Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду з вказаним позовом. Вимоги обґрунтувала тим, що з 30.09.1998 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У період перебування у шлюбі подружжям були придбані: збудований сумісною працею та коштами, та введений в експлуатацію житловий будинок за адресою [ADDRESS] ; придбана на сумісні кошти земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,15 гектарів. Оскільки, майно було придбане [PERSON] та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивачка звернулася до суду з вказаним позовом про поділ вищезазначеного майна, шляхом визначення за нею 1/2 частки всього майна, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з цим, позивач просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину - житлового будинку за адресою [ADDRESS] , надвірних будівель та споруд; земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,15 гектарів, кадастровий номер 651016530:01:002:0003 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Ухвалою від 20.09.2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав відповідно прохальної частини позовної заяви, просив в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS] . Від стягнення з відповідача суми судових зборів відмовився. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1998 року, згідно актового запису про одруження №22, складеного 30.09.1998 року Зеленівською селищною радою м.Херсона. Матеріалами справи встановлено, що під час перебування сторонами у шлюбі було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2006 року. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М., в період шлюбу [PERSON] придбав земельну ділянку [ADDRESS] , кадастровий номер 6510165300:01:002:0003, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р.№11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Разом з тим, суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Відповідач [PERSON] визнав позов, не заперечував ту обставину, що житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка [ADDRESS] придбані в період шлюбу з позивачем за спільні кошти подружжя та мають статус спільного майна подружжя. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зазначені будинок та земельна ділянка відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги слід задовольнити, визнавши в порядку поділу майна подружжя за кожною із сторін право власності на частину спірного житлового будинку та частину спірної земельної ділянки [ADDRESS] , оскільки вказане майно набуте за час шлюбу, а тому, згідно вимог ст.ст.60, 70 СК України та ст.372 ЦК України, належить сторонам в рівних частках на праві спільної сумісної власності подружжя.

Outcome: approved