Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині покупця та визнати позивача покупцем квартири по договору. В обгрунтування вимог\~покликався на те, що 02 березня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] , представником якого був [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивач є військовослужбовцем, то пошуком нерухомого майна та його купівлею займалася [PERSON] . Відповдіно до умов договору позивач зобов`язався виплатити [PERSON] грошові кошти у розмірі 410000,00 гривень, а відповідач, в свою чергу, з моменту виконання взятих на себе зобов`язань, передати у власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , позивач перебував на військовій службі та не мав можливості укласти цей договір. Відповідачка, скориставшись його відсутністю, оформила договір купівлі-продажу на себе, ввівши в оману представника відповідача [PERSON] , третю особу [PERSON] , що саме вона є покупцем, посилаючись на наявність стосунків. Вказав, що в подальшому [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] , удочерив її доньку. Але на даний час позивачка здійснює йому перешкоди до спірного житла, яке він придбав за власні кошти, а тому він просить задовольнити його вимоги. У судовому засіданні\~представник позивача позовні вимоги\~підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечувала, підтримала відзив, поданий до канцелярії суду 09.04.2024 року, та заперечення (на відповідь на відзив), подане до канцелярії суду 30.04.2024 року. Заслухавши доводи\~сторін,\~дослідивши надані\~письмові докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд прийшов до наступного. В суді встановлено, що 02 березня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] та [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 30,5 кв.м, ціна договору 410000,00 гривень (а.с. 7-9). 14 березня 2023 року відповідачка [PERSON] уклала шлюб із позивачем [PERSON] , про що Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис № 161 (а.с. 10). 19 травня 2023 року позивач [PERSON] разом із відповідачкою подав до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного МУ МЮ заяву про визнання батьківська № 86/31.16-39 щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому до актового запису про народження внесено зміни про прізвище та по-батькові дитини, також було змінено відомості про батька дитини (а.с. 20). Відповідно до виписок АТ КБ «Приватбанк» з`ясовано, що [PERSON] перерахував кошти як на картку [PERSON] , на картку [PERSON] , так і на картку [PERSON] , при чому не було вказано призначення платежу (а.с. 13-17). Відповідно до заяви [PERSON] від 02.03.2023 року, яка була долучена 02.05.2025 травня приватним нотаріусом Сумського РНО Висєканцевою Тетяною Сергіївною, з якої вбачається, що розрахунок по договору купівлі-продажу проведено повністю в сумі 410000,00 гривень до підписання договору купівлі-продажу (а.с. 202-203). Частиною\~першою\~статті\~15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей\~626-628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття\~655 ЦК України). За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони - право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Відповідно до статті\~657 ЦК України\~обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Статтею\~204 ЦК України\~передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею\~203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною\~першою\~статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нормами\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14 лютого2022 року у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20), від 1 червня 2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21), від 7 червня 2022 року у справі № 756/15583/17 (провадження № 61-20565св21), від 5 жовтня 2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-6340св22) від 27 липня 2022 року у справі №201/5565/19 (провадження № 61-14926св21) тавід 16 листопада 2022 року у справі № 522/7408/20 (провадження № 61-4871св22). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу квартири в частині покупця і переведення прав покупця не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , оскільки положеннями\~ЦК України\~не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття\~235 ЦК України\~не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення\~Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті\~8,\~9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця і переведення прав покупця не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed