Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про витребування з чужого незаконного володіння та повернення земельної ділянки і скасування державної реєстрації договору оренди. 27.12.2023 позивачем подано уточнену позовну заяву, в обґрунтування якої вона зазначила, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.04.2009 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,1500 га, яка розташована на території Криворізької сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1422084400:09:000:0421. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відділу у Добропільському районі від 28.01.2021, вищевказану земельну ділянку згідно договору оренди землі б/н від 05.04.2018 позивач передала в оренду строком на 49 років ФОП [PERSON] . Позивач договір оренди землі № б/н від 05.04.2018 та акт приймання - передачі земельної ділянки з ФОП [PERSON] не укладала та не підписувала. Повноважень на підписання від свого імені вищезазначених документів та своєї згоди на укладання договору оренди землі нікому не надавала. Підписи в зазначених документах від імені позивача були підроблені і вони зовсім не схожі на підпис позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач з- урахуванням уточненої позовної заяви просила суд витребувати з чужого незаконного володіння фізичної особи-підприємця [PERSON] земельну ділянку площею 5,1500 га, розташовану на території Криворізької сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1422084400:09:000:0421, на користь [PERSON] , що належить їй на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.04.2009, а також скасувати відомості про державну реєстрацію щодо права оренди земельної ділянки згідно договору оренди землі від 05.04.2018, який було зареєстровано у Добропільській районній державній адміністрації, номер запису 25681125 (а.с.2-6 , 25-29, 176-177 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.10.2021 дану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.21 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с.31 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.02.2022 відкладено судове засідання по справі (а.с.61 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.09.2023 по цивільній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Національному науковому центру ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. На вирішення експерта поставлено запитання: «Ким виконані підписи в договорі оренди землі та акті приймання-передачі земельної ділянки від 05.04.2018 в графі «Орендодавець» [PERSON] чи іншою особою?» (а.с.133-134 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.10.2023 поновлено провадження по справі (а.с.141 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14.11.2023 внесено зміни до питання, яке було поставлено на вирішення експерта в ухвалі суду від 14.09.2023 про призначення судово-почеркознавчої експертизи та викладено його в наступній редакції : «Ким виконані підписи в договорі оренди земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення від 05.04.2018 та акті приймання-передачі земельної ділянки від 05.04.2018 в графі «Орендодавець» [PERSON] чи іншою особою?» Цивільну справу повторно направлено в розпорядження експерта (а.с.148 т.1). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.10.2023 поновлено провадження по справі (а.с.172 т.1). Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №2797/0/15-24 від 24.09.2024 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області» з 07.10.2024 змінено територіальну підсудність судових справ Добропільського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2024 справу прийнято до провадження та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання по справі (а.с.2 т.2). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду (а.с.10 т.2). 03.06.2025 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. Позивач у судове засіданні не з`явилася, її представник адвокат Чумак І.М. позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 22.04.2024 відповідачем подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому він зазначив, що метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Відмова в державній реєстрації права оренди землі або визнання договору оренди землі недійним - не мали місця. Навпаки, у справі міститься ухвала Добропільського міськрайонного суду Донецької області в іншій справі, предметом якої було стягнення заборгованості зі сплати орендної плати та розірвання договору, відповідно до змісту якої позивач підтвердила факт укладення та підписання договору оренди землі № б/н від 05.04.2018. Наявність реєстрації речового права - права оренди, яка не могла бути реалізована без надання позивачем відповідачу, а відповідачем державному реєстратору, який проводив реєстраційні дії оригіналів та копій відповідних документів прямо свідчить про дії позивача, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків, а також вказує на її вільне волевиявлення щодо укладення договору оренди земельної ділянки (а.с.182-185 т.1). Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином. 01.02.2022 ним надані до суду письмові пояснення, в яких представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернув увагу суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16, згідно якої зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок (а.с.54-56 т.1). Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої добропільської державної нотаріальної контори Гусєвою О.В. 06.04.2009 та зареєстрованого у реєстрі за №759, належить земельна ділянка площею 5.1500 гектарів, кадастровий номер 1422084400-09-000-0421, розташованої на території Криворізької сільської ради, Добропільського району, Донецької області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8 т.1). 05.04.2018 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення, згідно якого [PERSON] надає, а ФОП [PERSON] приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Криворізької сільської ради, Добропільського району, Донецької області, за межами населених пунктів (кадастровий номер 1422084400-09-000-0421). Строк дії договору: 49 років (п.8 Договору). Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі не менше 3,5% від нормативної грошової оцінки, у грошовій формі 5\~616,55 грн. (п.9 Договору). Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексації (п.10 Договору) (а.с.12-14 т.1). 05.04.2018 між [PERSON] та ФОП [PERSON] підписано акт приймання-передачі земельної ділянки площею 5,1487 га, кадастровий номер 1422084400-09-000-0421, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №441142 (а.с.15 т.1). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №120358695 від 12.04.2018 право оренди земельної ділянки площею 5.1487 га, кадастровий номер 1422084400-09-000-0421, зареєстровано за [PERSON] державним реєстратором Бровко І.М. 05.04.2018 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40588926 від 12.04.2018 (а.с.111-112 т.1). Відповідно до висновку експерта №23659 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи за цивільною справою №227/4090/21 від 07.12.2023 підписи від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки (паю) сільськогосподарського призначення від 05.04.2018, на сторінці 5 в графі «Орендодавець», в рядку « [PERSON] » та в акті приймання-передачі земельної ділянки від 05.04.2018, в графі «Орендодавець», в рядку « [PERSON] », - виконані не [PERSON] , а іншою особою (особами) (а.с.153-156 т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст. 204 ЦК України). Згідно чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тлумачення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свободу укладання договору, вибору контрагента, виду договору та визначення його умов. Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Право володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні (Постанова Верховного Суду від 23.11.2021 у справа № 359/3373/16-ц). Закон України «Про оренду землі» визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 13 ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 зазначила, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі 145/2047/16 зазначено: «враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) дійшла висновку, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи висновок експерта №23659 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи за цивільною справою №227/4090/21 від 07.12.2023, суд приходить до висновку про незаконне вибуття з володіння позивача [PERSON] земельної ділянки площею 5,1500 га, яка розташована на території Криворізької сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1422084400:09:000:0421, а отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1-2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у поданій до суду заяві вказала, що судові витрати на правничу допомогу у даній справі складають 8 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала до суду ордер на надання правової допомоги №122396 та товарний чек №б/н від 27.09.2021. Надані позивачем докази є належними так, як містять інформацію про предмет доказування. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., витрат на залучення експерта в розмірі 15294,72 грн. та судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

Outcome: approved