Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 квітня 2015 року виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Теплицького району Вінницької актовий запис № 05. Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказала, що уже понад рік вони з відповідачем проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, тому зараз сторони як зовсім чужі люди. На підставі чого подружжя перестало спілкуватися як сім`я. Можливості зберегти сім`ю немає. Позивач переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сімейних проблем, він не може підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про будову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопопоги. За таких обставин позивач вважає, що подальше сімейне спільне життя та збереження щлюбу суперечить інтересам позивача. На примирення не згодна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Позивач [PERSON] при подачі позовної заяви просила суд проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує, щодо винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення і позивач проти цього не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 25 квітня 2015 року сторони зареєстрували, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . Уже понад рік сторони проживають окремо. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, тому зараз сторони як зовсім чужі люди. Шлюбні стосунки були фактично припинені. Позивач вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між подружжям уже тривалий час мають негативний характер, між сторонами відсутнє нормальне спілкування. На підставі чого подружжя перестало спілкуватися як сім`я. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу України. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з п.2 ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved