Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Жовноватюка О.М. звернулась до суду з позовом про поділ спільного майня подружжя. Ухвалою суду від 16.02.2023 року відкрито провадженя у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 25.09.2023 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 13.02.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Руденка С.Ю. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ спільного сайна подружжя, яку сторона відповідача просила прийняти до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 22.04.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Руденка С.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Ухвалою суду від 22.04.2024 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач за первісним позовом обгрунтовує позовні вимоги тим, що 24 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. 19.03.2015 року сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль ЗАЗ Sens 2013 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] у розмірі 6 000 доларів. 23.05.2022 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі 754/17182/21 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до звіту з про оцінку транспортного засобу №02/82.02 ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Sens становить 144 450 грн. Позивач просить суд визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості частки автомобіля у розмірі 72 225 грн., судовий збір у розмірі 2518,10 грн., 50,36 грн. - комісії банку, витрати на правову допомогу 72 000 грн. та 2000 грн. - вартість звіту №02/82.02.23 про оцінку колісного транспортного засобу від 03.02.2023 року. У відзиві на первісний позов сторона відповідача зазначає, що автомобіль є особистою власністю відповідача, так як був придбаний ним за кошти із відчудження аналогічного автомобіля, власником якого він був ще до шлюбу. Крім того, відповідач не погоджується зі звітом № 02/82.02.23, у зв`язку із розбіжностями у пробігу автомобіля, необгрунтованим завищенням ціни транспортного засобу та середньою ринковою вартістю аналогічних автомобілів, яка складає 109 155 грн. Транспортний засіб має поганий зношений стан. При цьому відповідач зазначає, що позивач не зверталась до відповідача з метою надання транспортного засобу для проведення експертних досліджень та його оцінки. Таким чином, сторона відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволені позову. Зустрічна позовна заява [PERSON] обгрунтована тим, що 24.04.2012 року між сторонами був заєстрований шлюб. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/17182/21 від 23.05.2023 року (заочне) шлюб між сторонами було розірвано, про що відповідачу відомо не було. У період перебування у шлюбі сторонами було придбано за попереднім договором купівлі-продажу та договором про забезпечення зобов`язань квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована 21.09.2020 року в реєстрі речових прав на нерухоме майно під №2177487180000. На даний час ринкова вартість спірної квартири складає 571 901,35 грн., без урахування ПДВ, що підтверджується Висновком про вартість об`єкта оцінки від 09.02.2024 року. Після розлучення позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить сторонам як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач як один із співвласників погодився та має намір отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні. Позивач за зустрічним позовом просить суд поновити пропущений строк на пред`явлення зустрічного позову у строк на подачу відзиву у справі та вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на вказану квартиру; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки квартири у розмірі 285 950,67 грн., судовий збір 5 719,01 грн., 102,94 комісії банку, витрати на правничу допомогу 72 000 грн. та 2 000 грн. вартість висновку по договору №0902224-01 про експертну оцінку квартири від 09.02.2024 року. Сторона відповідача за зустрічним позовом відзив до суду не подавала. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Жовноватюк О.М. в судове засідання не з`явились, надіслали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності та клопотання про відкладення/пренесення розгляду справи. Суд визнав неявку позивача та її представника на підставі ст. 223 ЦПК України такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник відповідача - адвокат Руденко С.Ю. в судовому засіданні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав, викладених в цьому позові та інших поданих ними заявах по суті справи, у вимогах за первісним позовом просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до таких висновків. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24.04.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №323. Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23.05.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Частиною 1 ст. 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя, яке було ними придбано в період шлюбу 19.03.2015 року є автомобіль ЗАЗ Sens 2013 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Доводи сторони відповідача щодо особистої приватної власності відносно транспорного засобу не підтвердились наданими доказами, оскільки відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС від 20.02.2024 року на адвокатський запит адвоката Руденка С.Ю. інформація з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, які перебували у власності [PERSON] у період з 24.04.2012 року по 23.05.2022 року містить данні в графі "примітка" щодо дати зняття з обліку для реалізації попередньо придбаного транспортного засобу GEELY CK 1498 - 14.03.2015 року (ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві), але не вказано суму відчуження вказаного авто та суму купівлі спірного транспортного засобу, придбаного в період шлюбу. Крім того, не надано доказів, які підтверджують фіксацію руху цих коштів за продаж та одночасну купівлю транспортного засобу із зазначенням відповідних рахунків як особистих коштів відповідача. Доводи сторони відповідача щодо невідповідності звіту про оцінку колісного транспортного засобу №02/82.02.23 від 03.02.2023 року ринковій вартісті автомобіля також не підтвердились відповідними доказами, оскільки сторона відповідача, володіючи спірним транспортним засобом, не провела свою експертну оцінку, а лише посилалась в якості доказів зношеного стану спірного автомобіля на скріншоти з всесвітньої мережі Інтернет, фото автомобіля та данні реального пробігу автомобіля, якій складає 215 540 км. Таким чином, при вирішені спору судом враховується звіт про оцінку колісного транспортного засобу №02/82.02.23 від 03.02.2023 року, наданий стороною позивача. Судом також встановлено, що сторони придбали в період шлюбу однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 23,8 кв.м., житловою площею 13,4 кв.м., яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] 21.09.2020 року (а.с. 122). Ринкова вартість спірної квартири становить 571 901,35 грн. відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, затвердженою ФОП [PERSON] від 09.02.2024 року. Звертаючись до суду з первісним позовом [PERSON] просить визнати право власності на автомобіль ЗАЗ Sens 2013 року випуску, бежевого кольору, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] за [PERSON] та стягнути з [PERSON] грошову компенсацію вартості автомобіля у розмірі 72 225 грн. В зустрічному позові [PERSON] просить суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості квартири у розмірі 285 950,67 грн. Так, у ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Отже, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Верховний Суд наголошує на тому, що основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися. Враховуючи, що майно, яке просять поділити [PERSON] та [PERSON] у межах заявлених вимог за первісним та зустрічним позовами є спільною сумісною власністю подружжя, суд, виходячи з інтересів сторін у справі, принципу рівності часток у спільному майні подружжя, врахувуючі факт згоди позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом на одержання грошової компенсації за спірне майно, яке знаходиться в особистому користуванні кожної сторони, приходить до висновку, що заявлені вимоги за первісним та зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2 518,10 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 5 719,01 грн.- витрати по сплаті судового збору. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Окрім того, наведене свідчить про те, що тягар доказування повністю покладається на ту сторону, котра заявила таку вимогу в суді, в той же час співмірність, обґрунтованість витрат на правничу допомогу, а також їх розмір необхідно підтвердити належними та допустимими доказами. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити - доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Нормою ст. 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Отже, процесуальним законом на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо було подати з поважних причин. Заяви в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача подано до суду не було. У первісному позові позивачем зазначена сума витрат на правову допомогу в розмірі 72 000 грн. Зазначення у змісті позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, не є заявою сторони про подання доказів понесених судових витрат в розумінні положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідну заяву у даному випадку сторона позивача повинна була подати до суду до закінчення судових дебатів у справі. Таким чином, на момент ухвалення рішення у справі докази понесення стороною позивача витрат на правову допомогу - відсутні. З урахуванням викладеного, правові підстави до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача відсутні, оскільки докази на підтвердження понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги до ухвалення у справі рішення не подавались та стороною позивача до ухвалення у справі рішення не було зроблено заяви про намір подання доказів на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів від дня ухвалення рішення. У зустрічному позові позивачем зазначена попередня орієнтовна сума понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 72 000 грн. На підтвердження здійснення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат сторона відповідача надала копії ордеру від 13.02.2024 року про надання правової допомоги [PERSON] адвокатом Руденком С.Ю., свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Руденка С.Ю. серії КС №9759/10, договору №10/24/А від 29.01.2024 року про надання правничої (правової) допомоги, додаток №1 до договору №10/24/А від 29.01.2024 року з зазначенням вартості загальної суми вартості послуг адвоката в розмірі 72 000 грн. Суд, враховуючі принципи співразмірності та справедливості присуджує до стягнення з позивача на користь відповідача вартость послуг адвоката в розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial