Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що відповідно до судового наказу Зарічного районного суду м. Суми від 29.09.2016 року у справі № 591/3076/16-ц, довідки відділу державної виконавчої служби від 30.07.2024 року, витягу з Єдиного реєстру боржників від 23.06.2022 року, стягнення аліментів з [PERSON] не виконувалося у зв`язку з ухиленням останнього від сплати аліментів. Відповідно до заяви [PERSON] від 17.06.2022 року на період з 01.06.2022 року по 30.11.2022 року їй була призначена тимчасова державна допомога на доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом спірного періоду була виплачена допомога у розмірі 5362 грн.. Посилаючись на ч. 10 ст.181 СК України просить стягнути з відповідача суму наданої дитині тимчасової державної допомоги в розмірі 5362 грн. та судовий збір. 16.12.2024 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрите спрощене позовне провадження по справі і призначено судове засідання на 13.03.2025 року. 13.03.2025 року судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів його належного сповіщення на 06.06.2024 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився про місце, день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Від нього надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Одночасно був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 13) та [PERSON] , [INFO] (а.с.13 зі зворотної сторони). Рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 29.09.2016 року по справі № 591/3076/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника податків, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з 21.06.2016 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 12). [PERSON] звернулася до Управління соціального захисту населення Сумської міської ради із заявами про призначення тимчасової державної допомоги дітям. Рішеннями Управління соціального захисту населення Сумської міської ради [PERSON] була призначена тимчасова державна допомога на дитину, батько якої ухиляється від сплати аліментів, на період з 01.06.2022 по 30.06.2022 2618 грн.; з 01.07.2022 по 30.07.2022 2744 грн.. 23.09.2024 року департаментом прийнято рішення про відкликання правомірного адміністративного акту з прийняттям нового рішення у справі, яким вирішено припинити виплату допомоги та розрахувати надмірно виплачену суму тимчасової допомоги. 17.10.2024 року департаментом прийнято рішення про вимогу до зобов`язальної особи про повернення виплачених бюджетних коштів у зв`язку з припиненням дії/виконаня адміністративного акта, а саме повернення коштів виплаченої допомоги в розмірі 5362 грн.. Згідно з розрахунком розмір виплаченої допомоги становить 5362 грн.. Позивач звертався до відповідача з питання добровільного повернення коштів, виплачених як тимчасова державна допомога. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з ч. 3ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 8 ст. 181 СК України, у редакції, чинній на час звернення до органів соціального захисту населення, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм надання вказаної тимчасової допомоги визначений «Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №189. Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Судом встановлено, що у зв`язку з несплатою відповідачем аліментів на утримання дитини позивач надавав тимчасову державну допомогу отримувачу аліментів. Позивач звертався до відповідача із пропозицією добровільно повернути виплачені як допомога кошти. Однак на письмове звернення органу соціального захисту про виплату цих коштів відповідач кошти не сплатив. Вказане є підставою для стягнення коштів у судовому порядку. Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази повернення відповідачем виплаченої тимчасової державної допомоги. Доказів, які б спростували позицію позивача суду також не надано. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову та стягнення з відповідача суми виплаченої допомоги 5362 грн. на користь позивача. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2422,40 грн. судового збору.

Outcome: approved