Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зазначеною заявою. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2008 року по 2017 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У червні 2017 році їх шлюб розірвано, але через півроку (з 25 грудня 2017 року) вони знову почали проживати разом як чоловік та дружина, однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, оскільки не було у цьому потреби. За час їхнього спільного проживання вони мали спільні сімейні права та обов`язки, організовували та вели спільне господарство, виховували сина заявниці та забезпечували йому належні умови проживання, працювали та мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири,разом організовували вирішення сімейних та побутових питань як чоловік з дружиною. Окрім того, заявниця та [PERSON] спілкувалися з батьками та родичами один одного, які вважали їх чоловіком та дружиною. Після початку повномасштабного вторгнення [PERSON] підписав контракт на проходження військової служби у ЗСУ. В грудні 2023 року, вона отримала сповіщення № 178 від 26.12.2023 року про те, що стрілець 2 відділення 1 взводу 1 роти спеціального призначення окремого батальйону спеціального призначення (з інтернаціонального легіону оборони України) військової частини [NUMBER] , солдат військової служби за контрактом [PERSON] , [INFO] , на військовій службі з 26.10.2023 р., у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність, загинув [INFO] від отриманих поранень, не сумісних з життям, під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, поблизу населеного пункту Андріївка, Бахмутського району Донецької області. Оскільки шлюб між з [PERSON] після 2017 року не зареєстровано знову в законному порядку, тому у неї немає можливості у повному обсязі реалізувати свої законні права та інтереси, як дружини загиблого військовослужбовця. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має юридичне значення, оскільки надасть їй можливість та дозволить на законних підставах отримати одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». У зв`язку з наведеним заявниця просить встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період часу з 25 грудня 2017 року по 17 грудня 2023 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року суд залишив без руху заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та надав заявнику строк для усунення недоліків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року суд відкрив провадження у справі за цією заявою та призначив її до судового розгляду. У судовому засіданні 09.05.2024 року до участі в справі залучено у якості заінтересованої особи Міністерство оборони України. 05 червня 2024 року Міністерством оборони України подано пояснення у справі. Вказали, що при розгляді справ такої категорії є необхідним встановлення всього кола осіб, які мають право на отримання допомоги та перевірити наявність між особами спору про право. Також вважають недоведеним заявницею факту спільного проживання з загиблим [PERSON] без реєстрації шлюбу. Просили відмовити у задоволенні заяви. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник адвокат Сиротенко О. В. заяву підтримали з підстав викладених у її змісті та просили її задовольнити. Також пояснили, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка з 25 грудня 2017 року по 17. Грудня 2023 року, спільно виховували сина заявниці [PERSON] , для якого [PERSON] фактично був як батько та мав його прізвище. [PERSON] дбав про родину як чоловік та батько. Також пояснили, що [PERSON] має всі оригінали документів та довідок на ім`я [PERSON] , а встановлення факту дасть можливість заявниці отримати одноразову грошову допомогу, спору з Міністерством оборони України чи будь-якими іншими особами заявниця не має. У судовому засіданні представник Міністерства оборони України проти задоволення заяви заперечував та заявив клопотання про залишення заяви без розгляду. Також Міноборони вважає, що до заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також зазначено, що ухвалення рішення про задоволення заяви про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем не дасть Заявниці можливості досягнути мети, зазначеної нею у заяві про встановлення юридичного факту. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом установлено, що [PERSON] народився [INFO] в смт. Ємільчине Житомирської області. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - з 16 листопада 2016 року. 04 березня 2008 року між [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). 27 червня 2017 року шлюб між мною [PERSON] та [PERSON] було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , видане Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Після розірвання шлюбу судом не встановлено наявність у [PERSON] або [PERSON] іншого зареєстрованого шлюбу з 2017 року по 2023 рік. При вирішенні вимог щодо спільного проживання, суд враховує те, що у заявниці наявні всі оригінали документів [PERSON] , саме на її ім`я (і саме як дружині) надійшло сповіщення про смерть, заявниця здійснювала поховання. За час спільного проживання [PERSON] видавав довіреність на представлення інтересів [PERSON] , подавав заяви про надання послуг за місцем зареєстрованого проживання [PERSON] . Спільне проживання підтверджено й актом депутата від 02 лютого 2024 року, який складений на підставі свідчень сусідів; фотографіями, наданими заявницею та досліджених судом, підтверджується факт спільного проведення дозвілля, відпочинку та проживання [PERSON] та [PERSON] . Крім того, факт ведення спільного господарства, проживання однією сімєю в судовому засіданні підтверджено і свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] загинув від отриманих поранень, не сумісних з життям, під час участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, поблизу населеного пункту Андріївка, Бахмутського району, Донецької області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №10-12/3414Дм/23 від 27.12.2023, свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , свідоцтво про поховання від 28.12.2023 року, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00042922888 від 28.12.2023. Згідно з копією сповіщення № 178 від 26.12.2023 року Начальник [INFO] звертався до заявниці зі сповіщення про загибель [PERSON] як до дружини останнього та направляв відповідне сповіщення за адресою реєстрації та фактичного місця проживання [PERSON] . Оригінали вказаних документів знаходяться у заявниці та були оглянуті в судовому засідання судом. Заявниця [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Також відсутні докази перебування сторін у інших зареєстрованих шлюбних відносинах. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до чч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 р. у справі № 686/8440/16-ц, провадження № 61-15699св19. За ст. 18 СК України кожен учасник сімейних правовідносин має право звернутись до суду за захистом свого права або інтересу. Способами захисту є встановлення правовідношення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року №2947-III). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Згідно з ч. 2 ст. 21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.03.2020 р. у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18. Велика Палата Верховного Суду у справі № 560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила такі висновки: «94. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. 102. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. 103. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. 104. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. 105. Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 106. При цьому між [PERSON] та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. 107. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. 108. Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. 117. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.». Отже, заявницею доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення; в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку з чим суд уважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що заявниця спільно проживала з загиблим [PERSON] з 25 грудня 2017 року по [INFO] (дата загибелі [PERSON] ), їхнім взаємним стосункам були притаманні ознаки шлюбу і сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами. Також судом встановлено, що Заявниця та [PERSON] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та виховували разом [PERSON] . Що стосується аргументів Міністерства оборони України про неможливість встановлення такого факту в окремому провадженні, то суд дослідивши матеріали справи, не знайшов підстав для залишення заяви без розгляду, адже наявність спору про право на отримання одноразової грошової допомоги між заявницею та будь-якою іншою особою чи Міністерством оборони України суд не вбачає. Міністерством оборони наявність такого спору не доведено. При цьому суд застосовує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 560/17953/21 (п. 106), де ВП ВС виснувала, що між [PERSON] та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач (міністерство) не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги. Також суд критично відноситься до тверджень Міноборони, що до заяви не додано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки відповідне спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що дана справа мала бути розглянута саме в окремому провадженні, а не в позовному, та заява підлягає задоволенню як підставна та обґрунтована. На підставі викладеного,

Outcome: approved