Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Телющенка П.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, обґрунтовуючи вимоги тим, що між [PERSON] та [PERSON] , 09 жовтня 2024 року, було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно якої останній зобов`язався повернути позивачу, борг в сумі 172 500,00 дол. США, в строк до 09 листопада 2024 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом на розписці. В зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав, кошти не повернув, крім того, почав уникати спілкування, зустрічей з позивачем, не відповідає на дзвінки, борг не повертає, не чинить жодних дій, направлених на виконання своїх зобов`язань, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Позивач та його представник до суду не з`явилися, до початку судового засідання представник надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи належним чином повідомлений причини не явки не повідомив. Положеннями ч.2\~ст.223 ЦПК України\~підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280,\~281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 09 жовтня 2024 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] борг в сумі 172 500,00 дол. США в строк до 09 листопада 2024 року. Доказів погашення відповідачем заборгованості суду не надано. Оригінал розписки знаходиться у матеріалах справи (а.с.45) . Відповідно до\~положень ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно положень ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047\~ЦК України). Положення ч.1 ст.1049\~ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до положень ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ч.1 ст.610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата ВС, розглянувши справу №373/2054/16, дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. У разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16 (провадження № 14 446цс18). Судом встановлений факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] в борг грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 172 500 доларів США. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідна розписка. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам\~ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач є позичальником, який не виконує належним чином свої зобов`язання за договорами позики щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми боргу позикодавцю [PERSON] , що є підставою для примусового стягнення суми боргу у розмірі 172 500 доларів США. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Також суд\~вважає,\~що підлягають\~задоволенню вимоги\~позивача в\~частині стягнення\~з відповідача\~на його\~користь судових\~витрат,\~які були\~понесені ним\~у зв`язку\~із зверненням\~до суду\~по сплаті\~судового збору\~у розмірі\~15\~140 грн., що відповідає вимогам\~ст.141 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанцією, долученою до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підстав викладеного, ст.ст.\~22,\~524,\~526,\~527,\~533,\~545,\~625,655,692,1046-1048ЦК України\~та

Outcome: approved