Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

у грудні 2023 року керівник Голосіївської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] »; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.05.2014 року індексний номер 13149401 та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.02.2007 року, видавник: Ірпінський МВ ГУ МВС України в Київській області; адреса: [ADDRESS] ) на нерухоме майно з реєстраційним номером 363640380000, а саме на земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] , припинивши вказане право [PERSON] ; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2014 року, укладеного між [PERSON] ( [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 25.02.2007 року, видавник: Ірпінський МВ ГУ МВС України в Київській області; адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 13.06.2002 року, видавник: Деснянський РУ ГУ МВС України в місті Києві; адреса: [ADDRESS] ), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 517; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.05.2014 року індексний номер 13150540 та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 13.06.2002, видавник: Деснянський РУ ГУ МВС України в місті Києві; адреса: [ADDRESS] ) на нерухоме майно з реєстраційним номером 363640380000, а саме на земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] , припинивши вказане право [PERSON] ; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом визнання недійсним правочину, оформленого актом прийому-передачі нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Фемілі Резіденс» від 22.11.2019 року, укладеного між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , виданий 13.06.2002 року, видавник: Деснянський РУ ГУ МВС України в м. Києві; адреса: [ADDRESS] ) та ТОВ «Фемілі Резіденс», (ЄДРПОУ 43360634, вул. Старообухівській, 12-е, м. Київ, 03084) посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за № № 2707, 2708; усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірхи І.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.11.2019 року індексний номер 49896211 та здійсненої на його підставі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності за ТОВ «Фемілі Резіденс», (ЄДРПОУ 43360634, вул. Старообухівській, 12е, м. Київ, 03084) на нерухоме майно з реєстраційним номером 363640380000, а саме на земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] , припинивши вказане право ТОВ «Фемілі Резіденс»; усунути перешкоди власнику територіальній громаді м. Києва особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] шляхом зобов`язання ТОВ «Фемілі Резіденс», (ЄДРПОУ 43360634, вул. Старообухівська, 12е, м. Київ, 03084) повернути її територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради з приведенням її у придатний до використання стан, а Київську міську раду - зобов`язати прийняти вказану земельну ділянку. Позивач позовні вимоги обґрунтовує виявленими прокуратурою порушеннями вимог земельного та водного законодавства при прийнятті Київською міською радою рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки водного фонду по [ADDRESS] . Зокрема, встановлено, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано громадянину [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] за рахунок міських земель не наданих у власність чи користування. Крім того, вказаним рішенням внесені зміни до Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: територію загальною площею 0,10 га, яка передається відповідно до цього рішення, вилучено із зони лугів та лугопарків та переведено за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови. На підставі вищезазначеного рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794166, який зареєстрований 30.06.2010 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07-7-05626. В подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., на підставі вищевказаного державного акта на право власності на земельну ділянку, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.05.2014 року індексний номер: 13149401 та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] . Цього ж дня, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2014 року, який посвідчено вищевказаним приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 517, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] за [PERSON] (рішення державного реєстратора від 19.05.2014 року індексний номер: 13150540). Надалі, 22.11.2019 року [PERSON] передав вказану земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ «Фемілі Резіденс» (в якому [PERSON] на той час був директором), про що складено відповідний акт прийому-передачі нерухомого майна, який зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № № 2707, 2708. На підставі вказаного акта прийому-передачі від 22.11.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірха І.С. 27.11.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49896211 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] за ТОВ «Фемілі Резіденс». Таким чином, на даний час право власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Фемілі Резіденс». Прокурор вказує, що рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 прийняте в порушення вимог законодавства та підлягає скасуванню; договір купівлі-продажу від 19.05.2019 року та акт приймання-передачі від 22.11.2019 року, на підставі якого земельну ділянку внесені до статутного капіталу товариства, мають бути визнані судом недійсними; державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] , яка проведена на підставі рішень державних реєстраторів №№ 13149401, 13150540 та 49896211 підлягає скасуванню, а земельна ділянка має бути повернута її законному власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради, через те, що вказана земельна ділянка розташована у водоохоронній зоні та потрапляє в межі прибережної захисної смуги водного об`єкту - ставка без назви у [ADDRESS], а отже відповідно до норм земельного та водного законодавства відноситься до земель водного фонду. При цьому, позивач зауважує, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а розташування земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) у межах прибережної захисної смуги ставка без назви у [ADDRESS], відповідно до вимог чинного законодавства, беззаперечно свідчить про її віднесення до земель водного фонду, що унеможливлює перебування цієї земельної ділянки у приватній власності з цільовим призначенням - для житлової забудови. В зв`язку з викладеним, прокурор просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 22.01.2024 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (т. 2, а.с. 63-64). Ухвалою суду від 13.06.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 2, а.с. 101). Позивач, будучи в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку повідомленим про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явився. Від прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва Сердюк К.В. надійшла до суду заява, в якій просить розгляд вказаної справи проводити без його участі та позов задовольнити. Відповідачі, будучи в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку повідомленими про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явилися та своїх представників не направили. Причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] за рахунок міських земель не наданих у власність чи користування. Крім того, вказаним рішенням внесені зміни до Генерального плану м. Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: територію загальною площею 0,10 га, яка передається відповідно до цього рішення, вилучено із зони лугів та лугопарків та переведено за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови. При цьому, судом з`ясовано, що на підставі вищевказаного рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794166, який зареєстрований 30.06.2010 року в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07-7-05626. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., на підставі вищевказаного державного акта на право власності на земельну ділянку, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 19.05.2014 року індексний номер: 13149401 та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2014 року, який посвідчено вищевказаним приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 517, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] за [PERSON] (рішення державного реєстратора від 19.05.2014 року індексний номер: 13150540). Також встановлено, що 22.11.2019 року [PERSON] передав вказану земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ «Фемілі Резіденс», про що складено відповідний акт прийому-передачі нерухомого майна, який зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № № 2707, 2708. На підставі вказаного акта прийому-передачі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пірха І.С. 27.11.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 49896211 та внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] за ТОВ «Фемілі Резіденс». Судом встановлено, що на даний час право власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Фемілі Резіденс». Поряд із цим, судом з`ясовано, що на території селища Мриги у Голосіївському районі м. Києва знаходиться ставок без назви (вул. Старообухівська), який відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04.02.2009 року № 111 закріплено на праві господарського відання за КП «Плесо». Тобто, вказаний водний об`єкт перебуває на балансі КП «Плесо» під інвентарним номером 10330493. Розташування цього водного об`єкту на території селища Мриги у Голосіївському районі м. Києва ще у 2008 року підтверджується інформацією Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 11.12.2023 року, наданою на запит Голосіївської окружної прокуратури м. Києва та протоколом огляду відомостей, розміщених в мережі «Google Earth Pro» від 27.06.2023 року. Крім того встановлено, що згідно Проекту прибережних захисних смуг водних об`єктів у Голосіївському районі м. Києва, який розроблено в 2004 році ДП «Інститут Київгенплан» ВАТ «Київпроект» на замовлення Управління охорони навколишнього природнього середовища КМДА та затверджено рішенням Київської міської ради від 21.05.2009 року № 461/1517, ставок без назви у [ADDRESS] мав площу по урізу води - 8,8 га. Відповідно до паспорта водного об`єкту, погодженого 29.12.2021 року Державним агентством водних ресурсів України, площа ставка, що розташований по [ADDRESS] становить 6,8084 га, ширина (розмір) прибережної захисної смуги визначається згідно ст. 88 ВК України. Також встановлено, що між КП «Плесо» та ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», Виробничий центр по ремонту та метрологічному забезпеченню топографо-геодезичних інструментів та приладів «Геосервіс» 19.11.2018 року укладено договір № 1070 про надання послуг, а саме щодо створення водоохоронних зон, спрямованих на запобігання забрудненню, засміченню та виснаженню водних ресурсів міста Києва, зокрема ставка без назви у [ADDRESS]. Відповідно до Технічного завдання, що є невід`ємною частиною вказаного договору, визначено склад послуг, які складаються, зокрема, із землевпорядних та геодезичних робіт (встановлення та обстеження меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг; виконання комплексу топографо-геодезичних робіт по визначенню координат кутів поворотів меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг). На виконання вказаного договору ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», Виробничий центр по ремонту та метрологічному забезпеченню топографо-геодезичних інструментів та приладів «Геосервіс» проведено відповідні роботи, за результатами яких складено графічні матеріали та матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, зокрема: технічний звіт інженерно-геодезичного вишукування масштабу 1:500 на об`єкті «ставок без назви у [ADDRESS]»; топоплан М 1:500; план меж земельних ділянок на які встановлюється водоохоронна зона; план розташування прибережної захисної смуги навколо зазначеного ставка та інше. Крім того, аналізом схеми місця розташування вищезазначеної спірної земельної ділянки та кадастрового плану, встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) потрапляє в межі прибережної захисної смуги водного об`єкту - ставка без назви у [ADDRESS]. Також згідно Плану організації території (маштаб 1:3000), Плану меж земельних ділянок, що включаються до території водного фонду та водоохоронних зон (маштаб 1:2000), складених сертифікованим інженером-землевпорядником ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» вказана земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) розташована у водоохоронній зоні та у прибережній захисній смузі, визначеній навколо зазначеного водного об`єкту. Вказане також підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 19.04.2021 року № 17950/20-41/13180-13197/21-41, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42019101010000195 від 19.09.2019 року. Вищезазначеною експертизою встановлено, що на час її проведення земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:452:0070, по [ADDRESS] , повністю потрапляє в межі прибережної захисної смуги водного об`єкту - ставка без назви у [ADDRESS]. При цьому, з листа Центральної геофізичної обсерваторії імені Бориса Срезневського від 02.08.2023 року вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на природно та історично заболоченій території, яка відповідно до ст. 4 ВК України належить до земель водного фонду; земельна ділянка накладається на штучно створені водні об`єкти та їх прибережної захисні смуги, а також на дренажні канали із смугами відведення, які розташовані у заплаві малої річки Віта; спірна земельна ділянка, як на момент її відведення у приватну власність 24.12.2009 року так і станом на 2023 рік накладається на 50-метрову зону прибережної захисної смуги водного об`єкта. Відповідно до вимог ст. 88 ВК України та ст. 60 ЗК України (в редакції чинній як на час виникнення спірних правовідносин так і на даний час) з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Згідно з приписами вказаних статей, прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Крім того, аналогічні приписи визначені п. 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 року № 173 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин). Таким чином, з огляду на приписи вищевказаного законодавства та враховуючи встановлену судом площу ставка без назви у [ADDRESS], яка становить понад 6 га, прибережна захисна смуга навколо нього визначається шириною у 50 метрів. Вказані обставини також доводяться топографічним планом М 1:500, складеним за результатами топографо-геодезичних вишукувань, паспортом водного об`єкта - ставка без назви у [ADDRESS]. При цьому, ст. 59 ЗК України встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись в користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Статтею 61 ЗК України та ст. 89 ВК України визначено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель, садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; миття та обслуговування транспортних засобів і техніки. Таким чином, наведені приписи зазначених норм матеріального права свідчать про те, що прибережна захисна смуга може перебувати лише в державній чи комунальній власності та використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. Однак, під час прийняття рішення № 1217/3286 від 24.12.2009 року Київською міською радою затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду та передано громадянину [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) в межах прибережної захисної смуги для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на [ADDRESS] , тобто для цілей, які прямо суперечать вимогам ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України. При цьому, судом з`ясовано, що цільове призначення спірної земельної ділянки змінено при її передачі [PERSON] . Проте, статус спірної земельної ділянки першочергово визначається розташуванням на ній об`єкта водного фонду і спеціальним режимом цих територій. У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року в справі № 813/4701/16 викладені висновки про те, що за законом правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. Спірна земельна ділянка (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) належить до земель водного фонду за фактом розташування на ній ставка без назви у [ADDRESS]. Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму водного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель. За таких обставин встановлене спірним рішенням Київської міської ради цільове призначення земельних ділянок - для житлової забудови, жодним чином не впливає на їх обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості їх дійсного використання за таким призначенням. Отже, враховуючи вищевказане, оспорюване рішення Київської міської ради № 1217/3286 від 24.12.2009 року прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки існує імперативна законодавча заборона на передачу земель водного фонду у приватну власність громадян. Відповідно до ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ст. 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним. Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. При цьому, ефективність обраного позивачем способу захисту означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Таким чином, ефективний засіб (спосіб) захисту призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Вказані висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16, Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 915/161/20, від 21.01.2021 року в справі № 921/266/18. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлено законом, тому не потребує доказування правового титулу. Цивільний оборот земельних ділянок є і був обмежений законодавчо. Вказане стосується і земельних ділянок, які знаходяться у прибережних захисних смугах водних об`єктів. У постановах від 04.12.2019 року в справі № 487/10127/14-ц та від 11.06.2020 року в справі № 359/281/18-ц Верховний Суд дійшов висновків, що земельні ділянки, що перебувають в обмеженому обороті, не можуть передаватись у приватну власність. У випадку протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність, ураховуючи їх правовий титул, відповідне порушення необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. В такому разі, позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної. Як неодноразово зазначалося Верховним Судом, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неприпустимим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків визначених у ст. 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 22.05.2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 року в справі № 504/2864/13-ц та від 07.04.2020 року в справі №372/1684/14-ц). Отже, протиправне заняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі власник майна може звернутися до суду з негаторним позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року в справі № 487/10131/14-ц, від 22.05.2018 року в справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 року в справі № 504/2864/13-ц та від 07.04.2020 року в справі №372/1684/14-ц. Як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року в справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 року в справі № 487/10132/14-ц, від 15.09.2020 року в справі № 372/1684/14-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку земельну ділянку. Вказані правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року в справі № 487/10128/14-ц, від 07.04.2020 року справі № 372/1684/14-ц та постанові Верховного суду від 25.05.2023 року в справі №707/1593/18. Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що місцеве самоврядування здійснюється на принципах народовладдя, законності, поєднання місцевих і державних інтересів. Таким чином, воля територіальної громади, як власника землі може виражатися лише в таких діях уповноваженого органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам як самої територіальної громади та і держави в цілому. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи Київська міська рада в супереч вимог чинного на момент спірних правовідносин законодавства, передала в приватну власність земельну ділянку водного фонду для цілей, які прямо суперечать вимогам закону, при цьому незаконно змінивши цільове призначення спірної земельної ділянки. Крім того, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗR України). Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Отже, з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки - ділянка водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначено в ст. 59 ЗК України, а тому і передача цієї ділянки у приватну власність нібито із земель лугів і лугопарків, і подальша зміна її цільового призначення на землі садибної житлової забудови, є незаконною. З огляду на викладене, рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 прийнято з порушеннями вимог законодавства, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від воді інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 655, 658 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна особа (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Оскільки, рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1217/3286 прийнято з порушенням вимог земельного та водного законодавства, а тому останнє не могло бути законною правовою підставою для набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку водного фонду площею 0,10 га по [ADDRESS] та її подальшої державної реєстрації, яка відповідно, не породжує правових наслідків. Враховуючи вказане та беручи до уваги, що [PERSON] не набув у законний спосіб права власності на спірну земельну ділянку водного фонду та не був її законним власником, а тому не міг відчужити її на законних підставах, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу з [PERSON] . За таких обставин підтверджується відсутність у [PERSON] підстав для подальшої її передачі у власність ТОВ «Фемілі Резіденс» за актом приймання-передачі від 22.11.2019 року. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Таким чином, оскільки власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю земельну ділянку, зокрема, оспорюючи договори або інші правочини, для забезпечення територіальній громаді м. Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо комунальної земельної ділянки водного фонду, належним способом захисту порушених прав є усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними у судовому порядку правочинів, а саме: договору купівлі-продажу 19.05.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 517 та акта прийому-передачі нерухомого майна від 22.11.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № № 2707, 2708, як таких, що суперечать вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України. Крім того, державна реєстрація права власності на земельну ділянку водного фонду площею 0,10 га по [ADDRESS] за фізичними особами, а на даний час за ТОВ «Фемілі Резіденс», є перешкодою в реалізації власником речових прав на земельну ділянку, оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно наділяє відповідачів певними юридичними правами щодо земельної ділянки та одночасно створює перешкоди для реалізації своїх прав їх законному власнику - територіальній громаді м. Києва (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, законодавством визначено, що скасування державної реєстрації права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, тому реальне поновлення права власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради та відновлення становища, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом скасування рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності як таких, що суперечать вимогам чинного законодавства та порушують право власності територіальної громади м. Києва на використання земельної ділянки водного фонду. Враховуючи викладене, для забезпечення територіальній громаді м. Києва реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] , необхідно усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні нею шляхом скасування рішень державних реєстраторів № 13149401 від 19.05.2014 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] ; № 13150540 від 19.05.2019 року про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та № 49896211 від 27.11.2019 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Фемілі Резіденс» на вказану земельну ділянку з припиненням відповідного права відповідачів. При цьому, враховуючи, що на теперішній час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 0,10 га (кадастровий номер 8000000000:90:452:0070) по [ADDRESS] зареєстроване за ТОВ «Фемілі Резіденс», проте в силу законодавства вона не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, тому права територіальної громади м. Києва на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом зобов`язання ТОВ «Фемілі Резіденс», яке використовує вказану земельну ділянку, повернути її власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради з приведенням цієї земельної ділянки в придатний для використання стан. Також суд зауважує, що повернення територіальній громаді м. Києва земельної ділянки водного фонду, незаконно переданої в приватну власність органом місцевого самоврядування для забудови, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалось згідно з вимогами законодавства. Враховуючи викладені обставини, відсутній факт непропорційного втручання у право мирного володіння майном, право приватної власності на яке не могло виникнути з огляду на вилучення спірної земельної ділянки з цивільного обороту. Відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України прокуратура, окрім інших функцій, здійснює представництво інтересів держави в суді у випадках та порядку, визначеному законом. Частинами 3 та 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів. Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Враховуючи викладене, Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є поняття «інтерес держави». Прийняття рішення органом місцевого самоврядування, яким передано у приватну власність для забудови земельну ділянку водного фонду порушує інтереси мешканців столиці, оскільки всупереч вимогам водного та земельного законодавства вказане призвело до вибуття земельної ділянки водного фонду з власності територіальної громади та неможливості її використання відповідно до цільового призначення. Також, віднесення земельної ділянки до території садибної житлової забудови порушує інтереси держави, оскільки змінює режим її використання та надає право відповідачам займатися діяльністю, що заборонена вимогами ст. ст. 60, 61 ЗК України та 88, 89 ВК України. Таким чином, необхідність захисту інтересів держави у цій справі зумовлена прийняттям органом місцевого самоврядування незаконного рішення щодо розпорядження землею водного фонду, власником якої є територіальна громада столиці. Зокрема, раціональне та ефективне використання земель територіальної громади беззаперечно становить державний інтерес, оскільки є одним із основних принципів розвитку територіальної громади, який полягає у виваженому, плановому використанні земельних ресурсів. Оспорюваним рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 року № 1216/3285, порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Судом з`ясовано, що Голосіївська окружна прокуратура м. Києва повідомляла Київську міську раду та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що є структурним підрозділом Київської міської ради про виявлені порушення інтересів держави при прийняття оскаржуваного рішення щодо передачі у приватну власність земельних ділянок водного фонду, а також просила повідомити про вжиті заходи реагування (листи Голосіївської окружної прокуратури міста Києва від 12.11.2021 року № 10.51-43-9840 вих-21 від 10.07.2023 року № 10.51-43-6085 вих-23). На виконання доручення заступника міського голови - секретаря Київради Бондаренка В.В. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розглянуто зазначений лист прокуратури та надано відповідь від 21.12.2021 року № 0570202/1-33633, від 25.07.2023 року № 0570202/1-9828 та від 28.07.2023 року № 0570202/1-1004, в яких зазначено, що в Департаменті відсутня інформація з приводу правових підстав для ініціювання питання про скасування рішення Київської міської ради. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура листом від 22.12.2023 року повідомляла Київську міську раду про намір звернутися до Голосіївського районного суду міста Києва з вказаним позовом в інтересах держави, який отримано Київською міською радою (вхідний номер 08/41755 від 25.12.2023 року). Таким чином, прокурором надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених прав та інтересів держави. За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог керівника Голосіївської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави, в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжними інструкціями № 2625 від 21.12.2023 року та № 2623 від 21.12.2023 року про сплату судового збору на загальну суму 18 788,00 грн, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів на користь Київської міської прокуратури, тобто по 4 697,00 грн сплаченого судового збору з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved