Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 07.03.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок\~ збройної агресії російської федерації\~ проти України. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.03.2025 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.05.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24 лютого 2022 року внаслідок збройної агресії Російської Федерації відносно України ворожі війська окупували частину території України, зокрема, місто Маріуполь Донецької області, яке опинилося в блокаді. Позивач [PERSON] , [INFO] , є власницею домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До повномасштабного вторгнення вона та її родина були повноцінною частиною суспільства, мали налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Зранку, 24 лютого 2022 року її чоловік, [PERSON] , [INFO] , збирався на роботу, і як тільки він вийшов з будинку вона почула вибух в районі Пост-мосту, який з`єднує Центральний район з Лівобережним районом в місті Маріуполь, а також знаходиться біля заводу «Азовсталь». Позивач зателефонувала чоловіку запитати що трапилося, і він підтвердив про вибух біля Пост-мосту. Так, з 24 лютого 2022 року в м. Маріуполь почалися постійні обстріли з боку російських загарбників. Місто було під прицільним вогнем. Ворог наступав, оточуючи [PERSON] з усіх боків. Агресія російських військ стрімко просувалася від околиць міста до його центральних районів. Постійні масовані обстріли знищували житлові будинки. Під обстрілами, авіабомбуванням гинули мирні мешканці. Густий чорний дим від пожеж будинків після обстрілів наповнював їх страхом. Російські бомби, снаряди, міни, кулі несли смерть. Особливо страшно було переживати обстріли, адже ніколи не знаєш куди в черговий раз прилетить снаряд та чи залишишся ти живим. Вони з сусідами, коли було невелике затишшя зранку виходили та обговорювали події минулого дня та ночі, дізнавалися хто загинув, а хто залишався ще живим. Позивач вважала, що їм ще трошки треба перечекати бойові дії, прийде допомога і все буде добре, як це було у 2014 році. Але з кожним днем ставало все гірше і гірше - просто справжнє пекло створене російськими військами. Вона з чоловіком були вимушені переживати усі ці події, знаходячись в м. Маріуполі. Зв`язку не було, вони сподівалися на створення зеленого коридору, але його не було. Ворог просувався, намагаючись створити смертельне кільце окупації навколо м. Маріуполя. Пощади не було нікому. В місті з початку війни вимкнули воду, потім через два дні світло і газ. На вулиці було близько - 9 градусів морозу. В кімнаті 5. Вони\~ робили все можливе щоб вижити. [PERSON] сніг, зібрали його, а потім гріли. Отриману таким чином воду фільтрували та використовували для пиття. У них у будинку була піч, яку можна було розпалювати дровами та вугіллям, але і цього вони не могли зробити, тому що вибуховою хвилею від снаряду, який прилетів у сусідній двір, завалило димову трубу і усі цеглини впали у середину димаря. Таким чином, при розпалюванні печі увесь дим йшов у будинок. Вони страждали, намагаючись якимось чудом вижити при відсутності газу, електроенергії, води, тепла, та були під постійним страхом смерті від артнальотів, авіабомбувань та іншого смертоносного жаху російських загарбників.\~ 17 березня 2022 року позивач з чоловіком біля 15 години вийшли на подвір`я їхнього будинку щоб приготувати собі чаю. В цей час бомбардувальники полетіли в бік заводу Азовсталь», а їх будинок знаходився навпроти заводу, пролунали вибухи, чоловік пішов подивитись де впали бомби, а позивач залишалася на подвір`ї біля будинку. Потім пішла за ним, і як тільки я зайшла за кут будинку, почула звук пролітаючого літака і на сусідському подвір`ї пролунав потужний вибух, залишивши величезну вирву глибиною біля 4-х метрів і шириною 8-10 метрів. Вибухова хвиля від російської бомби повністю зруйнувала їх будинок. Будинок вигорів вщент і все що в ньому було згоріло: речі, техніка, меблі. Внаслідок влучання авіабомби позивач втратили повністю все, включаючи документи, залишилися тільки паспорти, які вони тримали при собі. Позивач з чоловіком чудом залишилися живими. Завдяки донці сусіда, 18 березня 2022 року вони виїхали в Бердянськ, а через чотири доби гуманітарним конвоєм у Запоріжжя. Позивач зазначає, що таким чином чином російські загарбники «визволили» її від всього. Станом на 2022 рік позивачу було 55 років, і у такі роки в неї вже була стабільність у житті, мрії починали здійснюватися, вкладена праця приносила здобутки. В результаті авіаудару будинок, власницею якого вона є, згорів повністю та відновленню не підлягає. Позивач за даним фактом подано повідомлення про пошкоджене майно ІП-02.12.2023- 200541. Знищення її майна призвело до тяжких емоційних страждань, що в подальшому відобразилося на її здоров`ї. Після переїзду їй довелось пристосуватись до нових життєвих умов, шукати житло та відновлювати прийнятний для себе та своєї сім`ї рівень життя. Таким чином, наявний факт порушення основоположник прав людини в Україні, через що позивачу завданий душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну та руйнування, знищення її майна, яке не підлягає відновленню, всього пережитого нею, що з подальшому відобразилося на стані її здоров`я, через що стала частіше хворіти. Окрім того, у позивача почалося постійне підвищення артеріального тиску, порушення сну, постійна депресія, відчуття тривоги, панічні атаки, сльози, почуття безвиході, тому вона змушена звернутися до суду та вважає, що завдана відповідачем моральна шкода повинна становити в сумі 7 000 000,00 гривень, що є справедливою компенсацією з держави-агресора російської федерації. У зв`язку з вищенаведеним просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України у розмірі 7 000 000,00 гривень.\~\~\~\~\~\~ Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Подала до суду 02.06.2025 заяву в якій просить суд проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи, позов підтримує та просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Однак, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Таким чином, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ЦПК України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимог позивача суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України», агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. При цьому суд, вирішуючи питання судового імунітету іноземної держави (рф) в рамках даного судового провадження, застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, провадження № 61-19853св21. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. Отже, можна дійти висновків про те, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду. Тому, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, місце проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а.с.12-14). Згідно довідки від 08.04.2022 №2615-5000849269 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо-переміщеною особою із Маріуполь, Донецької області, до м. Івано-Франківськ (а.с.11). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] , [INFO] , є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] , розмір частки 77/200 (а.с.10). Згідно повідомлення про пошкоджене майно із за стосунку «ДІЯ»\~ домоволодіння за адресою [ADDRESS] , повністю знищено (а.с.9). Відповідно до медичних документів позивач [PERSON] , [INFO] , хворіє (а.с.15-17). Починаючи з 2014 року загальновідомим є той факт, що РФ чинить збройну агресію проти України.\~\~ Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб. Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент розгляду справи судом. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, підпункт 15 пункту 3 цих Правил, установлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який уважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Конвенцією порушення. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимог позивача про компенсацію завданої моральної шкоди, а також розміру цієї шкоди, суд застосовує практику ЄСПЛ та керується розміром задоволених вимог заявників по схожих спорах, що розглядалися ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісламова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії». У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається», Верховний Суд врахував таке: предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок військової агресії рф проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; законодавець в статті 23 ЦК передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії рф проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо-переміщеною особою із м. Маріуполь, Донецької області, до м. Івано-Франківськ та її\~ домоволодіння за адресою [ADDRESS] , повністю знищено, що підтверджено відповідними довідками. В силу постанови Кабінету міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 №509 особа, яка отримала від держави Україна довідку ВПО або від іноземної держави статус біженця/тимчасового захисту є потерпілою, постраждалою собою, жертвою війні, яку здійснює російська федерація. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер та тривалість вимушених змін у її житті, глибину душевних страждань внаслідок ракетних обстрілів, руйнування/пошкодження її житла внаслідок збройної агресії російської федерації, додаткових зусиль для організації свого життя, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, у сумі 3 000 000,00 (три мільйони) грн.. При цьому, суд зазначає, що завдані збитки позивачу пов`язані із руйнуванням її житлового будинку віднесені до матеріальних збитків, і\~ механізм відшкодування таких втрат не пов`язаний із відшкодуванням моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Щодо розподілу понесених позивачем судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави Україна судовий збір в розмірі 15 140,00 грн.. На підставі викладеного, відповідно до ст. 3, 19, 56 Конституції України, ст. 23, 1173, 1176 ЦК України та

Outcome: partial