Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У січні 2025 року представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №5145210076 від 01 лютого 2021 року у загальній сумі 268681,07 грн, а також судовий збір в сумі 3458,10 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №5145210076. Згідно з умовами Кредитного договору та Паспорту кредиту №5210076, позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 125050,00 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 9,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту. ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте позичальник в порушення умов кредитного договору зобов`язання за вказаним договором не виконав, кредитні кошти не повернув та проценти за їх користування не сплатив. 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено Договір факторингу №171221, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №5145210076 від 01 лютого 2021 року перейшло до АТ «Таскомбанк». Зважаючи на ті обставини, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за вказаними кредитним договором, станом на 02.12.2024 заборгованість позичальника за Кредитним договором №5145210076 від 01 лютого 2021 року, становить 268681 грн 07 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) становить 107155 грн 55 коп.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 15059 грн 86 коп.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 146465 грн 66 коп. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 268681 грн 07 коп. та судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 січня 2025 року, для розгляду даної справи було визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. 07 січня 2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника АТ «Таскомбанк». Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розстрочення сплати заборгованості за кредитним договором №5145210076 від 01.02.2021 терміном на 36 місяців. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №5145210076, та підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» №5210076. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. У відповідності до п. 1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту - кредит; сума кредиту - 125050,00 грн; строк, на який надається кредит - 48 місяців. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5210076, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору, всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими Позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких Позичальник приєднується, підписавши цей Договір. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору, цей Договір, Паспорт кредиту №5210076 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей Договір підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав. Згідно з умовами Кредитного договору та Паспорту кредиту №5210076, відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 125050,00 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 9,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту). Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало в безготівковій формі у національній валюті на рахунок [PERSON] кредитні кошти в загальному розмірі 125050,00 грн. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» було укладено Договір факторингу №171221, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №5145210076 від 01 лютого 2021 року перейшло до АТ «Таскомбанк». Відповідно до реєстру прав вимоги до Договору факторингу №171221 від 17.12.021, АТ «Таскомбанк» набуло грошової вимоги до відповідача у сумі 157077 грн 54 коп., з яких: 102736,22 грн - залишок заборгованості за тілом; 769,34 грн - залишок заборгованості за відсотками; 2866,57 грн - залишок заборгованості за щомісячними відсотками; 17802,44 грн -сума простроченої заборгованості за тілом; 2990,97 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками; 29912,00 грн - сума простроченої заборгованості за щомісячними відсотками. Таким чином, на підставі вказаного Договору факторингу позивач одержав право вимоги по заборгованості відповідача за кредитним договором №5145210076 від 01.02.2021 Відповідно до ст. 626 ЦК кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 509 цього Кодексу встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з статтею 1054 ЦК кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з частиною 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі частини 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №5145210076 від 01.02.2021, станом на 02.12.2024, загальна сума заборгованості становить 268681 грн 07 коп., та складається з: 107155,55 грн - заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. прострочена); 15059,86 грн - заборгованості по річним процентам (в т.ч. прострочена); 146465,66 грн - заборгованість по щомісячними процентам (в т.ч. прострочена). З урахуванням вищенаведеного, перевіривши надані розрахунки заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, правомірності переходу прав вимоги до позивача, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивачем доведено неналежне виконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості, що стороною відповідача спростовано не було, а відтак суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача в примусовому порядку. Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. У відповідності до ч. 4-5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначив, що він є непрацевлаштованою особою, має скрутне матеріальне становище, тому просить суд розстрочити рішення суду терміном на 36 місяців. Однак, [PERSON] не долучено жодних доказів, які б підтверджували, ті обставини, що значно ускладнюють ним виконання рішення суду, а саме: підтвердження його матеріального стану, наявності/відсутності працевлаштування. Саме по собі посилання [PERSON] на скрутне матеріальне становище без надання відповідних підтверджень, не може вважатися винятковою підставою, що свідчить про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення на стадії його примусового виконання та не є підставою для надання розстрочки в розумінні 435 ЦПК України. Таким чином, [PERSON] не обґрунтовано винятковості випадку в зв`язку з яким необхідно розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин та не надано ні одного доказу, який свідчить про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність розстрочення такого. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви [PERSON] про розстрочення виконання рішення суду. Крім того, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 3458 грн 10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved