Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

До Соснівського районного суду м. Черкаси звернулось КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (далі позивач) з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі відповідачі) про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення. В обґрунтування позову зазначено, що КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі відомчого житлового фонду. Відповідачі є споживачами послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідачі не здійснювали оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у сумі 10\~927 грн 58 коп., яка у добровільному порядку не погашена. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачі відзив на позов, заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження до суду не надали. У судове засідання представник позивача не прибув, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судові засідання з розгляду справи не прибули, про причини такої неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідачів, судом було повідомлено відповідачів про розгляд справи через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до\~ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі\~Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак, з гарантій ст. 6 Конвенції випливає, як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, незалежно від того чи отримали відповідачі адресовану їм кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення\~ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, у силу положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судові засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи у разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ є виконавцем житлово-комунальних послуг населенню м. Черкаси, у тому числі здійснює водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про нарахування плати та розмір платежів за період з 02.03.2021 по 01.01.2025 по о/р № [NUMBER] відкритому на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] розмір заборгованості становить 10\~927 грн 58 коп. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2024 №403278426, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з статтею 332 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини між постачальником водопостачання та водовідведення і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою Кабінету Міністрів України № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтями\~23,\~24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, виконавець послуги з централізованого водопостачання повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки та величини тиску. Параметри якості води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Виконавець послуги з постачання гарячої води зобов`язаний щомісяця надавати дані про загальний обсяг спожитої у будівлі гарячої води виконавцю послуг з централізованого водовідведення для нарахування плати за водовідведення гарячої води. Обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630). Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13, постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 638/11034/15-ц, 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц, 18.12.2019 у справі № 522/2625/16-ц, 25.03.2020 у справі № 211/3347/18-ц, 18.05.2020 у справі № 176/456/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8196/20 від 07.07.2020. Велика Палата Верховного Суду у справі № 712/8196/20 погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачку від обов`язку оплати за надані такі послуги. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє споживача від обов`язку оплачувати надані йому послуги. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2024 №403278426, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS] . Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зобов`язані своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти КОМУНАЛЬНОМУ ПІДПРИЄМСТВУ «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ за надані послуги водопостачання та водовідведення, незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору на надання таких послуг. Заборгованість відповідачів перед позивачем доведена суду належними та допустимими доказами, не заперечувалась та не оспорювалась відповідачами, ними не подавалось суду заяв про те, що на цей час така заборгованість погашена повністю або частково, а тому вимога позивача про стягнення суми основного боргу у сумі 10\~927 грн 58 коп. підлягає задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧЕРКАСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення у сумі 10\~927 грн 58 коп., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. У матеріалах справи є копія платіжної інструкції № 4403 від 06.11.2024, з якої вбачається, що КП «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» було сплачено за отримання інформаційної довідки про право власності на нерухоме майно 80 грн 00 коп. А тому, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача КП «ЧЕРКАСИВОДОКАНАЛ» ЧМР підлягає стягненню витрати на отримання інформаційної довідки з ДРРПНМ у сумі 80 грн 00 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 3 028 грн 00 коп.

Outcome: approved