Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6486710 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 15300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] , строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,99% в день від суми кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку. 27.11.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 6486710 від 22.03.2023 року. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення. Крім того, зазначає, що рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування товариства з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Зазначає, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 76498,47 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 15300 грн., суми процентів за користування кредитом, яка нарахована первісним кредитором 27402,30 грн., суми процентів за 111 календарних днів, які нараховані позивачем - 33796,17 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 76498,47 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 19 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає частково, а саме: визнає тіло кредиту, однак не визнає суму нарахованих процентів. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Судом встановлено, що 22.03.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6486710 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А3640» (а.с. 18-23,25-26). Згідно умов кредитного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 15300 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] , строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,99 % в день від суми кредиту (а.с. 18-23, 25-26). Із матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, що підтверджується довідкою про перерахування коштів від ТОВ «Пейтек Україна» № 20231206-2 від 06.12.2023 року (а.с. 75-77). Отже, судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Із розрахунку заборгованості ТзОВ «Авентус Україна» вбачається, що первісним кредитором було нараховано відсотки за користування кредитом за період з 22.03.2023 року по 20.06.2023 року в розмірі 27402,30 грн. (а.с.29-35). 27.11.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.11/23-Ф, у відповідності до якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором № 6486710 від 22.03.2023 року (а.с.81-90). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 27.11.2023 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 42\~702,30 грн., з яких: 15300 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 27402,30 грн. - заборгованість нарахованими процентами (а.с. 11). Згідно п.1.1. Договору Факторингу, за цим договором позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу, перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами, скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора право вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Про відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідного повідомлення (а.с.27). Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування товариства з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на нове ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.74). Із розрахунку заборгованості «ФК «Фінтраст Капітал» вбачається, що останнім було нараховано відсотки за користування кредитом за 111 календарних днів, тобто за період з 27.11.2023 року по 16.03.2023 року в розмірі 33796,17 грн. (а.с.36-37). У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 76498,47 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 15300 грн., суми процентів за користування кредитом, яка нарахована первісним кредитором 27402,30 грн., суми процентів за 111 календарних днів в період з 27.11.2023 року по 16.03.2023 року, які нараховані позивачем 33796,17 грн. Судом встановлено, що стороною відповідача не заперечується факт укладення між ТзОВ «Авентус» та нею кредитного договору № 6486710 від 22.03.2023 року та відповідач визнає позовну вимогу щодо стягнення суми тіла кредиту в розмірі 15300 грн. Таким чином, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню в даному випадку. Однак, заперечення відповідача щодо нарахованих їй відсотків за користування кредитом, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] була ознайомлена з усіма запропонованими умовами договору, зокрема з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, вона розуміла, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, позивач підтвердила це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодилася зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача. Крім того, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по нарахованим процентам, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним, здійснений у відповідності до умов кредитного договору та в межах строку кредитування.\~ Відтак, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо непропорційно нарахованої суми відсотків позивачем. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Стаття 1050 ЦК України встановлює, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. На момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Отже, [PERSON] істотно порушила умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернула суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6486710 від 22.03.2023 року в розмірі 76498,47 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 15300 грн., суми процентів за користування кредитом, яка нарахована первісним кредитором 27402,30 грн., суми процентів за 111 календарних днів в період з 27.11.2023 року по 16.03.2023 року, які нараховані позивачем 33796,17 грн. Разом з тим, суд не вбачає доцільності у витребуванні в АТ «А-Банк» інформації щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження зарахування коштів 22.03.2023 року на дану картку 15\~300 грн. за ініціативою ТзОВ «Авентус Україна», оскільки в матеріалах справи містяться достатні та належні докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту, та даний факт визнається самим відповідачем, а відтак клопотання позивача про витребування доказів не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2\~ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10000 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, заявкою № 1296 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року, рахунком на оплату № 1296-24/02-2025 від 24.02.2025 року, копією ордеру від 24.02.2025 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10 від 18.09.2020 року (а.с. 14-15,24,28, 73, 78-80). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Outcome: approved