Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку(доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час сплати та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на час сплати, щомісячно, починаючи з дати подання цього позову і до досягнення дитини двадцяти трьох років або до закінчення нею навчання. В обґрунтуванні заявлених вимог позивач зазначає, що 19.11.2013 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва розірвано шлюб між сторонами. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З дня розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем була досягнута усна домовленість, що [PERSON] буде сплачувати певну суму для утримання їхньої спільної дочки [PERSON] . Відповідач дотримувався цієї усної домовленості та періодично сплачував певні суми коштів на утримання [PERSON] до кінця 2019 року. Починаючи з січня 2020 року виплати з боку Відповідача для утримання дитини припинились. З відповідача стягувались аліменти за судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року. [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, вона стала повнолітньою. Виплата аліментів за судовим наказом припинилась. Але, [PERSON] будучи повнолітньою, продовжує навчатись у Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання на 3-му курсі групи ДГ-40 за спеціальністю «Дизайн». Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 20.01.2025 судом отримано відзив на позовну заяву від відповідача, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що він систематично та добровільно сплачував аліменти на утримання доньки після досягнення повноліття останньої. Зокрема, на підтвердження своїх доводів, відповідач надає копії квитанцій про перерахування коштів на картковий рахунок [PERSON] . Також відповідач зазначає, що до моменту звернення з позовом до суду, позивачка жодного разу не зверталася до відповідача з проханням чи вимогою сплачувати на її користь аліментів на утримання доньки, яка досягла повноліття. Відповідач звертає увагу на те, що в прохальній частині позовної заяви позивачка не зазначила саме конкретну частку від заробітку (доходу) відповідача, яку вона просить стягнути в якості аліментів на утримання доньки. Враховуючи вищезазначене, відповідач позбавлений можливості висловити свою позицію щодо заявленого до стягнення розміру аліментів. щодо стягнення позивачкою витрат з відповідача на професійну правничу допомогу, попередній розмір якої становить 15000 грн. - відповідач вважає вказані витрати завищеними та необґрунтованими, оскільки, на думку відповідача, справу відповідно до ухвали від 06.01.2025 року до категорії малозначних, у зв`язку з чим її розгляд здійснюватиметься в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, що свідчить про її незначну складність, обсяг документів, який використовується при підготовці позову, також є незначним, всі долучені матеріали перебували у розпорядженні позивачки, отже потреби в їх додатковому зборі адвокатом не було, також враховуючи те, що цей саме адвокат надавав правничу допомогу позивачці при стягненні з відповідача аліментів на утримання доньки(згідно судового наказу №760/4588/21, виданого 03.03.2021 року). Тому враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що у адвоката не було потреби вивчати більшість доказів для обґрунтування позовних вимог. До того ж до позову не додано жодного доказу, що підвереджує вид і вартість конкретних правничих послуг. 28.01.2025 представником позивача будо подано відповідь на відзив, а якому він зазначав, що обставини, на які посилається відповідач або частково підтверджують аргументи позивачки, або не спростовують їх. Сума оплати аліментів з боку відповідача є довільною, та не може бути перевірена. Кожного разу такі суми є різними і не прогнозованими. Також дані виплати можуть бути припинені за одноосібним рішенням відповідача, як він це вже вчиняв при сплаті аліментів раніше. Батько почав перераховувати якісь кошти дитині лише після того, як Позивачка 13.10.2024 року подала відповідну заяву до суду та [PERSON] дізнався про це. Фактично, здійснюючи платежі із призначенням «аліменти», [PERSON] визнає необхідність такого утримання своєї дочки до завершення нею навчання. Спір між сторонами існує, починаючи з січня 2020 року, коли відповідач заперечував необхідність сплати обов`язкових аліментів, практично припинивши їх виплачувати до моменту, коли такі аліменти почали стягуватись примусово за судовим наказом. Щодо доводів відповідача з приводу понесених судових витрат, розмір гонорару визначається за погодженням з адвокатом, і може бути змінені лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Також представником позивача подано разом із відповіддю на відзив, заяву, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, про те що, після прийняття рішення судом стороною позивача буде протягом п`яти днів після прийняття рішення подані докази понесення судових витрат разом із заявою про постановлення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат. 28.01.2025 до суду надійшла заява представника позивача про технічну помилку при формулюванні позовних вимог, з причин, які не залежать від сторони позивача, система електронного суду некоректно відобразила розмір частини доходу, який позивачка просить стягнути з відповідача, а саме цифрове значення «1/4» ідентифікувало як «?», тому представником позивача уточнено позовну вимогу. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2004 року, який було розірвано 19 листопада 2013 року на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва. Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 23 лютого 2021 року і до 23 вересня 2024 року на підставі Судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 03.03.2021 року з [PERSON] в примусовому порядку щомісячно стягувались аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Згідно з довідкою Київського національного університету технологій та дизайну [PERSON] навчається на денній формі навчання на 3-му курсі групи ДГ-40 за спеціальністю «Дизайн». Вирішуючи вимоги позовної заяви, суд зазначає наступне. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Відтак, з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що повнолітня донька сторін [PERSON] навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну на денній формі навчання на 3-му курсі групи ДГ-40 за спеціальністю «Дизайн» та потребує матеріальної допомоги. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має офіційну роботу та стабільний заробіток, а отже, він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Враховуючи надані матеріали та докази, а також встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, що також додатково підтверджується поданими до суду копіями квитанцій про перерахування аліментів на утримання доньки: від 20.10.2024 на суму 2780, 43 грн., від 30.11.2024 на суму 4028 грн., від 23.11.2024 на суму 595, 01 грн., від 24.12.2024 на суму 3393, 20 грн., від 18.12.2024 на суму 3323, 21 грн., від 22.12.2024 на суму 498, 00 грн., а також позицією відповідача, викладеною у відзиві, відповідно до якої відповідачем не заперечуються обставини необхідності утримання доньки в період її навчання. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України). Таким чином, суд встановив наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки донька сторін вже досягла повноліття, а отже у розумінні ст. 6 СК України вже не є дитиною. Що вказує на неможливість застосування відносно розміру розрахунків аліментів розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211.20 грн. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Стосовно вимоги представника позивачки про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У відповідності до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, судом встановлено, що 01.02.2021 між [PERSON] та адвокатом Стареньким С.Є. було укладено договір про надання правової допомоги та правничої допомоги, відповідно до п. 4 якого предметом договору є представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного судочинства. Згідно з п. 6 Договору факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. 31.01.2022., 31.01.2024 дія договору була пролонгована шляхом підписання сторонами додаткових договорів. Відповідно до поданої до суду платіжної інструкції від 07.10.2024 позивачка сплатила на користь адвоката 15 000 грн. у якості гонорару. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Враховуючи викладене, незначну складність категорій справ про стягнення аліментів на час навчання, неподання представником позивачки до суду розрахунку обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у вказаній цивільній справі, за наявності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, викладеному у відзиві на позовну заяву, суд доходить до переконання, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. є неспівмірною із складністю справи. Таким чином, суд зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial