Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

В березні 2025 року позивач звернувся до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за договорами № 010/0281/82/0030839 від 18.07.2011 в розмірі 37231, 79 грн та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.2011 між АТ "Райффайзен банк" та [PERSON] укладено договір №010/0281/82/0030839. Відповідно до даного кредитного договору банк надав позичальнику, відповідачці у справі, грошові кошти, а остання зобов`язувалася повернути використану суму в строк до 18.07.2013 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 36,9%. 30.11.2021 між АТ "Райффайзен банк" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладеного договір № 114/2-47 відповідно до якого відступлено право вимоги до договором №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТзОВ "Вердикт Капітал" укладеного договір №10-01/2023 відповідно до якого у позивача виникло право вимоги грошових коштів до відповідачки за договором №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011. Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню грошових коштів та сплаті процентів за користування кредитом, пені, комісії та інфляційних витрат, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову, становить 37231, 79 гривень. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. 09.05.2025 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні представниця відповідачки позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у письмових поясненнях. Заслухавши пояснення представниці відповідачки, дослідивши письмові\~докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.07.2011 між АТ "Райффайзен банк" та [PERSON] укладено кредитний договір №010/0281/82/0030839. Відповідно до даного договору кредитодавець надав позичальнику [PERSON] кредитні кошти на картковий рахунок в розмірі 5700,00 гривень строком на 24 місяці з процентною ставкою 36,9%. Додатковою угодою до кредитного договору №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011, яка укладена між АТ "Райффайзен банк" та [PERSON] 27.03.2013 встановлено, що розмір поточного кредитного ліміту по картці становить 9600, 00 гривень, строк закінчення користування кредитними коштами - 27.03.2017, процентна ставка - 36% річних. З виписки по рахунку, клієнт [PERSON] , вбачається, що остання користувалася кредитними коштами, періодично вносила кошти на погашення суми боргу. 30.11.2021 між АТ "Райффайзен банк" та ТОВ "Вердикт Капітал" укладено договір відступлення права вимоги №114/2-47, згідно якого товариство отримало право грошової вимоги за кредитним договором №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011 в розмірі 37231, 79 гривень. 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги за договором №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011 в розмірі 37231, 79 гривень. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦЦ України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, з аналізу статей 1049, 1054 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується самою відповідачкою укладення кредитного договору №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011 на умовах визначених кредитодавцем. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за вказаним договором. Згідно з наданим суду розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 10.01.2023\~становить 37231, 79 гривень, в тому числі: 23490, 00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 12744, 61 гривень - заборгованість за відсотками; 997, 18 гривень - пеня. Вказаний розрахунок заборгованості є чітким та зрозумілим, містить усю необхідну інформацію щодо періоду виникнення боргу та його розміру. Докази\~ належного виконання \~відповідачкою своїх \~зобов`язань \~за умовами\~укладеного між\~сторонами договору в матеріалах справи відсутні. Щодо незаконності стягнення неустойки, суд зазначає наступне. Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд звертає увагу, що заборгованість за пенею/штрафом в розмірі 997, 18 гривень виникла до 24.02.2022, оскільки, відповідно до наданого розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] , була нарахована за період з 30.11.2021 по 23.02.2022, а тому списанню не підлягає. Щодо пропуску позовної давності, то суд звертає увагу відповідачки, що відповідно до пп 9.4 п. 9 кредитного договору №010/0281/82/0030839 від 18.07.2011, спірні питання за цим договором розглядаються згідно з чинним законодавством України. До правовідносин пов`язаних з укладенням та виконанням умов цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Відомості про визнання даного пункту договору нікчемним в суді відсутні, тому позов пред`явлено у межах строку позовної давності.Щодо розміру стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в суді Товариством надано: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; прайс-лист АО «Ліга Ассістанс»; заявку на надання правової допомоги №742 від 01.01.2025; витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025. В акті зазначено, що послуги з надання юридичної допомоги по клієнту [PERSON] в загальній сумі складають 13000, 00 грн. Представниця відповідачки просить суд відмовити в у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки їх розмір є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, зважаючи на доведення неспівмірності витрат,

Outcome: approved