Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

20 листопада 2023 року до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява адвоката Гулого А.В. в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 22 вересня 2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено актовий запис № 426. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 581 видане 22 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 640 видане 14 грудня 2016 року Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Сторони припинили спільне проживання з 15 вересня 2020 року з того часу відповідач періодично спілкується з дітьми. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2022 року шлюб розірвано. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованість в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклується фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує продуктами харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання , не спілкується з дітьми , не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизначених норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти. Діти перебувають на повному утриманні матері. Відповідно довідки про неотриманні аліментів № 194 від 31 травня 2021 року [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] на утримання дітей, які стягнуті на підставі судового наказу. За розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 91422 від 06 вересня 2023 рооку заборгованість станом на 05 вересня 2023 року становить 134 097 грн. 53 коп. Згідно довідки № 49 від 23 лютого 2022 року, яка видана закладом дошкільної освіти (ясла - садок) № 42 Олександрійської міської ради Кіровоградської області, батько у вихованні дітей участі не приймає. Починаючи з 20 червня 2022 року і до тепер позивач [PERSON] разом з дітьми перебуває у Федеративній Республіці Німеччині. Листом від 30 червня 2023 року з дитячого садка «Кнірпсенланд» йдеться про те, що за час перебування у закладі спілкування відбувалося лише з мамою, яка опікується дітьми та здійснює догляд. Працівники закладу жодного разу не бачили батька дітей. Вказані факти на думку позивача, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Гулий А.В. в судовому засіданні у повному обсязі підтримав позовні вимоги, посилаючись на обґрунтування наведені у позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилався на та, що позивач разом із дітьми виїхала за кордом і чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, слухавку телефону не бере, уникає розмов. Стосовно аліментів висловив думку про те, що згоден їх сплачувати, разом з тим, він позбавлений можливості проконтролювати їх використання. Наголосив на тому, що наразі він позбавлений можливості спілкуватися з дітьми, оскільки не має можливості виїхати за кордон, а позивач виїхала і не вертається. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради Омельяненко О.В. у судовому засіданні заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідача, посилаючись на Висновок за № 272/9/10/3 про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав. Крім того, наголосила на тому, що 14 лютого 2022 року батько дітей [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про визначення йому днів та часу побачень з дітьми та яка була внесена в план комісії на 24 лютого 2022 року . В день засідання заявники були повідомлені про те що комісія не відбудеться у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну. Подалі розгляд заяви був обговорений з батьком у телефонному режимі та вказана заява знята з розгляду у зв`язку з виїздом відповідача з дітьми за кордон. На даний час у відповідача [PERSON] відсутня можливість спілкуватися з дітьми. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місті Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 426. Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 581 видане 22 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 640 видане 14 грудня 2016 року Олександрійським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Судом встановлено, що починаючи з 20 червня 2022 року і до тепер позивач [PERSON] разом з дітьми перебуває у Федеративній Республіці Німеччині, при цьому згідно Висновку органу опіки та піклування за № 272/9/10/3, 14 лютого 2022 року батько дітей [PERSON] звернувся до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про визначення йому днів та часу побачень з дітьми, тобто на даний час у відповідача [PERSON] відсутня можливість спілкуватися з дітьми, а факти його ухилення від виконання батьківських обов`язків наведені при обґрунтуванні позовних вимог, а саме: не піклування про дітей, не прояв заінтересованість в їх подальшій долі, не зацікавленість успіхами в навчанні, станом здоров`я, не піклування фізичним і духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує продуктами харчування, медичного догляду, лікуванням та інше, не знайшли підтвердження при розгляді справи по суті. З листа від 30 червня 2023 року з дитячого садка «Кнірпсенланд» йдеться про те, що за час перебування у закладі спілкування відбувалося лише з мамою [PERSON] , яка опікується дітьми та здійснює догляд. Працівники закладу жодного разу не бачили батька дітей (а.с.13). Суд критично ставиться до наведеного, зважаючи на те, що у умовах військового стану, який введений в Україні з лютого 2022 року і триває й досі, відповідач [PERSON] позбавлений можливості виїзду за межі території України. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради за № 272/9/10/3 йдеться про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей. На даний час у відповідача відсутня можливість спілкуватися з дітьми (а.с. 18). Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: виїзд позивача разом з дітьми за кордон, що унеможливлює спілкування, відсутність можливості спілкування телефонним зв`язком, оскільки позивач не бере слухавку та скрутне матеріальне становище відповідача і неможливість контролювати цільову використання аліментів позивачем. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей не відповідатиме їх інтересам, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed