Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

16.10.2024 до провадження судді Житомирського районного суду Житомирської області передано вказану цивільну справу. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, в розмірі 34\~131, 24 грн; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у погодженні виплати премії за підсумками роботи за 2022 рік та ІІ квартал 2023 року; стягнути із відповідача на користь позивача не нараховану та невиплачену частини заробітної плати у вигляді премії за підсумками роботи за 2022 рік та ІІ квартал 2023 року у сумі 56\~448, 00 грн та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. Ухвалою судді від 27.01.2025 було відкрито провадження\~в даній цивільній\~справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 26.02.2025 здійснено перехід у даній справі до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Остапенко С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Представник відповідача\~ адвокат\~Слівінський А.О.\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином, надав\~заяву (а.с.\~96-97).У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, щодо позовних вимог заперечував у зв`язку із безпідставністю (а.с. 73-74). 28.02.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги (а.с. 82). За правилами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, 27.05.2025 на підставі\~ст. 244 ЦПК України\~суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення повного тексту відкладено до 05.06.2025. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Статтею 43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За загальним правилом статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною першою статті 1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» та частиною першою статті 94\~КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною третьою статті 15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Статтею 21 КЗпП\~встановлено, що характер трудових відносин між працівником і роботодавцем виявляється у тому, що працівник зобов`язується виконувати певну роботу, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати належні умови праці. Частиною першою статті 47\~КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~року №100 (надалі - Порядок). Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час затримки розрахунку. Відповідно\~\~до\~\~підпункту\~\~14.1.48\~\~пункту\~\~14.1 статті 14 Податкового\~\~кодексу України\~\~заробітна плата для цілей\~розділу IV цього Кодексу\~- основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму,\~такий дохід обкладається ПДФО і військовим збором,\~\~як\~інші доходи.\~Підприємство, яке виплачує такий дохід, для такого платника податку являється податковим агентом, а тому повинно\~утримати ПДФО та військовий збір із суми доходу. Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час затримки розрахунку\~\~при звільненні, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана\~\~утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Статтями 12, 81, 89\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] \~перебував у трудових відносинах із комунальним підприємством "Черняхів-Добробуд" Черняхівської селищної ради (а.с. 11-12). Розпорядженням №179 від 16.10.2024 «Про дострокове розірвання контракту та звільнення з посади директора Комунального підприємства «Черняхів-добробут» Черняхівської селищної ради [PERSON] » звільнено [PERSON] з 16.10.2024 (а.с. 13-15). Як вбачається із відповіді наданої на запит адвоката Алли Кононенко позивач перебував на лікарняному з 15.10.2024 по 29.10.2024 (а.с. 17). Із відомостей, які вказані у копії трудової книжки, позивача звільнено із посади директора КП «Черняхів-добробут» 30.10.2024 (а.с. 12). Матеріалами справи встановлено, що позивачу нараховано на день звільнення коштів у розмірі на загальну суму 228\~869, 38 грн (а.с. 17). Із виписки наданої позивачем вбачається, що виплачена заборгованість по зарплаті, що підтверджується копією виписки (а.с. 88). Тобто судом встановлено, що заробітна плата [PERSON] за жовтень 2024 року виплачена трьома платежами, а саме 01.11.2024 у розмірі 120\~000 грн, 22.11.2024 42\~531, 95 грн, 26.11.2024 7\~415, 34 грн, що підтверджується випискою із АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 88). Розрахунок не виплаченого середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості із заробітної плати, а саме з 01.11.2024 по 26.11.2024, судом визначається заробітна плата за серпень 2024 28\~224, 00 грн. та за вересень 2024 28\~224, 00 грн. (28\~224, 00 + 28\~224, 00 = 56\~448, 00) та фактично відпрацьовані календарні дні за вказані місяці (22+21=43), тобто (28\~224, 00+28\~224, 00)/(22+21)=56 488/43=1\~313, 67 грн. Тобто за час затримки розрахунку при звільненні з 01.11.2024 по 26.11.2024 складає 26 календарних днів (26х1\~313, 67=34\~155, 42). Щодо заявленої вимоги позивачем про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості із заробітної плати, за період з 01.11.2024 по 26.11.2024 року у розмірі 34\~155, 42 гривень, суд вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення ненарахованої та невиплаченої частини заробітної плати у вигляді премії за підсумками роботи за 2022 рік та 2 квартал 2023 в сумі 56\~448, 00 грн встановлено, відповідно до контракту укладеного між позивачем та відповідачем, директору з дозволу селищної ради можуть виплачуватись: винагорода за підсумками роботи за рік відповідно до діючого на підприємстві положення (при наявності прибутку) п. 3.2 Контракту (а.с. 19-21). Відповідно до розділу ІІІ п. 3 ч. 14 Додаткової угоди №2 від 14.02.2023, погоджено, що директору можуть виплачуватися у розмірі не більше одного посадового окладу: премія за підсумками роботи за квартал; премія за підсумками роботи за рік (а.с.37-40). Пунктом 4 ч. 14 вказаної Додаткової угоди, вказано, що премія виплачується на підставі відповідного розпорядження селищної ради (а.с. 39). В матеріалах справи наявні клопотання позивача щодо надання премії, позивач вказує у даному клопотанні, що відсутня будь-яка заборгованість на підприємстві (а.с.90, 91). Вказує що згідно фінансового результату за 2 квартал 2023 та за 2022 підприємство отримало прибутки, проте, до матеріалів справи не долучено вказаних документів, також клопотання щодо їх витребування до суду не надходило. Позивачу на його клопотання було надано відповідь, із якої вбачається, що йому відмовлено у наданні дозволу на преміювання (а.с. 42). Враховуючи вище викладене, суд вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки преміювання є правом, а не обов`язком, що і передбачено укладеними між сторонами договорами. Щодо стягнення моральної шкоди. Позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди діями відповідача, через неможливість отримання нарахованих доходів, також погіршився стан здоров`я, яку він оцінює в 10 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~ст. 237-1 КЗпП, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 №4\~судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 10 00,00 грн. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Щодо судових витрат Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 6 ст. 141 ЦПК України, передбачає якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів На виконання положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2\~422, 40 грн, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст.\~18\~ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial