Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області звернулась з позовом, поданим в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до [PERSON] , в якому вказала про те, що [PERSON] , будучи громадянином рф, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом номер 1366 від 23.10.2023 року після смерті [PERSON] набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,3416 га кадастровий номер 2323981500:07:010:0169 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. від 23.10.2013 року за [PERSON] зареєстроване право власності на дану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 190286323239, номер відомостей про речове право 3023047. Та станом на день звернення з позовом є власником даної земельної ділянки, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки [PERSON] , за відомостями УДМС у Запорізькій області, документований посвідкою ІН002590 від 29.05.2013 року, водночас як паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду закордон не документувався, тому отримав земельну ділянку сільськогосподарського призначення у порядку спадкування саме як іноземець. У період часу з 23.10.2013 року по теперішній час [PERSON] не відчужив земельну ділянку у відповідності до положення ст. 81 Земельного кодексу України, тому на підставі ст. 145 ч. 2, 4 Земельного кодексу України існують підстави для конфіскації земельної ділянки на користь держави, тому просить суд припинити громадянину рф [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,3416 га кадастровий номер 2323981500:07:010:0169, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.10.2013 року, номер відомостей про речове право 3023047, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 190286323239, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Ухвалою суду від 02.02.2024 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. 12.02.2024 року заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області направила до суду письмові пояснення на виконання ухвали суду. Ухвалою суду від 19.02.2024 року позовну заяву залишено без руху. 05.03.2024 року заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області направила до суду письмові пояснення на виконання ухвали суду. Ухвалою суду від 29.03.2024 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі ст. 185 ч. 3 ЦПК України. Постановою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 09.05.2024 року апеляційну скаргу заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області задоволено, ухвалу суду першої інстанції від 29.03.2024 року у цій справі скасовано та направлено цивільну справу для продовження розгляду в суді першої інстанції. Ухвалою суду від 30.05.2024 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.07.2024 року клопотання прокурора про відкладення підготовчого судового засідання залишене без задоволення. Закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 17.09.2024 року заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області направила до суду заяву про розподіл судових витрат до якої долучила копію платіжної інструкції. 01.10.2024 року відповідач засобами поштового зв`язку направив до суду заяву, яка надійшла 02.10.2024 року, про відкладення судового засідання, призначеного 02.10.2024 року на іншу дату у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги та підготовки відзиву. 22.11.2024 року відповідач засобами поштового зв`язку направив до суду заяву, яка надійшла 26.11.2024 року, про розгляд справи за відсутності відповідача вказавши про невизнання позовних вимог та просив відмовити у позові. 20.05.2024 року відповідач засобами поштового зв`язку направив до суду заяву, яка надійшла 23.05.2025 року, про розгляд справи за відсутності відповідача вказавши про невизнання позовних вимог та просив відмовити у позові. В ході розгляду справи прокурорами, які прибували в судові засідання, не були надані документи на підтвердження своїх повноважень. Представник позивача ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області пред`явлений позов підтримала повністю посилаючись на його обґрунтованість. Вказала, що власник земельної ділянки до них не звертався, наразі відомості про те, що він відчужив земельну ділянку відсутні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. У наданий судом строк своїм правом подання до суду відзиву на позов не скористався, доказів не надавав.02.10.2024 року до суду поштою надійшла заява [PERSON] , в якій він просив відкласти розгляд спарви з метою отримання ним правничої допомоги та підготування відзиву на позовну заяву. 26.11.2024 року та 26.05.2025 року на адресу суду поштою надійшли заяви [PERSON] , в якій відповідач просив здійснювати розгляд справи за його відсутносі, вказуючи, що позовні вимоги не визнає та просить у позові відмовити. В ході розгляду справи сторонами інші заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. За відомостями з Державного реєстру речових прав, станом на 08.01.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 2323981500:07:010:0169, зареєстрована за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 190286323239 площею 0.3416 га для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] з 23.10.2013 року належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина рф, серія та номер: [NUMBER] , виданий 29.01.2008 року, видавник: відділ УФМС росії по Ямало-Ненецькому автономному округу в місті Новий Уренгой, код підрозділу 890-003, країна громадянства: російська федерація, адреса: [ADDRESS] , додаткові відомості: посвідка на постійне проживання № [NUMBER] , видана органом 2301 29.05.2013 року. Право власності на земельну ділянку зареєстроване приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 7124067 від 23.10.2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1366, виданий 23.10.2013 року, видавник: Студенцов О.В., приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області, спадкова справа 116 за 2010 рік. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.10.2014 року, приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., на підставі заповіту, посвідченого Демидьонок О.М., приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області 23.03.2009 року за реєстровим №467, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1935 року народження, яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавця на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №024758, виданого 29.08.2002 року Кіровською сільською радою Оріхівського району Запорізької області, на підставі рішення сесії Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 26.07.2002 року за №08, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №452/419, площею 0,3416 гектарів, цільове призначення земельної ділянки: (А.01.03) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: 2323981500:07:010:0169. Спадкова справа №116/2010. Зареєстровано в реєстрі за №1366. 02.10.2013 року Державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагенства у Пологівському районі Запорізької області відкрита поземельна книга земельної ділянки № [NUMBER] , та 02.10.2013 року зроблено запис за №001 про вищевказану земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS] , цільове призначення: категорія земель землі сільськогосподарського призначення, код виду цільового призначення: А.01.03, площа 0.3416 гектарів. За відомостями УДМС України у Запорізькій області, а саме відділу ВОМІРМП, відділу громадянства, відділу у справах іноземців та осіб без громадянства, [PERSON] , [INFO] , документований посвідкою [NUMBER] , орган видачі 2301, від 29.05.2913 року, паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався. За обліками ВОМІРМР УДМС України у Запорізькій області [PERSON] зареєстрований з 05.06.2013 року за адресою: [ADDRESS] . 02.11.2023 року заступником керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області направлено запит до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області стосовно вжиття заходів щодо звернення з позовом про конфіскацію земельної ділянки, що належить іноземцю. Згідно з відповіддю ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, ГУ не вживало заходів, пов`язаних з конфіскацією земельних ділянок, у тому числі, земельної ділянки з кадастровим номером 2323981500:07:010:0169, що належить [PERSON] та не має наміру самостійно звертатись з позовом про конфіскацію вищевказаної земельної ділянки, оскільки переважна територія Запорізької області знаходиться під окупацією рф. На іншій частині території відбуваються бойові дії. Наведені обставини унеможливлюють здійснення державного контролю на вказаних територіях. Обсяг коштів, виділених ГУ на сплату судового збору та судових витрат на 2023 рік значно обмежений. Станом на даний час в ГУ відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що можуть обґрунтовувати позовні вимоги, пов`язані з конфіскацією земельних ділянок. 19.01.2024 року заступник керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області направила до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області лист, яким повідомила про те, що окружною прокуратурою під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних відносин встановлено факт порушення вимог земельного законодавства щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Тому, враховуючи відповідні порушення інтересів держави та необхідність їх невідкладного захисту, на виконання ст. 23 ч. 4 ЗУ «Про прокуратуру» повідомлено, що Мелітопольською окружною прокуратурою в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області буде заявлено позов до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки кадастровий номер 2323981500:07:010:0169. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.01.2024 року, земельна ділянка площею 3416 кв.м. з кадастровим номером 2323981500:07:010:0169, оцінена у 74713,78 гривень. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 ч. 3 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Згідно з ст. 56 ч. 4 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду вказав, що окружною прокуратурою було надіслано Головному управлінню Держгеокадастру у Запорізькій області лист від 19.01.2024 року про виявленні порушення та наявність підстав для вжиття заходів щодо їх усунення, у тому числі в судовому порядку. Разом з тим, уповноваженим державою органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки не вжито та листом повідомлено окружну прокуратуру про відсутність коштів на сплату судового збору, як причину невжиття заходів, що дає підстави прокурору вживати заходи представництва інтересів держави в суді. Прокурор у позові вказав, що зазначені уповноваженим органом причини не є поважними та не дають підстав залишити без реагування вказані порушення. Підставою представництва в даних правовідносинах є бездіяльність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах №910/3486/18 та №925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі №923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі №913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі №915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14 січня 2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру. Згідно з підпунктом 42 пункту 4 вищевказаного положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства, саме Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням ч. ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, наділене правом на звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Враховуючи обставини цієї справи, за наявності суспільного інтересу, необхідності забезпечення продовольчої безпеки в умовах ведення бойових дій та окупації території України, у тому числі земель сільськогосподарського призначення, що призводить до зниження врожайності, за наявності суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, бездіяльність органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області щодо звернення до суду з позовом, суд доходить висновку, що прокурором у повній мірі підтверджено наявність достатніх підстав для здійснення захисту законних інтересів держави в суді у даній справі. У відповідності до статті 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Частиною першою статті 13 Конституцію України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання земель, зокрема, сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України. Частиною п`ятою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. За змістом частини четвертої статті 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки (пункт "в" частини першої статті 143 ЗК України). Відповідно до частини другої статті 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно з ст. 145 ч. 4 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Пунктом 10 частини першої статті 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Норма частини п`ятої статті 41 Конституції України передбачає, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Стаття 153 ЗК України забороняє позбавлення власника права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника (постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92 цс 13). [PERSON] як громадянин іноземної держави набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення та не відчужив її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, у зв`язку із чим право власності на спірну земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації на користь держави, та враховуючи відсутність аргументів невизнання пред`явлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких норм. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прокурором в позові заявлено про стягнення з відповідача судового збору в сумі 3028 гривень, а також в ході розгляду справи заявлено вимогу про стягнення судового збору в сумі 3028 гривень за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правами, передбаченими статтею 88 ЦПК. У разі якщо з певних причин у цих випадках суд вищої інстанції не змінив рішення суду в частині розподілу судових витрат, це питання вирішується цим судом на підставі статті 220 ЦПК або судом першої інстанції, який розглянув справу, за заявою заінтересованої особи. Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК. Отже, оскільки постановою колегії суддів Запорізького апеляційного суду від 09.05.2024 року скасована ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2024 року та справу направлено для продовження розгляду в суді першої інстанції, з відповідача також підлягає стягненню сплачений Запорізькою обласною прокуратурою судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3028 гривень разом із судовий збором, сплаченим за звернення прокурора з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved