Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У квітні 2025 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про оспорювання батьківства, яким просила виключити відомості про відповідача з актового запису № 1136 від 03.09.2019 про народження [PERSON] , [INFO] , як про батька дитини. В обґрунтування своєї вимоги позивач послалась на те, перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 у справі № 335/12238/24. Позивач [INFO] народила дитину [PERSON] , батьком якого в актовому записі про народження був вказаний відповідач за фактом перебування сторін у шлюбі, який на той час не був розірваний. Однак де-факто батьком дитини є інший чоловік, з відповідачем позивач припинила фактичні шлюбні стосунки до цього. Після розірвання шлюбу відповідач не бажає нести відповідальність та виховувати не свою біологічну дитину. Самого факту того, що він не є біологічним батьком дитини, відповідач не заперечує. З урахуванням цього, посилаючись на ст. ст. 125, 128, 135 Сімейного кодексу України, відповідні положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини щодо її застосування, позивач просила ухвалити рішення про задоволення позову. Ухвалою від 07.04.2025 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, учасникам був наданий строк для подання заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Відповідач письмового відзиву, а треті особи пояснень, по суті позову не подали. Під час судового розгляду позивач та її представник, адвокат Рогозін О.В., позовні вимоги підтримали, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно не вважає себе біологічним батьком [PERSON] , а тому позовні вимоги визнає. Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування, явку представника не забезпечила, подавши заяву про розгляд справи без його участі, та просила ухвалити судове рішення в найкращих інтересах дитини. Третя особа - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), явку представника не забезпечила без повідомлення причин. Заслухавши пояснення учасників справи і дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 31.10.2009 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №358. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 у справі № 335/12238/24 шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду мотивовано тим, що сторони припинили фактичні шлюбні, стосунки, позивач та відповідач спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. Сторони стали один для одного зовсiм чужими людьми, намірів врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, сторони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами набрало законної сили 17.02.2025. Також судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а саме [INFO] , позивач народила дитину [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 03.09.2019 (актовий запис 1136). Відповідно до вказаного свідоцтва, батьком дитини є [PERSON] , що узгоджується з презумпцією, закріпленою ч. 1 ст. 122 СК України, про те, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Ця презумпція може бути спростована у спосіб, передбачений ст. 129 СК України, якою передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У зв`язку з цим посилання позивача на ст. ст. 125-128 СК України як на підставу позовних вимог суд відхиляє, оскільки вони регулюють інші правовідносини. Як випливає із ст. 129 СК України, батьківство чоловіка щодо дитини, народженої у шлюбі між ним та його дружиною, може бути оспорюване лише іншим чоловіком. Відтак, суд приходить до висновку, що дружина, як мати дитини, відповідно до закону, не має право на позов про оспорювання батьківства свого чоловіка, а тому позов [PERSON] не може бути задоволений. З цієї ж причини не може суд прийняти і заяву відповідача про визнання позову, оскільки позов поданий неналежною особою. Крім того, суд зауважує, що задоволення позову з таким предметом і з таких підстав призвело б до того, що в актовому записі дитини буде відсутній запис про будь-якого батька, що суперечить вимогам СК України і може призвести до істотного порушення прав і законних інтересів дитини, і передбачена у ч. 1 ст. 122 СК України презумпція батьківства подружжя спрямована саме на захист прав та інтересів дитини. Враховуючи вищенаведене, на підсаві ст. 129 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed