Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований виконкомом Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 15 вересня 2011 року, актовий запис № 18; дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишити проживати разом з нею; після розірвання шлюбу залишити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 вересня 2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На жаль, їх сімейне життя не склалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та у їх дітей. Зазначає, що впродовж їх сімейного життя відповідач постійно зраджував. Протягом останніх трьох років відповідач проживає окремо, відтак спільного господарства вони не ведуть. Оскільки почуття любові між ними, як подружжям, втрачено, сенсу підтримувати шлюбні відносини немає, тому просить позов задовольнити.\~\~ У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву, у якій просила позов задовольнити, а строку для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив строк для примирення не надавати.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 15 вересня 2011 року у виконкомі Лопухівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 18. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Питання розірвання шлюбу сторонами обдумане, відповідач позовні вимоги визнав, тому строк для примирення подружжю не надавався. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їх малолітніх дітей, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище, тому після розірвання шлюбу згідно ст. 113 СК України має право відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується залишення малолітніх дітей подружжя [PERSON] після розірвання шлюбу на проживання при матері, то суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 зазначено, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас судом під час розгляду даної справи не вирішується питання про визначення місця проживання дітей. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки в ході судового розгляду не встановлено наявності спору між подружжям [PERSON] щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , такі знаходяться на проживанні з матір`ю, проти чого відповідач не заперечує, відтак суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу дітей слід залишити на проживання при позивачу.\~ Одночасно суд звертає увагу на те, що залишення малолітніх дітей подружжя [PERSON] проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дітей, оскільки суд лише констатував, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Судові витрати підлягають стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved