Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

[PERSON] 02.04.2024 року звернулася в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 85000 дол. США. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.11.2018 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за яким вона передала відповідачу у борг 85000 дол.США, що за курсом НБУ становило 2352800 грн., строком до 01.11.2021 року. 20.12.2020 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 01.11.2018 року, між нею та [PERSON] було укладено договір поруки. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, жодних коштів їх не повернув та ухиляється від їх повернення у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12.09.2024 року позов задоволено, стягнуто із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 85000 дол. США боргу за договором позики від 01.11.2018 року та по 7570 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору (а.с.47-48). В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.09.2024 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду від 12.09.2024 року задоволено, вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.133). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 27.02.2025 року клопотання представника позивача\~ [PERSON] \~ адвоката\~Козак О.В. задоволено частково, провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за договором позики від 01.11.2018 року у розмірі 85000 дол.США, закрито (а.с.157). 31.03.2025 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 09.06.2025 року позивач не з`явилася, хоча про дату, час і місце проведення такого була повідомлена належним чином, при цьому представник позивача 27.02.2025 року подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності за наявними у справі доказами, що є її правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 01.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 85000 дол.США, що станом на день отримання позики згідно курсу НБ України складає 2352800 грн., а [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим договором (а.с.4). Відповідно до п.3 Договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику згідно умов цього договору у строк до 01.11.2021 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України\~договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов?язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з\~ст.526 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього\~Кодексу, а згідно\~ст.525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1\~ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей [PERSON] за договором позики відсутні, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 15140 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved