Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до Уманського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.03.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг №2106767061159. Відповідно до умов договору ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» зобов`язалося надати відповідачу кредит в сумі 4 000 грн., орієнтовний строк повернення якого - 16 днів з моменту отримання кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом. 08.03.2021 на підставі укладеного договору ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» надало відповідачу грошові кошти в сумі 4 000 грн, перерахунок яких здійснило ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ» згідно договору про організацію переказів грошових коштів, укладеного між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ ФК «ВЕР ФОР ПЕЙ». 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за договором про надання фінансових послуг від 08.03.2021 №2106767061159, укладеним з відповідачем. У свою чергу, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право вимоги за вказаним договором про надання фінансових послуг ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» згідно договору про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 № 10-03/2023/01. Через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, станом на день формування позовної заяви, заборгованість за договором №2106767061159 від 08.03.2021 року, що підлягає стягненню відповідно до розрахунку заборгованості, становить 65\~279,60, з яких: 4\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 61\~279,60 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45\~030,80, з яких: 4\~000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 41\~030,80 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 19.03.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам направлено копію ухвали про відкриття провадження. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5\~статті 279 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу [PERSON] повернулося на адресу суду з відміткою «вручено особисто». 04 квітня 2025 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до поданої позовної заяви, відповідач стверджує, що позивачем не надано суду доказів видачі кредитних коштів саме йому [PERSON] . Вважає, що положення укладеного кредитного договору є несправедливими умовами, що порушують положення ЗУ «Про захист прав споживачів», що і доводиться правовими висновками ВС та аналогічними рішеннями судів апеляційної інстанції. Вважає, що проценти за користування кредитними коштами у 10 разів перевищують тіло кредиту. Відповідач стверджує, що позивач не може стягнути з нього комісію за обслуговування кредиту, крім того, вважає, що позивач не надав доказів видачі кредиту, а саме у матеріалах позовної заяви та додатків до неї відсутня виписка по картковому рахунку. Відповідач звертає увагу та те, що надання розрахунку суми заборгованості або витягу з реєстру прав вимоги є недостатнім для підтвердження наявності заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості та витяг з реєстру прав вимоги не є первинними документами, що підтверджують факт готівкової чи безготівково видачі коштів. Крім того, відповідач вказує, що у даному випадку відсутні докази на підтвердження факту переходу права вимоги до Фактора за договором факторингу. Тому, цей факт є самостійною та достатньою підставою для відмови у задовленні позовної заяви про стягнення заборгованості. З огляду на викладене вище, відповідач просить суд відмовити у задоволення позову у повному обсязі, так як вважає даний кредитний договір безпідставним та суперечливим, а умови договору - несправедливими. 16 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТ» - Ткаченко М.М. було подано відповідь на відзив, у якій зазначає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим, таким що не спростовує підстави, які зазначені у позовній заяві, та таким, що не підлягає взяттю до уваги, з огляду на наступне. 08.03.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № 2106767061159 «Стандартний». Договір було укладено згідно з п.3.ч.1. ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Договір про надання фінансових послуг №2106767061159 підписано позичальником електронним цифровим підписом F9 (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця (вказаний номер телефону є актуальним, відповідно до відзиву на позовну заяву). Відповідним ідентифікатором було підписано Договір, Додатки до Договору, Паспорт споживчого кредиту. Вищезазначене підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Детально всі дії відображені в довідці, а саме Інформація щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладання електронного договору, яка надана також до матеріалів справи. Таким чином, відповідач здійснив усі дії, спрямовані на укладання договору про надання фінансових послуг шляхом підписання договору про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та із зазначенням поміж іншого інформації щодо реквізитів банківської картки на рахунок якої, в подальшому, були перераховані грошові кошти в визначених договорах сумах ( що підтверджується довідкою, наданою до матеріалів справи). Відповідно до Договору визначено, що Кредит надається Позичальнику шляхом переказу грошової суми на картковий рахунок. Вищевказане підтверджено довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей», та не спростовано відповідачем (доказів зворотного не надано). Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована або прямою нормою закону (нікчемний правочин), або рішенням суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин). У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; З огляду на вищевикладене, договір про надання фінансових послуг було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронно-цифровим підписом. Враховуючи вищенаведене, вбачається, що між первісними кредиторами та відповідачем укладено електронний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (Відповідний висновок також наявний у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19, провадження № 61-1602св20). З договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Таким чином, позивачем надані належні та достатні докази, які беззаперечно підтверджують, що відповідач ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця; надав відповідні дані для заповнення формуляра заяви-анкети (ПІП, РНОКПП, місце проживання, телефон, дані паспорту, номер платіжної картки та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором погодився з запропонованими умовами договору та підписав їх. На виконання умов договору про надання фінансових послуг № 2106767061159 від 08.03.2021 року позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 4 000,00 грн. Дана обставина підтверджується квитанцією ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно якого 08.03.2021 року здійснено успішний переказ грошових коштів на карту, яка зазначена позичальником в договорі, у сумі 4 000,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ ФК «Вей фор пей» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства, а його дослідження судом в рамках даної справи є недоречним. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Тобто, компанія є особою, яка замовила послуги з переказу грошових коштів, тобто платником. Переказ коштів здійснено на картковий рахунок, зазначений позичальником у заявці на отримання кредиту. Отже, отримувачем коштів є відповідач. Щодо надання виписок з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку, то позивач об`єктивно позбавлений можливості їх надати, оскільки не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії". Крім того, ні первісний кредитор, ні позивач не є банками та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Разом з тим, кредитор є небанківською фінансовою установою, діяльність яких регулюється спеціальним законодавством для осіб, які надають небанківські фінансові послуги. Такі відомості становлять банківську таємницю, що унеможливлює їх отримання безпосередньо позивачем. Зокрема, небанківські фінансові установи позбавлені можливості створення виписок по картковим рахункам споживачів. Відповідач вказує на неотримання кредитних коштів проте доказів цьому не надає. Відповідач не надав жодної виписки по своїх карткових рахунках на підтвердження обставин ненадходження грошових коштів на рахунок відповідача за укладеним договором або сплати заборгованості за договором в іншому розмірі. Разом з тим, для спростування заперечень відповідача, до даних пояснень додається клопотання про витребування доказів. Отже, підсумовуючи вищевикладене, позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо укладення договору та перерахування коштів за ним. Відтак, посилання відповідача є необґрунтованими та є намаганням уникнути відповідальності відповідача від виконання зобов`язань. Виходячи з викладеного, вбачається, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України . В тому числі, відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Представник позивача звертає увагу на те, що до позовної заяви надано три розрахунку заборгованості щодо договору, з яких вбачається за який період нараховується заборгованість та за якою відсотковою ставкою (відповідно до погоджених умов кредитного договору). Дана інформація детально відображена безпосередньо в розрахунку заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал». Підписуючи Договір про надання фінансових послуг сторони погодили умови повернення позики, в тому числі порядок нарахування процентів по Договору. У розрахунку заборгованості до позовної заяви чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження повного належного виконання умов договору. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Станом на день зверення з позовом до суду, заборгованість за договором відповідачем не погашалась, проценти за користування кредитними коштами не сплачувались, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Відповідно до п. 1.9 Кредитного договору граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору грошові кошти надаються строком на 365 днів з правом повернення достроково. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором №2106767061159 від 08.03.2021 року нарахування відсотків здійснювалось за період з 08.03.2021 по 07.03.2022 року, тобто в межах строку кредитування, зазначеного в Кредитному договорі та в Заяві-анкеті на отримання кредиту, відсоткова ставка відповідно до п.1.4 договору. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Також слід акцентувати увагу суду на те, що як вбачається зі змісту Договорів, визначено два окремих строки, які важливо розмежовувати: - орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів, який передбачає право позичальника користуватися пільговими умовами договору, а саме пільговими відсотками за користування кредитними коштами; - гранічний строк користування 1 рік (365 днів). Тобто, договором передбачено та погоджено сторонами граничний строк користування кредитними коштами 1 рік, в межах якого і було здійснено нарахування відсотків, оскільки, позичальник не скористався своїм право щодо повернення кредитних коштів у рекомендований (пільговий) строк, тобто у строк найнижчої відсоткової ставки за користування. Отже, нарахування відсотків здійснювалось в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами Договору. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження належного виконання умов договору, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору та контррозрахунок заборгованості, здійснений відповідачем, відповідно до всіх погоджених умов договору. Таким чином, відсутні підстави для сумніву у правильності здійснених кредитором розрахунків. Відповідачем був укладений договір про надання фінансових послуг за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів йому в позику. При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством (стаття 627 Цивільного кодексу України). Це положення закріплює один з найважливіших принципів договірного регулювання суспільних відносин принцип свободи договору, який включає в себе наступні складові: свобода в укладенні договору, свобода вибору характеру договору, вільний вибір контрагента за договором, вільний вибір умов договору. При цьому договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Не виконуючи належним чином зобов`язання за Кредитним договором, відповідач порушив зазначені норми законодавства та умови кредитного договору. Вказана заборгованість підтверджується доданими до позовної заяви розрахунками заборгованості, та є чинною та такою, що не спростована відповідачем. З \~огляду \~на \~вищевикладене,\~ оскільки\~ фінансова\~ установа,\~правонаступником якої\~за договором\~факторингу та\~відступлення права\~вимоги є\~позивач,\~виконала всі\~передбачені кредитним\~договором умови\~щодо надання\~відповідачу кредитних\~коштів,\~а останній,\~за укладеним\~договором вказані\~грошові кошти\~отримав,\~однак свої\~зобов`язання щодо\~їх повернення\~відповідно до\~умов договору\~не виконав,\~хоча таку\~можливість мав,\~але без\~поважних причин\~цього не\~зробив,\~можна дійти\~до висновку,\~що позивачем\~доведено належними\~та допустимими\~доказами факт\~порушення (прострочення)\~відповідачем взятих\~на себе\~зобов`язань\~за вказаним\~кредитним \~договором,\~ а\~ отже\~ вимога\~ позивача\~ про\~ стягнення\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу кредиту\~та заборгованості\~за відсотками\~ґрунтується на\~вимогах закону,\~а відтак\~підлягає задоволенню\~в повному обсязі. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному договорі, нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Всі інші доводи відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Крім того, варто зазначити, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість не нараховував, а звернувся до суду з позовом до боржника про стягнення заборгованості виключно з сумою, яка була передана в рамках підписаного договору про відступлення права вимоги. Відповідач посилається на застосування норм ЗУ «Про споживче кредитування», з цього приводу слід зазначити: Верховний Суд України на засіданні Судової палати 2 грудня 2015 року при розгляді справи №6-1341цс15 сформулював наступну правову позицію. Закон "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, що виникли з кредитних правовідносин, лише у тому випадку, якщо основою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типових процентних ставках, валютних скидках і так далі, передуючих укладенню договору. Відповідач зазначив, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказані норми застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. Як вбачається із заявлених позовних вимог та наданих розрахунків заборгованості, пеня, штрафи за кредитним договором не були нараховані стягувачем, відтак вказані посилання є безпідставними. Позивач просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту та процентами, які нараховані за користування кредитними коштами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. До підписання договорів позичальнику було надано всі можливості для ознайомлення з умовами договорів, в тому числі розміщена інформація на сайті товариства. Крім того, зважаючи на вільний порядок укладення договорів, позичальник мав необмежений час для вибору строку та суми позики, а також для ознайомлення з умовами, які він сам обрав та прийняття зваженого рішення. Позичальник засвідчив факт належного ознайомлення з умовами Договорів, в тому числі підписавши Договір, в якому визначені розмір та порядок нарахування відсотків. Таким чином, посилання відповідача на несправедливі умови договору є безпідставними та суперечливими. З огляду на вищевикладене представник позивач просить суд винести рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Суд, з`ясувавши обставини справи дослідивши надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір №2106767061159 від 08.03.2021, відповідно до якого відповідач отримав в ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у вигляді грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 4\~000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника, що підтверджується відповідною довідкою від 04.12.2024 року. Факт зарахування кредитних коштів у сумі 4\~000 грн. на банківську карту № [NUMBER] власником якої є [PERSON] , підтверджено відповіддю на запит від 07.05.2025 року №20.1.0.0.0/-250506/53875-БТ, а також випискою за договором №б/н за період 08.03.2021-08.04.2021 року, з якої вбачається, що 08.03.2021 року на вказану банківську ракут відбулось зарахування переказу у сумі 4\~000 грн. З огляду на вищевикладене, суд спростовує твердження відповідача [PERSON] щодо відсутності доказів про зарахування кредитних коштів на його картковий рахунок. 01.12.2021 між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу №1-12, у відповідності до умов якого ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між ТОВ «СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ» і боржниками. Відповідно до витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір №10-003/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступає шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору №1010-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості встановлено, що загальна заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Коллект центр» станом на 10.03.2023 за кредитним договором складає: 65\~279, 60 гривень. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45\~030,80 грн., з яких: 4 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 41\~030, 80 - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За ст.629 та ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору і є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягнення судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи, разом із позовною заявою до суду надані слідуючі документи: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявка №3791 від 01.01.205, Акт №2 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд, з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутністі клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є не співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000\~\~гривень.\~\~

Outcome: approved