Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДК ЖЕП «Будівельник» про визнання права на користування житловим приміщенням на законних підставах. В позовній заяві посилалась на те, що з 19 травня 1995 року постійно проживає та зареєстрована у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Вселилась у дане житлове приміщення з дозволу ДК ЖЕП «Будівельник» з підстав, передбачених п. 17 Примірного положення про гуртожитки затвердженого\~постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208\~(яке було чинним на час її вселення до гуртожитку і реєстрації в гуртожитку) як член сім`ї [PERSON] \~її матері, яка померла [INFO] . Факт її вселення, реєстрації і проживання у кімнаті за адресою : [ADDRESS] гуртожитку з 19 травня 1995 року не заперечується відповідачем, ніколи не оспорювався жодним балансоутримувачем. У зв`язку із тим, що ордер на вселення в кімнату виданий на ім`я її матері [PERSON] не зберігся, позивач просила суд визнати за нею, право користування на законних підставах кімнатою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням сторін. 22 квітня 2025 року відповідачем надано відзив на позовну заяву щодо не визнання позовних вимог. Позивач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від укладення договору найму. Позивач не довела, що вона є особою, яка володіє майном з підстав передбачених законом або договором і що діями відповідача порушуються її право законного володіння квартирою. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача ДК ЖЕП «Будівельник» в судове засідання не з`явився, повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату посилаючись на стан здоров`я. Доказів на підтвердження поважності неявки в судове засідання не надав. Суд приймає до уваги, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивач\~з \~19\~травня 1995\~ року\~ [PERSON] \~постійно проживає\~та зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~паспортом громадянина України на ім`я [PERSON] та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру . На час вселення [PERSON] у кімнату [ADDRESS] , наймачем житла була [PERSON] , її мати. При цьому [PERSON] у вказану кімнату вселилася як член сім`ї наймача, а саме дочка. В подальшому [PERSON] ( на той час в зв`язку із вступом в шлюб мала прізвище « [PERSON] ») стала наймачем вказаної кімнати, про що ДК ЖЕП «Будівельник» надав Довідку № 315, якою підтверджена згода останнього на її право на житло за адресою: [ADDRESS] , крім того у вказаній довідці позивач зазначена як наймач вказаної квартири площею 17,41 кв.м. Наведеним підтверджується, що до спірної кімнати позивач вселилась на законних підставах, оскільки у випадку безпідставного вселення реєстрація її місця проживання за вказаною адресою була б неможлива. На час вселення позивача у зазанчену кімнату, спірні правовідносини щодо користування житловими приміщеннями у гуртожитках регулювалися Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим\~Постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. № 208\~(надалі в тексті рішення\~Положення про гуртожитки № 208). Згідно п. 4 Положення про гуртожитки № 208 Гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). Згідно пунктів 9 та 10 Положення про гуртожитки № 208 жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно п. 17 Положення про гуртожитки № 208 громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім`ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім`ї громадянина, які проживають разом з ним. Таким чином,для вселення у кімнату за адресою: [ADDRESS] попередній наймач [PERSON] мала одержати ордер на вселення. Правомірність вселення [PERSON] у спірну кімнату не оспорюється відповідачем. Враховуючи, що місце проживання [PERSON] у кімнаті за адресою: [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку, така реєстрація здійснювалась з відому та за згодою адміністрації гуртожитку, суд вважає доведеним правомірне на законних підставах вселення та проживання позивача у спірній кімнаті. Статтею 33 Конституції України\~встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1\~статті 29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України\~встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Відповідно до\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивач [PERSON] правомірно проживає за адресою: [ADDRESS] . Та обставина, що не збереглися документи, які були підставою для вселення та реєстрації місця проживання позивача, не позбавляє її права користування житловим приміщенням та не є підставою для зміни або припинення правовідносин, які виникли після її вселення, іншим чином підтвердити користування даним житлом на правових підставах позивач можливості не має. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 1\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. На даний час в провадженні Господарського суду Полтавської області перебуває справа №8/471-23/1 про визнання ДК ЖЕП «Будівельник» банкрутом, і постановою господарського суду Полтавської області від 08 грудня 2011 року ДК ЖЕП «Будівельник» оголошено банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру . Згідно ч. 7 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства у разі ліквідації підприємства-банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, ліквідатор передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законом. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що діяв на час оголошення відповідача банкрутом, також передбачав, що у разі ліквідації підприємства - банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, арбітражний керуючий (ліквідатор) передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законодавством (ч.13 ст. 41 Закону). Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси,\~крім\~грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута,\~об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Згідно Листа від 24.01.2025 року Управління майном комунальної власності міста , будинок по [ADDRESS] не перебуває у комунальні власності Полтавської міської територіальної громади, у зв`язку із невиконанням ліквідатором рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 25 вересня 2014 року «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник», а саме не наданням комісії з питань передачі відомчих об`єктів у комунальну власність міста документів, визначених діючим законодавством. Таким чином відповідачем не доведено наявності у нього права здійснювати управління вказаним гуртожитком за адресою: [ADDRESS] . Виходячи з наведених вище норм законодавства після оголошення його банкрутом по відношенню до об`єктів житлового фонду у ДК ЖЕП «Будівельник» зберігається лише повноваження передати такі об`єкти органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved