Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Стислий виклад позиції Позивача. 11 травня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», третя особа - Національне агентство з питань запобігання корупції про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення суми відшкодування за невикористані відпустки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, у якій [PERSON] просив суд: 1. Скасувати наказ в.о. ректора Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» В. Данішевського №194-КО від 20 квітня 2023 року в частині звільнення проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи [PERSON] , з 21 квітня 2023 року за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників. 2. Скасувати наказ в.о. ректора Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» В. Данішевського №82- КО від 14.02.2023 року «Про скорочення штату працівників академії» в частині скорочення посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи. 3. Поновити [PERSON] на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» з 21 квітня 2023 року. 4. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] заробітну плату за період з 07 грудня 2022 року по 29 грудня 2022 в розмірі 26 797,92 грн. 5. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] заробітну плату за період з 29 грудня 2022 року по 21 квітня 2023 в розмірі 82 809,34 грн. 6. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] суму відшкодування за невикористані дні відпустки за період з 22 червня 2021 року по 21 квітня 2023 року в розмірі 116 656,12 грн. 7. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2023 року по день постановлення судового рішення. Під час розрахунку прийняти до уваги, що середньоденна заробітна плата [PERSON] на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи складала 1674 грн.87 коп. При цьому, середній заробіток в межах суми платежу за один місяць становив у розмірі 33 184,00 грн. 8. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку за вчинення мобінгу стосовно [PERSON] . При цьому, середній заробіток в межах суми платежу за один місяць становити у розмірі 33 184,00 грн. 9. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] грошову компенсацію за моральну шкоду спричинену незаконним звільненням викривача у розмірі шестимісячного середнього заробітку. При цьому, середній заробіток за місяць встановити у розмірі 33 184,00 грн. 10. Стягнути з Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] грошову компенсацію за моральну шкоду спричинену тривалим порушенням трудових прав та нарахування заробітної плати та відпускних виплат у розмірі 200 000 гривень 00 копійок. 11. Судові витрати покласти по Відповідачів. 19 червня 2023 року представником [PERSON] - адвокатом Шпаковою Т.С., до суду було подано клопотання про усунення недоліків позовної заяви, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року, до якого було долучено докази сплати судового збору, а також зміни позовної заяви в частині найменування Відповідача - вказано замість «Державний вищий навчальний заклад «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» правильну назву «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури». В обґрунтування позовних вимог Позивач у позовній заяві посилається на те, що 01 лютого 2019 року його було переведено по строковому трудовому договору на посаду проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи (наказ №55 від 31 січня 2019 року, запис в трудовій книжці №15). Строк дії договору становить до 08 січня 2024 року. Додаткова угода про зміну умов строкового договору, в тому числі зміну строку дії трудового договору - не укладалась. На початку 2021 року [PERSON] стало відомо про наявність в діях ректора Відповідача - [PERSON] складу корупційних правопорушень, в результаті чого [PERSON] направив письмову заяву, в якій викрив дії ректора. 08 лютого 2021 року [PERSON] набув статус викривача, що підтверджується листом Національного агентства з питань запобігання корупції №23-02/12565-22 від 25 травня 2022 року. Наказом ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 22 червня 2021 р. №260-КО звільнено [PERSON] з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи за п.2 ст.40 КЗпП. Не погоджуючись із своїм звільненням за Наказом від 22.06.2021 р. №260-КО, [PERSON] оскаржив його в суді, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №201/6805/21 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2021 року скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції - задоволено частково. Визнано неправомірним наказ ДВНЗ Придніпровська державна академія будівництва та архітектури від 18 червня 2021 року №260-ОК Про звільнення з роботи [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи у ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» з 22 червня 2021 року; стягнуто із ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» (ЄДРПОУ 02070772) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2021 року по 06 грудня 2022 року у розмірі 626 401 грн. 38 коп. та грошову компенсацію у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 216058 грн. 53 коп., вирішено допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи у ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць у розмірі 33184 грн. 07 грудня 2022 року [PERSON] було подано до канцелярії ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» заяву щодо реалізації виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №201/6805/21 й поновлення його на посаді. До заяви було долучено оригінал постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року по справі №201/6805/21 (резолютивну частину). 15 грудня 2022 року [PERSON] повторно подано заяву про поновлення його на посаді проректора. 26 грудня 2022 року [PERSON] було направлено скаргу на дії працівників ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», які уникають виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року. Оскільки [PERSON] не було поновлено на посаді, він звернувся із заявою до правоохоронних органів щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, відносно службових осіб ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», за наслідком чого було зареєстроване кримінальне провадження №42023040000000125. В підсумку, Наказом в.о. ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» Данішевського В. від 28.12.2022 року №650-КО [PERSON] було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи і таким чином виконано Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 р. по справі № 201/6805/21. За твердженням [PERSON] , після поновлення його на займаній посаді, зі сторони керівництва Відповідача розпочався сильний мобінг, направлений на те, щоб змусити [PERSON] звільнитися з займаної посади. Мобінг відносно себе [PERSON] вбачав у тому, що його тривалий час не було поновлено на займаній посаді, а також в день поновлення на займаній посаді, йому не було повідомлено обов`язкові умови, передбачені ст. 29 КЗпП, в тому числі розмір його заробітної плати, відомості щодо відпустки та інше. Також, [PERSON] не було забезпечено всіма необхідними засобами для роботи. Також [PERSON] було відразу після поновлення написано заяву про надання йому щорічної відпустки, однак жодної відповіді на вказану заяву надано не було. [PERSON] вказується, що йому закріпили робоче місце в напівпідвальному приміщенні, де температурний режим не надавав можливості працювати. Крім того, в кабінеті була цвіль, а також не було жодних умов для праці (комп`ютер, канцелярське приладдя та інше). Робоче місце що було закріплено за [PERSON] було непридатним для роботи, та навіть для тимчасового очікування. Всі заяви та звернення [PERSON] ігнорувалися. Ректор [PERSON] , та проректор Данішевський В. уникали спілкування з [PERSON] , та забороняли з ним спілкуватися всім іншим. Начальнику відділу кадрів Прокоф`єву Б. було дано наказ слідкувати, щоб [PERSON] , не виходив зі свого напівпідвального кабінету. [PERSON] неодноразово звертався із різними заявами та скаргами про здійснення його мобінгу та інших порушень його прав, однак належних відповідей на свої звернення не отримував. 10 січня 2023 року [PERSON] направив до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області заяву про необхідність припинення мобінгу, а також з метою припинення злочинних дій, вчинених керівництвом Академії. Аналогічні заяви були направлені до Міністерства освіти і науки України, Державної служби якості і освіти України, НАЗК. За твердженням Позивача, Відповідачем вживалися заходи для скорочення посади Позивача, що проявилось у роботі комісії з питань оптимізації штатного складу Академії. Дізнавшись про наявність та засідання вказаної комісії, [PERSON] було подано до канцелярії Академії заяву від 01 лютого 2023 року про захист його прав як викривача та припинення протиправних та злочинних дії зі сторони керівництва Академії, які направлені на його звільнення. [PERSON] вказувалося, що з підстави особистої неприязні ректора [PERSON] та в.о. ректора (проректора) Данішевського В. , ними було вигадано «оптимізацію штатного складу» та створено комісію, наслідком діяльності якої повинно бути його звільнення. 17 лютого 2023 року [PERSON] було отримано повідомлення №20 від 16 лютого 2023 року, за змістом якого Відповідачем було повідомлено Позивача, що відповідно до наказу №82 КО від 14 лютого 2023 року проводиться скорочення штату працівників. Посада Позивача підлягає скороченню, з огляду на що пропонувалося перейти на іншу вакантну посаду відповідно до Додатку №1. Наказом Відповідача від 20 квітня 2023 року № 194-КО Позивача було звільнено із займаної посади за п.1 ч.1 ст.40 КзПП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. За твердженням Позивача, скорочення було застосовано саме до його посади проректора, а оцінка посад інших проректорів не здійснювалося. Також рішення щодо звільнення проректора [PERSON] було ухвалено іншим проректором, що вказує на необ`єктивність та вибірковість. Позивач посилається на незаконність свого звільнення, оскільки Відповідачем було порушено обмеження, встановлені ст.53-4 Закону України «Про запобігання корупції», відповідно до яких викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Позивачем зазначається, що відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №260/26/19 встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи дають підстави стверджувати, що позивач набув статусу викривача у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» і здобув відповідний імунітет, що унеможливлювало його звільнення. Позивачем вказується, що Відповідач також порушив вимоги ст.49-2 КЗпП України, оскільки йому не було запропоновано вакантних посад чи роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідачем не було запропоновано рівноцінну посаду, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду. Позивачем зазначено, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №201/6805/21, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 1674 грн.87 коп. З урахуванням вказаного, Позивач просив суд стягнути компенсацію за затримку у виконанні Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі №201/6805/21 за період з 07.12.2022 по 29.12.2022. Позивачем вказано, що Відповідач зменшив розмір середньої заробітної плати та установив його на рівні 13 300 грн на місяць згідно розрахункового листа від 25.04.2023 року. За твердженням Позивача, в період з 29.12.2022 р. по 21.04.2023 р. середньоденний розмір нарахованої заробітної плати був на 1009,87 грн. менше, ніж розмір середньоденної заробітної плати, що був визначений постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року у справі №201/6805/21. Загальна кількість відпрацьованих днів становить 82 робочих днів. Таким чином, недоплачена заробітна плата за період з 29.12.2022 року по 21.04.2023 року становить в розмірі 82 робочих днів *1009,87 грн. = 82 809,34 грн., які Позивач просить стягнути з Відповідача. Позивачем вказується, що його було поновлено на займаній посаді з 22.06.2021 р., при цьому після поновлення на займаній посаді [PERSON] використав 21 календарний день відпустки, що підтверджується наказом про надання щорічної відпустки №33-в від 20.03.2023 року. За період з 22.06.2021 року по 21.04.2023 року [PERSON] відпрацьовано 669 днів, таким чином, загальний строк днів відпустки по вказаний день становить - 104 дні. З них використано 21 календарний день. Тобто, в день звільнення [PERSON] повинно було бути сплачено за 83 календарних дні невикористаної відпустки, що становить 83 к.д. * 1674, 87 гри. = 139 014,21 гривень. На думку Позивача, під час розрахунку відпускних виплат, відповідач безпідставно використав занижений розмір заробітної плати, в результаті чого у Відповідача виникла заборгованість зі сплати відпускних в розмірі 116 656,12 грн. [PERSON] заявлено позовні вимоги про відшкодування спричиненої моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., яку за твердженням Позивача він зазнав внаслідок тривалого порушення його трудових прав та нарахування заробітної плати та відпускних. На підставі положень ч.4 ст.235 КЗпП України, Позивачем заявлено вимоги про стягнення на його користь грошової компенсації за моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням Позивача у розмірі шестимісячного заробітку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 11 травня 2023 року, та після автоматичного розподілу справ між суддями, відповідно до якого справа була розподілу до розгляду судді Федоріщеву С.С., ухвалою від 16 травня 2023 року, провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 13 червня 2023 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із недоплатою позивачем судового збору, та після усунення недоліків, ухвалою від 19 червня 2023 року, розгляд справи продовжено. Ухвалою від 17 липня 2023 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено [PERSON] . Ухвалою від 20 грудня 2023 року було задоволено клопотання сторони позивача та витребувано докази по справі. Ухвалою від 28 січня 2025 року було замінено первісного Відповідача Придніпровську державну академію будівництва та архітектури на правонаступника Український державний університет науки і технологій, який, заперечуючи проти задоволення позову, подав заяву про подальший розгляд справи у відсутність його представника. В судовому засіданні сторона позивача та представник третьої особи НАЗК наполягали на задоволенні позову, представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Стислий виклад позиції Відповідача. Придніпровська державна академія будівництва та архітектури з позовними вимогами не погодилась. У відзиві на позовну заяву Відповідачем зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а також є наслідком зловживання позивачем своїми правами та статусом викривача. Відповідачем зазначено, що посилання Позивача на письмові покази свідків у кримінальному провадженні № 121040000000566 від 30.09.2021 року є помилковими, оскільки остаточного судового рішення по справі немає. 28.12.2022 року Позивача було поновлено на роботі на підставі Наказу № 650-КО від 28.12.2022р. Пунктом 7 вказаного Наказу визначене робоче місце [PERSON] у кабінеті №119-А Придніпровської державної академії будівництва та архітектури. Пунктом 8 Наказу передбачено ознайомлення [PERSON] з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього розпорядку ПДАБА. Посилання Позивача на ст.29 КЗпП України та твердження про те, що йому не було повідомлено обов`язкові умови, передбачені ст.29 КЗпП, Відповідач вважає хибними, оскільки він не приймався на роботу, а був поновлений на посаді, яку раніше займав. Відповідач посилається на те, що відповідно до Наказу № 55-КО від 31.01.2019 року, [PERSON] було переведено з 01.02.2019 року по 08.01.2024 р. на посаду проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи з окладом на місяць: с/ф - 7957,00 грн., доплата 15% за науковий ступінь. Наказом №21-КО від 10.01.2023 року [PERSON] , проректору з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, в зв`язку з поновленням на роботі Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, установлено з 06.12.2022 року оплату на місяць: с/ф - 13 300,0 грн., доплату 15% за науковий ступінь, надбавку 10% за вислугу років. Посилання Позивача на невідповідність робочого місця встановленим вимогам Відповідач вважає безпідставними, оскільки всі звернення та зауваження [PERSON] були перевірені, що підтверджується доповідною запискою начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Академії [PERSON] та проректора з соціально-економічної адміністративної та господарської роботи Академії Бабенка М.М. від 01.02.2023 року, та не знайшли свого підтвердження. Також у доповідній записці зазначено, що під час спроб з`ясувати безпосередні питання щодо заявлених порушень у [PERSON] , останній взаємодіяти відмовився, посилаючись на те, що для відповіді на поставлені запитання, йому необхідно радитися з юристами. 01.02.2023 року [PERSON] було повідомлено про проведену перевірку за заявою останнього від 29.12.2022 року та про те, що в ході перевірки викладених у заяві питань, порушень діючого законодавства стосовно нього, працівниками та керівництвом академії не виявлено. Відповідачем вказується, що посилання Позивача щодо начебто заборони йому спілкуватися з іншими працівниками Академії не підтверджені жодними доказами, та не відповідають дійсності. Позивачем не надано жодних доказів того, що він, як проректор, надавав доручення підлеглим, які не виконувались. Все, чим займався [PERSON] після того, як його було поновлено на посаді за рішенням суду, зводилось до написання заяв, скарг, звернень до безлічі осіб, з`ясування відносин та звинувачення всіх оточуючих у вчиненні систематичних тривалих умисних дій та бездіяльності, що спрямовані на приниження його честі та гідності, ділової репутації, у тому числі з метою його звільнення. Відповідачем стверджується, що Позивачем не надано жодного доказу звернення до медичного закладу, до лікарів з приводу погіршення стану його здоров`я. Відповідач не погоджується із твердженнями Позивача, що було зменшено розмір його заробітної плати, посилаючись на те, що його оклад навпаки було збільшено, що встановлюється із порівняння змісту Наказу № 55 КО від 31.01.2019 р. та Наказу № 21-КО від 10.01.2023 р., оскільки за останнім Наказом посадовий оклад Позивача на місяць збільшився з 7957,00 грн. до 13300,00 грн, доплата за науковий ступінь в розмірі 15% не змінилася, та навпаки, додалась надбавка за вислугу років у розмірі 10%. Відповідач вказує, що розмір середньоденної заробітної плати у сумі 1674, 87 грн. та середній заробіток в межах суми платежу за один місяць у розмірі 33 184,00 грн. на які посилається Позивач та вказаний в довідці від 19.05.2022 року, наданої до суду у справі №201/6805/21 розраховувались відповідно до нарахованої та виплаченої заробітної плати Позивача з урахуванням додаткових виплат, в т.ч і відпускних, які передбачені законодавством за визначений період, встановлений чинним законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 08.02.1995 №100. Після поновлення на посаді, нарахувань та додаткових виплат Позивачу проведено не було, тому і розмір середньомісячної заробітної плати відрізняється. Відповідачем наголошується, що скорочення посади Позивача та його звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулося із дотриманням вимог діючого законодавства України, та вказує на законність наказів ПДАБА № 194-КО від 20.04.2023 року та № 82-КО від 14.02.2023 року. Відповідачем вказується, що кожне підприємство, з урахуванням волі власника, виходячи з належного підприємству майна, вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, штатний розклад і чисельність працівників. Придніпровська державна академія будівництва та архітектури Наказом №82-КО від 14.02.2023 року «Про скорочення штату працівників академії» у зв`язку зі значним зменшенням бюджетного фінансування та надходжень за спеціальним фондом, з урахуванням рекомендацій, затверджених Вченою радою Академії, даних комісією з оптимізації штатного складу академії, проведено скорочення штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України в кількості 17 штатних одиниць. З вказаним Наказом №82-КО від 14.02.2023 року позивача [PERSON] ознайомлено та його копію вручено 17.02.2023 року. 17.02.2023 року Позивачу було вручене повідомлення № 20 від 16.02.2023 року, в якому вказано, що «в Академії проводиться скорочення штату працівників. Посада яку Ви обіймаєте, підлягає скороченню. Вам пропонується перейти на іншу вакантну посаду відповідно до додатку №1. Просимо Вас не пізніше як за два місяці з дня отримання цього повідомлення письмово і повідомити про прийняте Вами рішення із зазначенням посади, на яку Ви погоджуєтесь перейти. У разі відсутності Вашої заяви у встановлений термін, Ви будете звільненні за п.1 ст. 40 КЗпП України». Ознайомлення з вказаними Наказом і Повідомленням та отримання їх копій підтверджується Позивачем в тексті позовної заяви. Окрім цього, Відповідачем неодноразово на електронну адресу позивача [INFO] направлявся Перелік вакантних посад, наявних в ПДАБА станом на 28.03.2023 р., станом на 17.04.2023 р. Наказом ПДАБА № 194-КО від 20.04.2023 року [PERSON] звільнено з 21.04.2023 року за ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату працівників, виплачено компенсацію за 41 календарний день невикористаної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. З даним Наказом Позивач був ознайомлений та його копію отримав, що також ним підтверджено в позовній заяві. Відповідачем вказується, що згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Частиною 2 статті 5 цього Закону передбачається, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. З огляду на вказане, Відповідачем вказується про відсутність порушень з його боку положень ст.43 КЗпП України. Відповідач зазначає, що оскільки вимоги про поновлення на посаді є похідними від вимог про незаконність наказів про звільнення, то вони також не підлягають задоволенню. Відповідач не погоджується із вимогами Позивача про здійснення виплати за затримку у поновленні на роботу за грудень 2022 року, посилаючись на те, що [PERSON] 15.01.2023 року було нараховано і виплачено належну суму заробітної плати за період з 06.12.2022 р. по 31.12.2022 р. у сумі 14357,97 грн., що відповідає змісту Наказу Придніпровської державної академії будівництва та архітектури № 21- К від 10.01.2023 року, яким було визначено оклад Позивача. Так, наказом від 06.03.2023 р. № 119-КО [PERSON] було нараховано та виплачено заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 33184 грн. Відповідно до Наказу від 20.04.2023 р. № 194-КО [PERSON] був звільнений з роботи у зв`язку з скороченням штату працівників. Йому було нараховано та виплачено компенсацію за 41 календарних днів невикористаної відпустки на суму 22358,09 грн., та нараховано і виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку у сумі 16 226,85 грн. Відповідачем зазначається, що таким чином [PERSON] було виплачено заробітну плату, яка нараховувалась з 06.12.2022 року на підставі Наказу від 10 січня 2023 року №21-КО, а тому вимогу про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за період з 07.12.2022 р. по 29.12.2022 р. не може бути задоволено через відсутність законних для цього підстав. Позивач вже отримав заробітну плату за вказаний період. Відповідачем зазначається, що Позивачем пропущено строк звернення до суду з такою вимогою, який обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Враховуючи, що Позивач звернувся з вимогою про стягнення компенсації за затримку виконання рішення суду за період грудня 2022 року тільки у травні 2023 року, то ним пропущений строк на звернення до суду із вказаною позовною вимогою. Відповідач не погоджується із позовними вимогами про стягнення заробітної плати за період з 29.12.2022 р. по 21.04.2023 року у розмірі 82809,34 грн., наголошуючи на їх безпідставності та суперечності положенням Наказу ПДАБА № 21-КО від 10.01.2023 року, який не оскаржувався та встановлює підвищений, порівняно із раніше діючим, розмір заробітної плати Позивача. Наголошує, що середньомісячна заробітна плата Позивача складає 16 226,85 грн. на місяць. При поновленні позивача на посаді не сталося переведення його на нижче оплачувану роботу, йому встановлено його посадовий оклад та доплати, передбачені діючим законодавством. Інші виплати не були передбачені і не були можливими через значне зменшення бюджетного фінансування та надходжень за спеціальним фондом для всіх працівників Академії. Відповідач заперечує проти позовних вимог про стягнення на користь позивача суми відшкодування за невикористані дні відпустки за період з 22.06.2021 р. по 21.04.2023 р. в розмірі 116656,12 грн. В обґрунтування своєї позиції Відповідачем вказується, що відповідно до Наказу №194-КО від 20.04.2023 року «Про звільнення з роботи», Позивачу було виплачено компенсацію за 41 календарних днів відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Згідно Інформаційної довідки відділу кадрів щодо компенсації днів щорічної відпустки [PERSON] : посада проректор з науково - педагогічної, кадрової та виховної роботи відноситься до науково-педагогічних працівників, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963. Посада проректора, що виконує педагогічну роботу в цьому закладі вищої освіти має 56 календарних днів щорічної основної відпустки: період з 22 червня по 06 жовтня 2021 року. Посада проректора, що не виконує педагогічної роботи в цьому закладі вищої освіти має 28 календарних днів щорічної основної відпустки: період з 06 жовтня по 21 квітня 2023 року. Підстава: Розділ IV додатку до Порядку надання щорічної основної відпустки науково-педагогічним працівникам Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року №346. Відповідачем зазначається, що згідно наказу №650-КО від 28.12.2022 р. розрахунковий період для відпустки почався 22.06.2021 року і закінчився 21.04.2023 року згідно наказу №194-КО від 20.04.2023 року. Період з 22.06.2021-06.10.2021 - 16 календарних днів (із розрахунку 56 календарних днів на рік), період з 07.10.2021-06.10.2022 -28 календарних днів (із розрахунку 28 календарних днів на рік), період з 07.10.2022 -21.04.2023 - 18 календарних днів (із розрахунку 28 календарних днів на рік). Позивач використав 21 день своєї відпустки з 27.03.2023 року по 16.04.2023 року. Враховуючи вищенаведене, станом на 21.04.2023 року компенсація за щорічну відпустку становить 41 календарний день. Таким чином, вимога про стягнення на користь позивача суми відшкодування за використані дні відпустки за період з 22.06.2021 року по 21.04.2023 року в розмірі 16656,12 не підлягає задоволенню з причини використання позивачем частини щорічної відпустки та отримання компенсації невикористаних днів щорічної відпустки при звільненні 104.2023 року у кількості календарних днів, визначених чинним законодавством України. Відповідач звертає увагу на Постанову Верховного Суду від 03.05.2023 р. по справі №201/11345/21, де учасниками справи були ті ж самі сторони, які є учасниками даної справи. З правового висновку Верховного Суду у вказаній справі випливає, що статус викривача [PERSON] не є абсолютним і має певні межі. За висновком суду, [PERSON] вказує, що набув статусу викривача 08.02.2021 року, натомість увільнення останнього здійснено 06.10.2021 року на підставі наказу № 547 КО від 05.10.2021 року, що, з урахуванням досить тривалого часу між набуттям статусу викривача, та на думку заявника, застосування до нього негативних наслідків у вигляді звільнення, ставить під сумнів упередженість у діях відповідача відносно позивача під час прийняття наказу про звільнення останнього. Відповідачем наголошується, що в даній справі Позивача [PERSON] звільнено у зв`язку із скороченням штату 21.04.2023 року що, з урахуванням досить тривалого часу між набуттям статусу викривача 08.02.2021 року, та, на думку [PERSON] застосування до нього негативних наслідків у вигляді звільнення, ставить під сумнів упередженість у діях Відповідача відносно нього під час прийняття Наказу № 194-КО від 20.04.2023 року про вивільнення останнього та ще шістьох працівників академії на тій самій підставі. Відповідачем підкреслюється, що Наказом №82-КО від 14.02.2023 року «Про скорочення штату працівників академії» у зв`язку зі значним зменшенням бюджетного фінансування та надходжень за спеціальним фондом, з урахуванням рекомендацій, затверджених Вченою радою академії, даних комісією з оптимізації штатного складу академії проведено скорочення штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України в кількості 17 штатних одиниць. Відповідач вважає, що Позивачем не доведено належними та достатніми доказами вчинення по відношенню до нього «мобінгу», а в діях Відповідача, який вимушений скорочувати штат працівників через значне зменшення бюджетного фінансування та надходжень за спеціальним фондом відсутні упередженість та протиправність по відношенню до Позивача, а також відсутній причинний зв`язок між виданням наказу про звільнення [PERSON] та його діяльністю як викривача. Відповідачем заперечено проти позовних вимог про стягнення шестимісячного середнього заробітку на користь Позивача на підставі положень ст.235 КЗпП України, і зазначено при цьому, що у вказаній статті КЗпП України мова йде про виплату грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку в разі відмови від поновлення. Оскільки таких підстав немає, Відповідач просить відмовити у задоволенні і цих позовних вимог. Стислий виклад позиції третіх осіб. Національним агентством з питань запобігання корупції надано письмові пояснення, в яких зазначено, що [PERSON] листом від 21.02.2023 (вх. № ПК/238/0-23) звернувся до Національного агентства, в якому просив вжити заходи захисту стосовно нього як викривача у зв`язку із застосуванням роботодавцем негативних заходів впливу, у вигляді скорочення його посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, що пов`язані із здійсненням ним повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень вчинених ректором Академії [PERSON] . У зв`язку з цим, Національним агентством розпочато перевірку інформації, зазначеної у листі [PERSON] від 21.02.2023 року. В письмових поясненнях зазначено, що [PERSON] 08.02.2021 року звертався із заявою щодо можливих корупційних дій ректора Академії [PERSON] до Міністерства освіти та науки України та народних депутатів України Бобровської С.А. і Чорного Д.С . Також, за вказаними відомостями наданими [PERSON] слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 23.04.2021 розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №12021040000000327 за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України. У розумінні положень чинного законодавства [PERSON] вважається викривачем з 08.02.2021 року, тобто з моменту подання повідомлення про можливі корупційні дії ректора Академії [PERSON] , що не спростовано Відповідачем. Вказані обставини також були підтверджені судом під час розгляду справи №201/6805/21 за позовом [PERSON] до Академії про визнання протиправними та скасування наказів від 15.02.2021 року та 18.06.2021 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації. Зокрема, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 03.05.2023 року у справі № 201/6805/21, надані [PERSON] докази свідчать про те, що Позивач є викривачем в запобіганні і протидії можливим корупційним діям керівництва Відповідача, а тому повідомлення Позивачем у лютому 2021 року про можливі факти корупційних правопорушень ректором [PERSON] у подальшому могло стати причиною настання негативних змін для позивача, які знайшли свій прояв у його звільненні з роботи у червні 2021 року. Вказаною постановою Верховного Суду касаційну скаргу Академії задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року в частині стягнення з Академії на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 216 058,53 грн. скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, а в частині вирішення позовних вимог Позивача про визнання неправомірним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без змін. Постановлено поновити [PERSON] на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи з 22.06.2021 року. На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, Позивача листом в.о. ректора Академії Данішевського В. від 28.12.2022 року повідомлено про поновлення його на зазначеній посаді з 22.06.2021 року. Ураховуючи, що станом на момент поновлення [PERSON] на посаді, його роботодавцем і безпосереднім керівником залишився ректор Академії [PERSON] , обставини, за яких Позивач потребував захисту як викривач, не змінилися. [PERSON] 21.02.2023 звернувся до Національного агентства із заявою про вжиття заходів захисту щодо нього як викривача у зв`язку з отриманням ним 17.02.2023 року повідомлення від 16.02.2023 року № 20 про скорочення його посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи. Згідно письмових пояснень Національного агентства з питань запобігання корупції, станом на момент надання пояснень до позовної заяви триває перевірка фактів, викладених у заяві Позивача від 21.02.2023 року, а отже Національне агентство не має об`єктивної можливості підтвердити або спростувати факт застосування негативних заходів впливу з боку його роботодавця, у вигляді скорочення посади [PERSON] , а також чи відбулося воно у зв`язку з повідомленням ним про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, вчинених ректором Академії [PERSON] . Національним агентством з питань запобігання корупції наголошено, що саме Відповідач повинен доводити відсутність у нього мотивів застосування до викривача негативних заходів внаслідок здійснення останнім відповідного повідомлення. В протилежному випадку, а саме у випадку недоведення зазначених обставин, порушені права викривача підлягають обов`язковому відновленню, зокрема, в судовому порядку. Представником третьої особи [PERSON] надано до суду письмові пояснення, за змістом яких проти позовних вимог третьою особою заперечується. Третьою особою [PERSON] через свого представника зазначено, що позиція Позивача про його звільнення через повідомлення Позивачем у лютому 2021 року про можливі факти корупційних правопорушень є безпідставною. Вказує, що Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/6805/21 за позовом [PERSON] до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошової компенсації з цього приводу було вказано, що імунітет викривача не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що надані позивачем докази свідчать про те, що позивач є викривачем в запобіганні і протидії можливим корупційним діям керівництва відповідача, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що повідомлення позивачем у лютому 2021 року про можливі факти корупційних правопорушень ректором у подальшому могло стати причиною настання негативних змін для позивача, які знайшли свій прояв у його звільненні з роботи у червні 2021 року. На думку третьої особи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність у Позивача статусу викривача корупції, однак не здійснював жодних категоричних висновків, що звільнення Позивача у 2021 році відбулося саме через його статус як викривача корупції. Також, іншою Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/11345/21 за позовом [PERSON] до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, було вказано, що викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до положень зазначеної норми особа або член її сім`ї не може бути звільнена у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. [PERSON] вказує, що набув статусу викривача 08 лютого 2021 року, натомість вивільнення останнього здійснено 06 жовтня 2021 року на підставі наказу № 547 КО від 05.10.2021 року, що, з урахуванням досить тривалого часу між набуттям статусу викривача, та, на думку заявника, застосування до нього негативних наслідків у вигляді звільнення, ставить під сумнів упередженість у діях відповідача відносно позивача під час прийняття наказу про вивільнення останнього. При цьому позивачем під час розгляду справи не надано будь-яких інших доказів, які б дали змогу дійти висновку про наявний тиск на нього після 08.02.2021 року, тобто набуття статусу викривача, інших дій відповідача відносно нього, які б свідчили про упередженість, пов`язану із зверненнями [PERSON] до відповідних органів. За позицією третьої особи, у двох судових справах № 201/6805/21 та № 201/11345/21 за позовом [PERSON] до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» Верховним Судом було в одній справі зроблено висновок про певну можливість звільнення [PERSON] через наявність статусу викривача корупції, а в іншій справі також стосовно звільнення [PERSON] було зроблено висновок, що звільнення Позивача не має відношення до порушення його статусу та прав як викривача корупції. За наведених обставин, в кожній конкретній справі та відповідній правовій ситуації, суду належить встановити, чи було або не було пов`язане звільнення Позивача із наявністю у нього статусу викривача корупції. На думку третьої особи, позовна заява [PERSON] має плутаний та уривчастий характер, зводиться до незгоди із діями або бездіяльністю Відповідача, що не відповідає дійсності, з огляду що просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] був прийнятий на роботу до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури». Обставини прийняття на роботу Позивача та його подальшого звільнення з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, що відбулося відповідно до Наказу від 18.06.2021 року № 260-ОК, були встановлені Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року по справі № 201/6805/21, а отже не підлягають повторному доказуванню та оцінюванню при розгляді даної справи. Відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року по справі №201/6805/21 встановлено, що Наказом № 299-КО від 29.07.2015 року Позивача було прийнято на роботу до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» з 01.08.2015 року на посаду старшого наукового співробітника лабораторії експериментальних та наукових досліджень. Наказом від 31.01.2019 року № 55-КО Позивача було переведено з 01.02.2019 року по 08.01.2024 року по строковому трудовому договору на посаду проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи. На підставі Наказу від 18.06.2021 року № 260-ОК Позивача було звільнено з роботи з наступним формулюванням: [PERSON] проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, звільнити 22.06.2021 року за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок змін в організації управління виробничою діяльністю і штатного розпису Академії та його відмовою від переведення на іншу посаду. Остаточний розрахунок з Позивачем було проведено у відповідності до положень ст.116 КЗпП України у день звільнення 22.06.2021 року шляхом перерахування за платіжним дорученням від 22.06.2021 року за № 6103 компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні у розмірі 32 257 грн. 34 коп. Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі № 201/6805/21 було частково задоволено касаційну скаргу ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», та скасовано Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року в частині стягнення з ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 216058,53 грн. і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року залишено без змін. 07.12.2022 року [PERSON] звернувся із письмовою заявою до ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» із заявою про його поновлення на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року по справі № 201/6805/21. Наказом в.о. ректора «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» Данішевського В. від 28.12.2022 року №650-КО [PERSON] було поновлено на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 р. по справі №201/6805/21. Цим же Наказом (п.3 Наказу) було вирішено повідомити [PERSON] про скасування наказу про звільнення та поновлення його на роботі, а також (п.5 Наказу) поновлено у штатному розписі академії посаду проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи. За даним наказом [PERSON] було ознайомлено 29.12.2022 року (т.1 а.с. 226). Пунктом 7 Наказу від 28.12.2022 року №650-КО було визначено робоче місце [PERSON] у кабінеті №119-А Придніпровської державної академії будівництва та архітектури. Наказом Придніпровської державної академії будівництва та архітектури від 10.01.2023 року №21-КО було вирішено установити [PERSON] у зв`язку з поновленням на роботі Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 р. оплату за місяць: с/ф - 13300 грн., доплата 15% за науковий ступінь, надбавка 10% за вислугу років. Наказом Придніпровської державної академії будівництва та архітектури від 14.02.2023 року №82-КО «Про скорочення штату працівників академії» було наказано: провести скорочення штатів працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (додаток № 1 до наказу), начальнику відділу кадрів Прокоф`єву, відповідно до ст.49 КЗпП України, ознайомити з цим наказом співробітників, посади яких підлягають скороченню та запропоновувати наявні вакантні посади, на які вони можуть бути переведеними. У випадку відмови від переведення чи неможливості їх переведення, у встановлені законом терміни звільнити за п.1 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с.234). 17.02.2023 року [PERSON] було ознайомлено з Наказом №82-КО від 14.02.2023 року, що підтверджується його розпискою (т.1, а.с.234 звор.). Придніпровською академією будівництва та архітектури складалися Переліки вакансій станом на 15.02.2023 року, 28.03.2023 року та 17.04.2023 року, які були направлені [PERSON] на його електронну пошту [INFO] Пунктом 1 Наказу Придніпровської державної академії будівництва та архітектури від 20.04.2023 р. №194-КО [PERSON] було звільнено з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи з 21.04.2023 року за ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Наказано виплатити компенсацію за 41 календарних днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку (т.1, а.с.241). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи правовідносини, що склалися між Сторонами, суд доходить до висновку про те, що вони врегульовані трудовим законодавством, зокрема Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Згідно із ст.140 цього ж Кодексу, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників. Крім цього, згідно змісту ст.141 Кодексу, роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну. (ст.142 КЗпП України). В даному випадку специфікою правовідносин, що склалися між сторонами є те, що Позивач, будучи поновленим на роботі на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи за рішенням суду, а саме - Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року по справі №201/6805/21, в подальшому був звільнений з 21.04.2023 року у зв`язку із скороченням штату працівників. При цьому Позивачем в якості підстав для задоволення позову наголошувалося, що його звільнення було зумовлено поданням ним заяви від 08.02.2021 року про вчинення можливих корупційних дій керівництвом Відповідача, з огляду на що він вважав своє звільнення мотивованим безпідставним застосуванням до нього тиску як до викривача. Оцінюючи вказані аргументи Позивача, суд виходить з наступного. У період часу до 2021 року Позивач працював у Відповідача на двох посадах, а саме - проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, а також на посаді доцента кафедри матеріалознавства та обробки матеріалів за сумісництвом. Відповідачем було звільнено Позивача з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи з 22.06.2021 року, та з посади доцента кафедри матеріалознавства та обробки матеріалів за сумісництвом з 05.10.2021 року. Не погодившись із своїм звільненням, Позивач оскаржив їх в судовому порядку, відповідно у судових справах № 201/6805/21 (справа по посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи) та № 201/11345/21 (справа по посаді доцента кафедри матеріалознавства та обробки матеріалів за сумісництвом). Остаточно обидві справи були розглянуті Верховним Судом. Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/6805/21 було частково задоволено касаційну скаргу ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», та скасовано Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року в частині стягнення з ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 216058,53 грн. і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року залишено без змін. Вказаною Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/6805/21 було зауважено, що розподіл обов`язків з доказування здійснюється відповідно до законодавчо закріплених загальних і спеціальних правил. Загальні правила діють для всіх справ незалежно від їх матеріально-правової природи. Спеціальні правила (презумпції та фікції) застосовуються стосовно певних категорій справ або при вирішенні окремих процесуальних питань. Змістом і тих, і інших є припущення про наявність або про відсутність позовних фактів. Винятки із загального правила розподілу обов`язку доказування випливають з норм матеріального права. Отже, з урахуванням статті 40 КЗпП України саме роботодавець має довести законність звільнення працівника з роботи. Роботодавцеві надано право самостійно визначати, чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі №753/22115/18, провадження №61-4959св20. Суди встановили, що згідно з наказом від 18 червня 2021 року відповідач звільнив Позивача з 22 червня 2021 року з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації. Підставою для такого звільнення слугувала посадова інструкція проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи, затверджена 01 лютого 2019 року ректором навчального закладу, з яким позивач ознайомився 02 лютого 2019 року, а також затверджене рішенням Вченої Ради академії Положення про співробітників ректорату від 01 вересня 2020 року №174, яким було змінено вимоги до посад співробітників ректорату та запроваджено обов`язкову кваліфікаційну вимогу (наявність наукового ступеню доктора наук). Суд апеляційної інстанції встановив, що Позивач не має наукового ступеню доктора наук, тому не відповідає вимогам до займаної просади, однак відповідно до аналізу наведених норм відсутність наукового ступеню не може бути безумовною підставою для звільнення такого працівника. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі №654/941/17, провадження №61-576сво18, виклала правовий висновок, відповідно до якого підставою для розірвання трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. Якщо роботодавець на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що роботодавець на момент призначення позивача на посаду проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що позивач займаній посаді не відповідає через відсутність у нього наукового ступеню, однак свідомо його призначив, а тому сам по собі факт відсутності у позивача наукового ступеню не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за пунктом 2 статті 40 КЗпП України. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно відхилив посилання відповідача на рішення Вченої Ради академії про затвердження Положення про співробітників ректорату від 01 вересня 2020 року №174, яким було змінено вимоги до посад співробітників ректорату та запроваджено обов`язкову кваліфікаційну вимогу (наявність наукового ступеню доктора наук), оскільки це рішення було прийнято вже після прийняття позивача на роботу. При цьому відповідач не надав копію протоколу засідання Вченої ради від 01 вересня 2020 року. У судовому засіданні в апеляційному суді представник відповідача пояснив, що витребувану апеляційним судом копію протоколу засідання Вченої ради надати не зможе у зв`язку із його відсутністю. Таким чином, відповідач не довів законність звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, не надав належні та допустимі докази на підтвердження невідповідності позивача займаній посаді, а саме, що позивач через недостатню кваліфікацію неналежно виконував покладені на нього трудові обов`язки. Висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним наказу про звільнення Позивача та поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, у розмірі 626 401,38 грн, є законними та обґрунтованими. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між звільненням позивача і наявністю у нього статусу викривача, колегія суддів Верховного Суду зазначила про таке. На підтвердження наявності у позивача статусу викривача він надав суду: колективну заяву від 08 лютого 2021 року Міністру освіти і науки України Шкарлету С.М., народним депутатам України Бобровській С.А. , Чорному Д.С.; заяву Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області та Міністру освіти і науки України Шкарлету С.М. про прийняття ректором ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» рішень в умовах конфлікту інтересів, тощо. Також Позивачем надано лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 30 травня 2022 року, у якому вказано, що НАЗК встановлено, що 08 лютого 2021 року він разом з іншими особами звернулись із заявою щодо можливих дій ректора ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» до Міністерства освіти та науки України та народних депутатів України Бобровської С.А. та Чорного Д.С . У вказаному листі НАЗК зазначило, що він набув статусу викривача з 08 лютого 2021 року. Викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в статті 53-4 Закону України «Про запобігання корупції». Частинами першою, четвертою, п`ятою статті 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Викривачу, його близьким особам, права яких порушені всупереч положенням частин першої - третьої цієї статті, гарантується поновлення їх порушених прав. Викривач, його близькі особи, звільнені з роботи у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, підлягають негайному поновленню на попередній роботі (посаді), а також їм виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення викривача, його близької особи на роботі (посаді) розглядається більше одного року не з їхньої вини, їм виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дає змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірного наказу із діяльністю позивача, як викривача. Суд апеляційної інстанції правильно вважав, що надані позивачем докази свідчать про те, що позивач є викривачем в запобіганні і протидії можливим корупційним діям керівництва відповідача, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що повідомлення позивачем у лютому 2021 року про можливі факти корупційних правопорушень ректором у подальшому могло стати причиною настання негативних змін для позивача, які знайшли свій прояв у його звільненні з роботи у червні 2021 року. При цьому суд установив, що позивач 08 лютого 2021 року повідомив про факти корупції ректора навчального закладу, а вже через декілька днів 15 лютого 2021 року ректор видав перший наказ про звільнення позивача з роботи. У подальшому 31 травня 2021 року роботодавець змінив кваліфікаційні вимоги до посади, яку обіймав позивач, зазначивши наявність ступеню доктора наук як обов`язкову кваліфікаційну вимогу. Така вимога не ставилась роботодавцем на час прийняття позивача на цю посаду, однак стала обов`язковою після повідомлення позивачем про можливі корупційні правопорушення з боку керівництва відповідача. Саме відсутність у позивача ступеню доктора наук стала підставою для звільнення позивача з роботи 18 червня 2021 року. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача було проведено з порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції», що разом із констатацією незаконності звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, є правовою підставою для захисту трудових прав Позивача. Відповідно до частини третьої статті 81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. Доводи касаційної скарги про те, що позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку та обумовленості його звільнення попереднім фактом звернення із заявою щодо неправомірних дій ректора академії є необґрунтованими, оскільки за змістом частини третьої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування цих обставин покладається не на позивача, а на відповідача. В свою чергу, Постановою Верховного Суду від 03 травня 2023 року по справі №201/11345/21 було відмовлено у задоволенні касаційної скарги [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, якими було відмовлено у визнанні наказу про звільнення незаконним та поновлення його на роботі на посаді доцента кафедри матеріалознавства та обробки матеріалів. При цьому Верховним Судом у Постанові від 03 травня 2023 року по справі №201/11345/21 було зауважено, що у касаційній скарзі Позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що відповідно до листа Національного агентства з питань запобігання корупції від 25 травня 2022 року він звернувся із заявою щодо можливих незаконних дій ректора академії [PERSON] до Міністерства освіти і науки України, народних депутатів України Бобровській С.А. , Чорному Д.С. , тому він набув статусу викривача з 08 лютого 2021 року. При цьому з моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрита в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, судами не враховано, що він був прийнятий в академію за конкурсом та працював на підставі контракту, який розірвано (припинено) не було, а підстава для звільнення, яка зазначена в наказі, не передбачена контрактом та КЗпП України. Щодо доводів касаційної скарги Позивача про те, що він набув статусу викривача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Викривач набуває свого статусу з моменту, коли він здійснив всі залежні від нього дії для повідомлення про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, щоб відповідна інформація надійшла до адресата. З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до положень зазначеної норми особа або член її сім`ї не може бути звільнена у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Водночас такий імунітет не є абсолютним і має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою. Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України «Про запобігання корупції», а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження. Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено. Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дає змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірного наказу із діяльністю позивача, як викривача. Позивач вказує, що причиною звільнення послужив саме його статус викривача, проте такі доводи касаційної скарги відхиляються. Так, Позивач вказує, що набув статусу викривача 08 лютого 2021 року, натомість вивільнення останнього здійснено 06 жовтня 2021 року на підставі наказу № 547-КО від 05 жовтня 2021 року, що, з урахуванням досить тривалого часу між набуттям статусу викривача, та, на думку заявника, застосування до нього негативних наслідків у вигляді звільнення, ставить під сумнів упередженість у діях відповідача відносно позивача під час прийняття наказу про вивільнення останнього. При цьому позивачем під час розгляду справи не надано будь-яких інших доказів, які б дали змогу дійти висновку про наявний тиск на нього після 08 лютого 2021 року, тобто набуття статусу викривача, інших дій відповідача відносно нього, які б свідчили про упередженість, пов`язану із зверненнями Позивача до відповідних органів. Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Вищезазначені Постанови Верховного Суду, які були ухвалені по справам №201/6805/21 та №201/11345/21, мають суттєве значення для розгляду справи, що розглядається, оскільки спірні правовідносини виникли між тими самими учасниками судового спору, хоча і стосуються значною мірою інших фактичних обставин. Як вбачається із Постанови Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/6805/21, наявність статусу викривача у Позивача не була єдиною і безумовною підставою для його поновлення на займаній посаді, а натомість Верховним Судом були зазначені і інші порушення, допущені Відповідачем при звільненні Позивача. Натомість, Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 року по справі №201/11345/21 було зроблено висновок, що сама по собі наявність статусу викривача у Позивача на підставі заяви від 08.02.2021 року, та враховуючи що звільнення відбулось 06.10.2021 року, свідчить про наявність значного часового проміжку між вказаними подіями і саме по собі не підтверджує, що звільнення Позивача відбулося саме з причини наявності у нього статусу викривача та було пов`язано із цим, оскільки інших належних та допустимих доказів цьому надано не було. Фактичні обставини, які досліджуються судом у справі, що розглядається, відбулися протягом грудня 2022 року - квітня 2023 року, тобто через значний проміжок часу після того, як Позивач подав заяву від 08.02.2021 року із повідомленням про можливі корупційні дії керівництва Відповідача, ще більший, ніж події із його звільненням у 2021 році, про які йдеться вище. За таких умов, з врахуванням правової позиції Верховного Суду, зазначеної у Постанові від 03.05.2023 року по справі №201/11345/21, а також враховуючи що Позивачем інших заяв, крім заяви від 08.02.2021 року про можливі корупційні дії не подавалось, в межах справи, що розглядається, належить з`ясувати, чи дійсно було пов`язано звільнення Позивача із поданням ним заяви від 08.02.2021 року, після подачі якої він набув статусу викривача. Так, з позовної заяви вбачається, що Позивач неодноразово посилається на вчинення відносно нього мобінгу, застосування погроз, забороною іншим працівникам Відповідача спілкуватися із ним або виконувати його доручення, а отже необхідно дослідити, чи дійсно мали місце вказані обставини. Відповідно до ст. 2-2 КЗпП України, встановлено заборону мобінгу (цькування). Згідно з частиною 2 статті 173 Кодексу законів про працю України, у разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого став мобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування. Відповідальність за мобінг (цькування) працівника встановлена ст.173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Суд зауважує, що звернення Позивача до Відповідача чи інших осіб із скаргами на мобінг, саме по собі не підтверджує наявність цькування або незаконного відношення до Позивача, якщо це об`єктивно не підтверджується іншими доказами. З матеріалів справи, а саме звернень Позивача до Відповідача вбачається, що переважна більшість звернень не розкриває суть мобінгу, який міг вчинятися Відповідачем по відношенню до Позивача. Із заяви [PERSON] до ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури (т.1 а.с.90-100), Позивачем вказуються наступні доводи: «На сьогоднішній день керівництво академії - ректор [PERSON] разом з юристом Сініциною С.І. та начальником відділу кадрів Прокоф`євим Б. продовжують злочинні дії по відношенню до [PERSON] (незаконне звільнення з особистих мотивів - ст. 172 КК), ігнорують рішення суду щодо поновлення [PERSON] на займаній посаді - та фактично без жодної на те правової підстави уникають його виконання. А також, використовуючи своє службове становище, здійснили своє особисте трактування Постанови Дніпровського апеляційного суду та намагаються шляхом психологічного тиску змусити [PERSON] відмовитись від посади, на яку його було поновлено». «Через начальника відділу кадрів ректор Академії [PERSON] навіть письмово пропонує [PERSON] відмовитись від посади проректора «за винагороду», що підтверджується наступним: 23 грудня 2022 року на електронну адресу [PERSON] надійшло повідомлення ДВНЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» № 38-05-22, за підписом начальника відділу кадрів ПДАБА Прокоф`єва Б., де зазначено: «Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року по справі № 201/6805/21 вимоги апеляційної скарги [PERSON] задоволені частково, а саме: Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірним наказ Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» від 18 червня 2021 року № 260-ОК «Про звільнення з роботи [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи у Державному вищому навчальному закладі «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» з 22 червня 2021 року. Стягнуто із Державного вищого навчального закладу «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури (ЄДРПОУ 02070772) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 червня 2021 року по 06 грудня 2022 року у розмірі 626 401 грн. 38 коп. та грошову компенсацію у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 216 058 грн. 53 коп. Вказана Постанова Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року була опрацьована юридичною службою Придніпровської державної академії будівництва та архітектури, внаслідок чого виникла потреба уточнити у [PERSON] наміри щодо поновлення на посаді або отримання грошової компенсації за відмову від поновлення на посаді». «Стягнення компенсаційної виплати у розмірі 216 058 грн. 53 коп. можливо лише у випадку, коли викривач ( [PERSON] ) відмовляється від поновлення на роботі». У вказаній заяві [PERSON] стверджує, що таке повідомлення від начальника відділу кадрів є незаконним, оскільки в ньому начебто зазначені додаткові умови для виконання рішення суду, а також стверджує, що Прокоф`єв Б. доповнює текст Постанови своїми умовами, яких немає в Постанові Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року у справі № 201/6805/21, та шляхом погроз та залякувань, що виплати можуть бути здійснені тільки за умови, що [PERSON] відмовиться від поновлення, намагається залякати [PERSON] , щоб останній відмовився від роботи. Також [PERSON] зазначається, що « Фраза Прокоф`єва Б. , в якій зазначено що «від відповіді [PERSON] на вказані питання залежить можливість виконання Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року по справі № 201/6805/21», говорить про те, що для керівництва ДВНЗ «ПДАБА» Рішення суду не є вказівкою, вони вважають, що мають за можливість самостійно вирішувати долю людей та трактувати закони так, як це їм буде вигідно». З наведеної заяви вбачається, що [PERSON] зроблено висновок про наявність психологічного тиску, незаконних дій відносно нього, які [PERSON] вбачав у тому, що начальником відділу кадрів Відповідача було запропоновано Позивачу пояснити, чи він наполягає на поновленні на посаді відповідно до Постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, або ж відмовляється від такого поновлення і має право на отримання компенсаційної виплати у розмірі 216 058 грн. 53 коп. Водночас, враховуючи, що в подальшому Верховним Судом Постановою від 03.05.2023 року по справі №201/6805/21 було скасовано Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 р. саме в частині стягнення з Відповідача компенсаційної виплати у розмірі 216 058 грн. 53 коп., яка стягується у випадку відмови особи від поновлення на посаді, то звернення Відповідача до Позивача з проханням роз`яснити свою правову позицію та лінію поведінки з приводу отримання такої компенсації, не можуть вважатися незаконними, чи містити елементи психологічного тиску на Позивача. В даному випадку вбачається, що Позивачем неправильно визначено зрозумілі та законні дії Відповідача як начебто форму психологічного тиску та незаконних дій Відповідача, що очевидно не відповідає дійсності і зокрема положенням ст. 235 КЗпП України. Судом оцінюються вказані у позові твердження Позивача про здійснення на нього психологічного тиску та незаконних дій з боку Відповідача, як помилкові або вигадані Позивачем, що дає підстави для критичного відношення до цих тверджень. Судом враховуються пояснення третьої особи [PERSON] , де зазначено про характер «спаму» звернень від [PERSON] . В матеріалах справи є численні заяви від [PERSON] , - заява про надання щорічної відпустки від 29.12.2022 року (т.1 а.с.112), заява від 02.01.2023 року, про те що [PERSON] досі (через 3 дні) не надано відповіді на його заяву про надання щорічної відпустки (т.1 а.с.113), причому в цій же заяві [PERSON] просив перестати здійснювати на нього психологічний тиск та знущання без пояснень, в чому він проявляється і що саме слід припинити; далі міститься заява від 03.01.2023 року про надання відомостей, необхідних для виконання своїх посадових обов`язків проректора згідно розпорядження в.о. ректора від 30.12.2022 року № 56 (т.1 а.с.114), після цього ще одна заява від 03.01.2023 року про надання відомостей, необхідних для виконання своїх посадових обов`язків (т.1 а.с.117), після цього заява щодо припинення мобінгу від 05.01.2023 року, в якій немає належної конкретики, а звичайні робочі питання на кшталт відсутності деякої офісної техніки (т.1 а.с.118). Судом зауважується, що Позивачем було надано численні звернення на адресу Відповідача щодо вчинення відносно нього мобінгу та незаконних дій, що зумовлювало обов`язок Відповідача розібратися у вказаних обставинах і надати відповідь. Відповідачем було надано разом із відзивом докази розгляду заяв та скарг [PERSON] , а саме - доповідної записки начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Академії [PERSON] та проректора з соціально-економічної адміністративної та господарської роботи Академії Бабенка М.М. від 01.02.2023 року. За змістом доповідної записки, [PERSON] та Бабенком М.М. було зазначено, що за заявою проректора з науково-педагогічної кадрової та виховної роботи [PERSON] від 29.12.2022 року, яка надійшла офіційно до виконавця 03.01.2023 року проведено перевірку. В ході перевірки викладених у вказаній заяві питань встановлено наступне. На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року у справі № 201/6805/21 про поновлення на роботі [PERSON] , 28.12.2022 року видано наказ №650-КО по ДВНЗ ПДАБА за підписом в.о. ректора ДВНЗ ПДАБА Данішевського В.В. про поновлення на проректора з науково-педагогічної кадрової та виховної роботи ДВНЗ ПДАБА. Вказаним наказом визначено робоче місце [PERSON] у кабінеті №119-А. Як встановлено перевіркою у вказаному кабінеті в наявності меблі, а саме: столи письмові, шафа, та стільці. Технічні засоби - блок ПЕОМ, монітор, комп`ютерна миша, клавіатура, були встановлені у кабінеті №119-А 30.12.2022 року. Системний блок був встановлений 05.01.2023 року, а після перевірки працездатності 10.01.2023 року підписаний акт передачі. Твердження [PERSON] , що він зустрів 29.12.2022 року у кабінеті іншого працівника [PERSON] є безпідставними, оскільки остання знаходилася на лікарняному і була взагалі відсутня у приміщенні ДВНЗ ПДАБА. Незрозуміло, яким чином [PERSON] знаходячись на лікарняному чинила психологічний тиск на нього, як заявляє [PERSON] . В ході перевірки за вказаною заявою було проведено фіксацію вимірювання температури у кабінеті №119-А за період з 05.01.2023 року по 10.01.2023 року, про що складено відповідні акти. Температура вимірювалась у першій половині дня до 12.00 год. та у другій половині дня після 15.00 год. та становила від 18 до 19 градусів за Цельсієм, що згідно Санітарних норм мікроклімату виробничих приміщень ДСН 3.3.6.042-99, таблиця допустимих величин температури, відносної вологості та швидкості руху повітря в робочій зоні виробничих приміщень у холодних період року для легкої категорії робіт (роботи, що виконуються сидячи і не потребують фізичного напруження), нижня температурна межа повітря складає 18 градусів за Цельсієм. А враховуючи часті відключення світла у ДВНЗ ПДАБА, температура повітря в усіх приміщеннях ДВНЗ ПДАБА знаходиться на нижній допустимій межі. Стосовно викладеної у заяві претензії, щодо відсутності у кабінеті №119-А канцелярського приладдя (кулькові ручки, олівці, офісний папір), перевіркою встановлено, що для видачі вказаного канцелярського приладдя необхідно написати службову записку на ім`я проректора з соціально-економічної, адміністративної і господарської роботи, в якій перерахувати необхідне для роботи обладнання і воно буде видано при наявності його на складі, а у разі відсутності буде включено у перелік необхідних товарів та послуг при проведенні закупівель для потреб академії. У ході перевірки встановлено, що з описаною вище службовою запискою до вказаної вище посадової особи ДВНЗ ПДАБА заявник [PERSON] не звертався. Стосовно викладеної у заяві [PERSON] претензії, щодо того, що йому не вдається зустрітися з ректором ДВНЗ ПДАБА [PERSON] для вирішення робочих питань, перевіркою встановлено, що ректор приймає працівників академії з робочих питань згідно запису на прийом у секретаря ректора. В ході перевірки, фактів звернення [PERSON] з вказаного питання до секретаря ректора не виявлено. Вказано, що перевіркою встановлено, що заявник [PERSON] від поновлення не відмовився і був поновлений на раніше займаній ним посаді. Таким чином, виходячи з положень діючого законодавства у тій ситуації, яка описана заявником, компенсація йому не виплачується. У ході проведення перевірки виник ряд запитань до заявника, для вирішення яких 05.01.2023 року він був запрошений до кабінету №215 ДВНЗ ПДАБА. На пропозицію відповісти на поставлені запитання безпосередньо у кабінеті №215, заявник [PERSON] відмовився, посилаючись на те, що для відповіді на поставлені запитання, йому необхідно порадитися з юристами. [PERSON] було надано екземпляр переліку запитань. Однак, станом на 01.02.2023 року відповіді на поставлені запитання не отримано, від спілкування з особою, якій доручено проведення перевірки за його заявою, заявник [PERSON] усіляко ухиляється. Виходячи з викладеного, у доповідній записці від 01.02.2023 року начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції Академії [PERSON] та проректор з соціально-економічної адміністративної та господарської роботи Академії Бабенко М.М. прийшли до висновку, що порушень діючого законодавства, стосовно заявника [PERSON] працівниками та керівництвом ДВНЗ ПДАБА допущено не було. Доводи та обставини, викладені у доповідній записці від 01.02.2023 року, Позивачем належними та допустимими доказами спростовані не були. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факти та обставини, викладені у доповідній записці від 01.02.2023 року, а також повідомив суду, що на даний час він не працює у Академії (навіть не згоден із своїм звільненням та має намір оскаржувати його в суді), що суд розцінює як відсутність його зацікавленості на стороні відповідача у справі, що розглядається, однак за твердженням [PERSON] , всі обставини, які були викладені у згаданій доповідній записці, відповідають дійсності. Свідком [PERSON] також було повідомлено, що до подій грудня 2022 - січня 2023 року, він [PERSON] не знав, оскільки у 2021 році не працював в Академії. На свідка було розписано скаргу [PERSON] , яка була датована 29.12.2022 року, а до виконання надійшла 03.01.2023 року. За змістом скарги [PERSON] посилався, що згідно рішення суду його поновили на посаді проректора, яку він займав раніше, він скаржився що ухиляються від зустрічі з ним [PERSON] , Данішевський , відносно нього чиниться булінг, видали йому кабінет, який не забезпечений канцелярським приладдям, меблями тощо, були присутні інші особи щоб чинити на нього тиск. За наслідком проведеної перевірки, було зібрано матеріали, пояснення від працівників академії з приводу питань, які були викладені в заяві [PERSON] , за результатами чого ніякі порушення не підтвердилися, про що й було складено згадану доповідну записку. Також в судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який повідомив, що він працював у ПДАБА з 1994 року, а остання посада свідка була - декан факультету інформаційної технології та механіки. Свідок повідомив, що від [PERSON] було звернення до міністерства, тому що було неправомірно витрачались кошти за ремонтні роботи. Свідком було зазначено, що йому відомо, що із поновленням [PERSON] на роботі тягнули 2-3 тижні, однак чому саме тягнули і звідки це свідку відомо, він пояснити не зміг. Свідком було зазначено, що у робочому кабінеті [PERSON] була температура 14 градусів, однак після уточнюючих питань, коли саме та за яких обставин це вимірювалось, свідок повідомив, що при вимірюванні було присутні ще 3 чоловіки, однак хто саме він не пам`ятає. Будь-яких актів чи зйомки, де було б зафіксовано таку температуру, не складалось. Будь-яких конкретних випадків здійснення психологічного тиску або погроз на адресу [PERSON] , свідком не було зазначено. З огляду на викладене, та враховуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що твердження Позивача про здійснення відносно нього незаконних дій та психологічного тиску, у зв`язку із поданням ним 08.02.2021 року заяви та набуття статусу викривача, не підтвердились в ході судового розгляду. Також судом враховано, що Позивачем неодноразово надавались суду пояснення, в яких Позивач не міг надати відповіді на прості та зрозумілі питання, що оцінюється судом критично як намір ухилитися від встановлення дійсних обставин справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що Відповідачем направлялися переліки вакансій на адресу Позивача, у тому числі від 28.03.2023 року та від 17.04.2023 року, які були направлені [PERSON] на його електронну пошту [INFO] На запитання щодо наявності у [PERSON] вказаної електронної пошти, з метою надати оцінку доказам по справі в їх сукупності, [PERSON] не було надано якоїсь чіткої та зрозумілої відповіді, а також не було надано жодних контрдоказів, якими б підтверджувалося відсутність на вказаній електронній пошти повідомлень від Відповідача, якими направлялися переліки вакансій Позивачу. При цьому, Позивачем було зазначено, що навіть якщо пошта в нього й була, то вона була неофіційною і не підлягала перевірці з його боку. Судом було досліджено матеріали справи, з яких прямо вбачається, що електронна пошта [INFO] належить саме Позивачу і була вказана ним як належний засіб комунікації із ним. Так, листом НАЗК від 25.05.2022 року було надано відповідь на ім`я Позивача, де зазначено електронну пошту [INFO] (т.1 а.с.46). 07.12.2022 року [PERSON] було складено заяву на ім`я Відповідача з проханням виконати постанову Дніпровського апеляційного суду від 06.12.2022 року, та зазначено електронну пошту Позивача - [INFO] (т.1 а.с.82-84). Також в матеріалах справи міститься ще одна заява [PERSON] (т.1 а.с.85-86), в якій він прямо просить направляти відомості та комунікувати з ним шляхом направлення відомостей на електронну адресу [INFO] З огляду на вказане, судом визнається належним та допустимим з боку Відповідача інформування Позивача про переліки вакансій шляхом направлення їх на адресу електронної пошти Позивача, оскільки останній прямо просив Відповідача направити відомості Позивачу, використовуючи вищевказану адресу електронної пошти. При цьому суд за аналогією спирається на правову позицію Верховного Суду щодо належності повідомлень на особисту пошту осіб, з якими проводиться комунікація, викладену ним у багатьох справах, зокрема у Постановах від 20 січня 2023 року у справі №465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі №759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі №725/486/22 тощо, у яких Верховний суд виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Таким чином, доводи Позивача про неотримання ним переліків вакансій є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами справи. Аналізуючи документацію щодо проведення засідань комісії з оптимізації штатного складу академії, та враховуючи подальше затвердження висновків комісії Вченою радою Відповідача, суд не знаходить очевидних порушень щодо порядку роботи вказаної комісії та рішення Вченої ради (які, до речі, не оскаржувалися та не скасовувалися. і на теперішній час є чинними). Також суд враховує, що згідно Наказу № 82-КО від 14.02.2023 року «Про скорочення штату працівників академії», в порядку оптимізації штатного складу академії, було проведено скорочення штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України не тільки позивача, а загалом значну кількість працівників - 17 штатних одиниць, Зазначене спростовує твердження позивача про упередженість та вибірковість діяльності Відповідача чи окремих його органів по відношенню до нього. Інші доводи позовної заяви свідчать про суб`єктивне тлумачення положень діючого законодавства Позивачем та безпідставність позовних вимог. Так, судом встановлено, що Наказом № 21-КО від 10.01.2023 року було збільшено розмір заробітної плати Позивача, оскільки цим Наказом посадовий оклад Позивача на місяць збільшився з 7 957,00 грн. до 13 300,00 грн, доплата за науковий ступінь в розмірі 15% не змінилася, однак додалась ще й надбавка за вислугу років у розмірі 10%. Встановлення ж іншого розміру середньоденної або середньомісячної заробітної плати, з якої виходив Дніпровський апеляційний суд у Постанові від 06.12.2022 року, не враховує додаткових виплат, у тому числі у зв`язку із відпусткою, які були сплачені Позивачу. Будь-яких належних доказів на спростування позиції Відповідача, Позивачем надано не було. Проведення компенсації за невикористану відпустку було проведено Відповідачем із дотриманням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963. При цьому треба брати до уваги те, що на відміну періоду роботи Позивача до 2021 року, у 2022-2023 роках він вже не виконував педагогічної роботи у закладі освіти, що й було підставою для іншого обрахунку тривалості періоду відпустки Позивача. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування Наказу Придніпровської державної академії будівництва та архітектури від 20.04.2023 року №194-КО в частині звільнення [PERSON] з посади проректора з науково-педагогічної, кадрової та виховної роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників, а також про його поновлення на посаді. Також з урахуванням викладених вище доводів, інші позовні вимоги теж не підлягають задоволенню. Доходячи до такого висновку, суд враховує сталу правову позицію Верховного Суду з приводу оцінки доводів сторін, який неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» виснував, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Також суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed