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 96000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 15). Згідно платіжної інструкції Р24А1279587139D0736 від 02.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 16). Згідно платіжної інструкції Р24А1292776300D6741 від 06.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 17). Згідно платіжної інструкції Р24А1296715402D5769 від 07.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 18). Згідно платіжної інструкції Р24А1302042783D3025 від 08.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 19). Згідно платіжної інструкції Р24А1318007809D2875 від 12.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 20). Згідно платіжної інструкції Р24А1348602341D9699 від 19.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100050,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 21). Згідно платіжної інструкції Р24А1352938395D0906 від 20.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 22). Згідно платіжної інструкції Р24А1361657481D5665 від 22.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 23). Згідно платіжної інструкції Р24А1366682048D6939 від 23.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 99900,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 24). Згідно платіжної інструкції Р24А1377061898D4233 від 26.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 100000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 25). Згідно платіжної інструкції Р24А1394333985D3227 від 30.06.2023 року, від платника [PERSON] здійснено переказ грошових коштів отримувачу [PERSON] в сумі 70000,00 грн. Призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 26). Убачається, що 23.09.2024 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів в загальній сумі 1515050,00 грн. (а.с. 27-30). За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За положеннями ч. 2 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, відповідно до якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відтак, банківська квитанція може підтвердити передання грошей, проте слід розділяти укладення договору позики та передання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позикодавцем та боржником правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Тлумачення «інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми» (ч. 2 ст. 1047 ЦК України) відповість на питання, чи є таким документом квитанція про переказ коштів. Верховний Суд у постановах від 30.01.2018, №303/5407/15-ц; 27.05.2020, №633/444/17 розглянув значення «інший документ …» та дійшов висновку, що за ст. 1047 ЦК України письмовий договір та/або розписка - єдиний доказ укладення договору позики. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року в справі №303/5407/15-ц зазначено: «Правильним, законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами позовних вимог про стягнення з відповідача суми позики в розмірі 14 500 доларів США, що еквівалентно 115 598 грн 35 коп., наданої останньому за усною домовленістю, адже в силу вимог статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник. У постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року в справі №633/444/17 вказано: «Правильним, законним і обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами позовних вимог про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 3 188 000,00 грн, адже у силу вимог статті 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник, але, як установив суд, такі докази відсутні. При цьому апеляційний суд правильно вказав, що надані позивачем копії квитанцій до прибуткових касових ордерів не підтверджують укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджують факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача та його обов`язок повернути ці кошти, що свідчить про відсутність підстав для стягнення вказаної суми як боргу за договором позики». Ураховуючи викладене, банківські квитанції надані стороною позивача про здійснення перерахунку коштів не є доказом виникнення між сторонами боргових зобов`язань, оскільки в них немає даних про передання коштів в борг. Банківські квитанції не підтверджують укладення договору позики і можуть доводити надання суми позики позичальнику після складання розписки чи договору позики, якщо містять вказівку на договір. Крім того, постановою Верховного суду України у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року визначено, що підтвердженням договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів у борг та містить умови їх повернення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (постанова ВП ВС від 03.07.2019 року, №342/180/17). Зміст наданих стороною позивача банківських квитанцій не дає можливості встановити факт отримання відповідачем грошових коштів саме у борг, що є обов`язковою та істотною умовою договору позики, а тому суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем факту укладання договору позики та виникнення боргових зобов`язань. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed