Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог вказано на те, що [PERSON] , [INFO] , є батьком малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , яка рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2024 року була позбавлена батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] також злісно ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання дітей, не приймав жодної участі в житті та вихованні дітей. Діти ніколи не бачили відповідача та не знайомі з ним. Своїм батьком діти вважають [PERSON] , який зі слів [PERSON] являється їхнім біологічним батьком. На теперішній час діти знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Щасливе дитинство» в Хмельницькій області, м. Полонне, вул. Толстого, буд. 117. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-19/13 від 27.10.2023 року малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-19/14 від 27.10.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради. 22 серпня 2024 року Органом опіки та піклування Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області були розглянуті матеріали, надані Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті від 19.08.2024 року, щодо розгляду проекту Висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей, за результатами якого, виходячи з інтересів дітей, з метою захисту їх прав, орган опіки та піклування Таврійської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Таврійської сільської ради №64 від 22.08.2024 року затверджено Висновок органу опіки та піклування Таврійської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З вищевказаних обставин можна зробити висновок, що батько знехтував своїм обов`язком бути поряд з дітьми, жити їх інтересами, надавати всебічну допомогу; не бажає він і реалізовувати свої батьківські права на спілкування з дітьми та їх виховання. Більш того, як встановлено органом опіки та піклування, проживання разом з відповідачем буде згубним для здоров`я та емоційного стану дітей. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку органу опіки та піклування, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дітей. У позивача немає жодного сумніву в тому, що відповідач не лише не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дітей, а й навпаки, - його присутність у житті сина та доньки відбилося б згубно на фізичному та психологічному стані та розвитку дітей. В судовому засіданн і представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-21). Шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано рішенням Орхівського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2018 року по справі №323/2397/18. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2024 року по справі №336/13209/23 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач у позовній заяві відповідач [PERSON] злісно ухиляється від виконання обов`язку з виховання та утримання дітей, не приймав жодної участі в житті та вихованні дітей. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-19/13 від 27.10.2023 року малолітня [PERSON] , [INFO] , взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради. Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 01-19/14 від 27.10.2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах Служби у справах дітей виконавчого комітету Таврійської сільської ради. Згідно повідомлення КУ «Центрнаданнясоціальних послуг» від 15.08.2024 року №90 вбачається, що [PERSON] повідомила, що біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] є її співмешканець [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Таврійської сільської ради від 22.08.2024 року №64, органі опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Положення вказаної Конвенції узгоджуються з нормами законів України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Доцільно з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, а також визначити, чи виправдовуються такі заходи станом фізичного або психічного здоров`я дитини. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Оцінка пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Суд зазначає, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифіковано Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. В судовому засіданні було допитано дітей [PERSON] та [PERSON] , які вказали, що повертатися до батьків не хочуть, мати пиячила, батька ніколи не бачили. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав батька, суд дійшов висновку, що у зв`язку із неможливістю батька забезпечити їм безпечні умови існування та розвитку, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно же до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Слід зазначити, що інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Зокрема згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У зв`язку з вищевказаними положеннями чинного законодавства, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зокрема нормами ч. 2 ст. 182 СК України визначено, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно же з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами 03 вересня 2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин, з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку батька, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 03 вересня 2024 року до досягнення дітьми повноліття, на користь закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved