Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

18.04.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики №75376174 від 08.08.2021 та №3074623 від 31.08.2021 у розмірі 44002,92 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір №75376174, згідно п.1. якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі - «позику»), на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.2 договору про надання позики: сума позики становить 5900 грн, процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99%, яка нараховується за кожен день користування позикою. Окрім цього, 31.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір №3074623, у відповідності до п.2.1. якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Пунктом 2.3. договору позики встановлені параметри позики: тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 1700 грн. Відповідно до п.2.4.3. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договорів, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на дату звернення до суду з позовом строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.12.2021 було укладено договір №29/12-2021 відповідно до якого ТОВ«МАНІФОЮ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3074623. 10.03.2023 укладено договір №10-03/2023/01, згідно якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3074623. Також 27.01.2022 було укладено договір №27/01/2022 відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75376174. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75376174. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договорами позики №75376174 від 08.08.2021 та №3074623 від 31.08.2021. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором позики №75376174 від 08.08.2021, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 19511,02 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5900 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 13503,05 грн; інфляційні збитки - 94,40 грн; 3% річних - 13,57 грн, а за договором позики №3074623 від 31.08.2021 становить 24491,90 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1700 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 22791,90 грн, що в загальному становить 44002,92 грн. Ухвалою судді від 05.05.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 27.05.2025 представником відповідача - адвокатом Скочиляс І.М. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що оскільки договір позики №3074623 був укладений 31.08.2021, а договір позики №75376174 укладений 08.08.2021, датами повернення позики були 17.10.2021 та 02.09.2021, позивач звернувся до суду з пропуском трьохрічного строку позовної давності, визначеного ЦК України, у зв`язку з чим є підстави застосувати до даних правовідносин наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення заборгованості. У випадку відмови у застосуванні до даних правовідносин позовної давності, просить задоволити позов частково, а саме стягнути з відповідача 1700 грн договором позики №3074623 від 31.08.2021 та 5900 грн за договором позики №75376174 від 08.08.2021, що разом становить 7600 грн та стягнути з позивача на користь відповідача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» безпідставно нараховані проценти відповідачу за договорами позики, з наступних підстав. Так, у поданому позові позивач покликається на положення Правил надання грошових коштів у позику (далі - Правила), цитуючи п.6.5., де передбачена відповідальність за прострочення повернення коштів, наданих позичальнику, зокрема нарахування процентів. Разом з тим відповідач не накладав свій фізичний чи електронний підпис на примірник Правил надання грошових коштів у позику та на Паспорт позики, його начебто електронний підпис міститься лише на примірнику договору позики №3074623 від 31.08.2021, розрахунку за договором позики №3074623 від 31.08.2021, договору позики №75376174 від 08.08.2021. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] . Правила, відсутність у договорах позики домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, є підстави вважати вимогу позивача про стягнення відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту необґрунтованою та незаконною. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів позики із [PERSON] попередник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Таким чином, вказані проценти позивач самовільно нарахував відповідачу, що відображено у розрахунку заборгованості фізичної особи від 26.02.2025, оскільки письмового узгодження про них між сторонами не відбулось. Враховуючи те, що нарахування процентів було несанкціонованим, сума загальної заборгованості має зменшитися лише до частини тіла кредиту, неповернутої відповідачем на час подання позовної заяви, тобто 1700 грн за договором позики №3074623 від 31.08.2021 та 5900 грн за договором позики №75376174 від 08.08.2021, що у сукупності становить 7600 грн. Наголошує, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та його правонаступник ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не надали відповідачу об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, приховали фактичне значення подорожчання кредиту, не попередили про ризики, які під час виконання зобов`язань несе споживач. Умови кредитного договору є неконкретними та несправедливими відносно нього як споживача фінансових послуг та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Вказане свідчить про використання первісними кредиторами нечесної підприємницької практики та введення відповідача в оману. Зауважує, що відповідач не був обізнаним із даними рахунків на оплату на які повинен був здійснювати повернення коштів з огляду на відсутність паперового договору та повідомлень збоку позивача з вказаними даними, як і не був обізнаним із додатком до договору. При цьому позивач не здійснював у будь-який спосіб нагадування про необхідність сплати чергового платежу за кредитом. Крім того, передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.3 ст.509 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 1,99% в день, яка має наслідком сплату компенсації за користування коштами у розмірі, що в 4 рази перевищує тіло є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо витрат на професійну правничу допомогу, заявлену до стягнення позивачем, звертає увагу, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на підтвердження оплати послуг з надання правової допомоги адвокатом до матеріалів цивільної справи не долучено копію платіжної інструкції чи іншого розрахункового документу. Більше того, згідно прайсу послуг АО «Лігал Ассістанс» фіксована ціна (незалежно від кількості годин) надання усної консультації становить 1000 грн, а фіксована ціна (незалежно від кількості годин) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду становить 3000 грн, однак у позові позивач просить стягнути 16000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 03.06.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. подано відповідь на відзив, в якій зазначила наступне. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договорів позики. При цьому, договори та їх умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості у повному розмірі. Звертає увагу, що пунктами 2.5., 3.1.3., 3.2.1. договору позики №3074623 від 31.08.2021 передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 15-денного (пільгового) строку користування позикою. Так, відповідач не був позбавлений можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштівдо дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлявся, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Крім того, між сторонами було укладено додаткові угоди, якими було продовжено строк користування кредитом. Зазначає, що підписанням договору позики №75376174 від 08.08.2021 відповідач підтвердив, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п.5.1. договору позики). Умовами договору позики №75376174 від 08.08.2021 та Правилами передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою. Отже, продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував відсотки за користування кредитом та продовжував строк кредитування, а надалі - строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п.7.12 Правил, матеріали справи не містять. Відповідачем було укладено договори за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням договорів позичальник отримав від кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами договорів та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання договорів, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з їх укладенням, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договорів. Щодо строків позовної давності звертає увагу, що перебіг таких строків було зупинено у зв`язку з введенням карантину, а в подальшому - воєнного стану. 04.06.2025 представником відповідача - адвокатом Скочиляс І.М. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що у даній справі вбачається, що умови договору позики передбачено нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (15 днів) та як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов спірного договору про сплату процентів («проценти за понадстрокове користування позикою», «за порушення позичальником виконання зобов`язання»; «період понадстрокового користування позикою (її частиною)» «якщо клієнт не повернув кредиту у строк, то...» «проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 90 календарних днів з моменту виникнення такої прострочки»; «за кожен день прострочення» тощо), їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють відповідальність сторін, тобто неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. Таким чином, вважає, що в даному спорі підлягають до застосування положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просить проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Скочиляс І.М. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача подала заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи без їх участі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 08.08.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики №75376174 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (надалі - позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 8EC1WCLxYm. Відповідно до п.2. договору позики, основними параметрами договору позики є: сума позики - 5900 грн; строк позики (строк договору) - 25 днів; процентна ставка (базова) - 1,99% (фіксована); дата надання позики - 08.08.2021; дата повернення позики - 02.09.2021, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 662,17%, орієнтовна загальна вартість позики - 6780,58 грн. Згідно п.4. договору позики, проценти за цим договором нараховуються щоденно, влючаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п.5.1. договору позики, позичальник ознайомися на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». В додатку №1 до договору позики №75376174 від 08.08.2021 сторонами узгоджено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої сума кредиту за договором - 5900 грн; проценти за користування кредитом - 880,58 грн. Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено довідкою ТОВ ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 26.02.2025, згідно якої підтверджено виконання наступної платіжної операції: 1) дата - 08.08.2021; 2) номер платежу - 3а07с7d4-c180-49c2-ac06-3а3а10393е72; 3) сума - 5900 грн; 4) отримувач - [PERSON] - ЕПЗ номер [NUMBER] , а також довідкою ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 26.02.2025 №26/02/25-26. Згідно довідки ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» від 27.01.2022, розмір заборгованості [PERSON] за договором позики №75376174 від 08.08.2021 становить 19403,05 грн, з яких: 5900 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13503,05 грн - заборгованість за процентами. 27.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до умов якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 135 164 792,66 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками. Згідно з витягом з реєстру боржників №1 до договору факторингу №27/01/2022 від 27.01.2022, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75376174 від 08.08.2021 у розмірі 19403,05 грн, з яких: 5900 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13503,05 грн - заборгованість за процентами. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (первісний кредитор) та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору. Згідно з реєстром боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №75376174 від 08.08.2021 у розмірі 19511,02 грн, з яких: 5900 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13503,05 грн - заборгованість за процентами; 107,97 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання, згідно ст.625 ЦК України. Відповідно до довідок ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», розмір заборгованості [PERSON] за договором позики №75376174 від 08.08.2021 станом на 10.01.2023 та 03.04.2025 відповідно становить 19511,02 грн, з яких: 5900 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13503,05 грн - заборгованість за процентами; 13,57 грн - 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України; 94,40 грн - інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України. Окрім цього, 31.08.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики №3074623, за умовами якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Договір позики підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором f14630. Пунктом 2.3. вказаного договору встановлено параметри позики, а саме: тип позики -короткострокова; мета отримання позики - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики - 1700 грн; строк позики - до 16.09.2021 (16 днів). Відповідно до п.2.4.1. договору позики проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до додатку №1 до договору позики. Згідно п.п.2.4.2.-2.4.5. договору позики, середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0.01000 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою фіксована: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою. Позикодавець надає позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2.) виключно за умови належного виконання позичальником зобов?язань за цим договором. У випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка. Пунктом п.2.5. договору позики визначено, що розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Відповідно до п.3.6. договору позики, у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою (формула розрахунку якої визначена додатком №1) на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою (п.2.4.3.); графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою. В додатку №1 до договору позики №3074623 від 31.08.2021 сторонами узгоджено розрахунок за договором позики, згідно якого сума позики за договором - 1700 грн; проценти за користування кредитом - 2,72 грн. 30.08.2021 [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором також підписано паспорт позики, в якому зазначено, зокрема, основні умови надання коштів у позику з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості позики для споживача, порядок повернення позики. Отримання відповідачем кредитних коштів за договором позики №3074623 від 31.08.2021 підтверджено довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 29.10.2024, згідно якої 31.08.2021 о 17:28 год. було успішно перераховано 1700 грн на карту [NUMBER] , а також довідкою ТОВ «МАНІФОЮ» від 06.11.2024 №3709. 17.09.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до договору позики №3074623 від 31.08.2021, в якій сторони погодили продовжити строк позики на 30 днів, до 17.10.2021, а також графік процентів за користування позикою, в якому визначено, що сума нарахованих процентів за користування позикою в межах строку, на який пролонговано строк позики, становить 1014,90 грн, всього до сплати за вказаний період - 2714,90 грн. Додаткова угода підписана [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором w41807. Згідно довідки ТОВ «МАНІФОЮ», розмір заборгованості [PERSON] за договором позики №3074623 від 31.08.2021 становить 5264,9 грн, з яких: 1700 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3564,9 грн - заборгованість за процентами. 29.12.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» (клієнт) та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (фактор) було укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги у сумі 35 840 325,69 грн, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29.12.2021, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №3074623 від 31.08.2021 у розмірі 5264,90 грн, з яких: 1700 грн - заборгованість за сумою позики; 2706,40 грн - заборгованість за процентами; 858,50 грн - заборгованість за процентами на прострочену позику. 10.03.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (первісний кредитор) та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (новий кредитор) укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/1, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору. Згідно з реєстром боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/1 від 10.03.2023, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором позики №3074623 від 31.08.2021 у розмірі 24491,90 грн, з яких: 1700 грн - заборгованість за сумою позики; 22791,90 грн - заборгованість за процентами. Відповідно до довідок ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», розмір заборгованості [PERSON] за договором позики №3074623 від 31.08.2021 станом на 10.03.2023 та 03.04.2025 відповідно становить 24491,90 грн, з яких: 1700 грн - заборгованість за сумою позики; 22791,90 грн - заборгованість за процентами. При розгляді даного спору, враховуючи обґрунтування позовних вимог, суд враховує такі норми. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості. Враховуючи викладені вище норми та обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача [PERSON] за договорами позики №75376174 від 08.08.2021 та №3074623 від 31.08.2021. Таким чином, враховуючи, що відповідачем [PERSON] прострочено виконання грошових зобов`язань в строки, передбачені умовами кредитних договорів, доказів погашення заборгованості за укладеними кредитними договорами відповідачем [PERSON] не надано, суд вважає, що позивач набув права щодо стягнення заборгованості за зазначеними вище кредитними договорами за основним боргом за договором позики №75376174 від 08.08.2021 в розмірі 5900 грн та за основним боргом за договором позики №3074623 від 31.08.2021 в розмірі 1700 грн. Разом з тим, суд не погоджується із розрахунками процентів за користування кредитами, наданими позивачем, з таких підстав. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того Велика Палата Верховного Суду у п.122-123 цієї постанови роз`яснила таке: «Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Що розрахунку процентів за договором позики №75376174 від 08.08.2021, суд зазначає наступне. В п.2. договору позики №75376174 від 08.08.2021 визначено, що строк позики (строк договору) - 25 днів; дата повернення позики - 02.09.2021. Також вказаним пунктом визначено розмір процентної ставки за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%. Так, п.7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», які згідно п.17 договору позики №75376174 від 08.08.2021 є невід`ємною його частиною, встановлено порядок продовження строку користування позикою, відповідно до якого позичальник має право продовжити строк користування позикою. За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником, для здійснення певного виду пролонгації. При кожному продовженні позики, змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата строку (терміну) дії договору позики на відповідну кількість календарних днів. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» вбачається, що 31.08.2021 [PERSON] здійснена оплата процентів в розмірі 810,06 грн, однак будь-яких доказів щодо конкретних умов здійснення пролонгації строку позики, кількості днів продовження строку позики суду не надано. Щодо розрахунку процентів за договором позики №3074623 від 31.08.2021, суд зазначає наступне. Пунктом 2.3. договору позики №3074623 від 31.08.2021 визначно строк позики - до 16.09.2021 (16 днів). Додатковою угодою №1 від 17.09.2021 до договору позики №3074623 від 31.08.2021, строк позики продовжено на 30 днів, до 17.10.2021. Будь-яких доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір позики матеріали справи не містять. Відповідно до п.3.2.1. договору позики №3074623 від 31.08.2021, проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п.2.5. договору, за кожен день прострочення. Пунктом п.2.5. договору позики визначено, що розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Таким чином, з договорів позики вбачається, що умови таких передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (30 днів з врахуванням продовження строку договору позики №3074623 від 31.08.2021 додатковою угодою від 17.09.2021 та 25 днів за договором позики №75376174 від 08.08.2021) та як міри відповідальності після закінчення строку позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідне формулювання умов спірних договорів про сплату процентів («проценти за понадстрокове користування позикою», «розмір процентів за прострочену позику», «проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань..», співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. Суд погоджується з доводами сторони відповідача та уважає, що положення пункту п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» цілком застосовні й до даного спору. Так, пунктом п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який продовжувався до 30.06.2023. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач на підставі п.6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним кредитодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договорами позики, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договорами позики за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за такими договорами. Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість по процентах за користування кредитами (позикою) згідно ч.1 ст.1048 ЦК України в межах строків кредитування, визначених в укладених між сторонами договорах, зокрема: - в сумі 70,52 грн за договором позики №75376174 від 08.08.2021 (880,58 грн (сума заборгованості за процентами за період з 08.08.2021 по 02.09.2021 в межах строку кредитування відповідно до умов п.2.3. договору позики №75376174 від 08.08.2021) - 810,06 грн (сплачених відповідачем 31.08.2021 згідно розрахунку ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»); - в сумі 1014,90 грн - сума заборгованості за процентами за період з 31.08.2021 по 17.10.2021 в межах строку кредитування у відповідності до п.1. додаткової угоди до договору позики №3074623 від 31.08.2021. В частині доводів сторони відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Крім того, частинами першою та третьою статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Так, відповідно до додаткової угоди до договору позики №3074623 від 31.08.2021, дата платежу за договором позики - 17.10.2021, а згідно п.2. договору позики №75376174 від 08.08.2021 дата повернення позики (останній день) - 02.09.2021. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, згідно якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався до 30.06.2023. Разом із цим, у зв`язку з введенням на території України з 24.02.2022 воєнного стану, що діє до цього часу, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України» доповнено пунктом 19, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (в редакції Закону №2120-ІХ від 15.03.2022), а з 30.01.2024 пункт 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України» викладено в новій редакції «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану» (редакція Закону №3450-IX від 08.11.2023). Оскільки строки, визначені ст.ст.257, 258 ЦК України продовжувались на строк дії карантину, а на час дії воєнного стану перебіг позовної давності продовжувався, а на даний час такий зупинений, немає підстав вважати пропущеним строк позовної давності за вимогами позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] за договором позики №75376174 від 08.08.2021 3% річних за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 у сумі 13,57 грн та інфляційних збитків за період лютого 2022 року в розмірі 94,40 грн, суд зазначає таке. Як зазначено вище, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 27.01.2022 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який продовжувався до 30.06.2023. А тому, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків є необґрунтованими та не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, предмет та підстави позовних вимог, відсутність доказів сплати відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» слід стягнути заборгованість за договором позики №75376174 від 08.08.2021 в сумі 5970,52 грн, з яких: 5900 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 70,52 грн - сума заборгованості за процентами в межах строку кредитування, з врахуванням оплачених відповідачем процентів; за договором позики №3074623 від 31.08.2021, в сумі 2714,90 грн, з яких: 1700 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 1014,90 грн - сума заборгованості за процентами в межах строку кредитування. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує таке. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України представником ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» долучено до матеріалів справи наступні документи: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку про надання юридичної допомоги №89 від 01.03.2025, витяг з акту №6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025. Згідно ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача покликається на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, є необґрунтованим. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16000 грн не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Визначаючи розмір витрат які підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи (справа про стягнення заборгованості розглянута за правилами спрощеного позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (час витрачений на обґрунтування позиції сторони і надання консультацій для її погодження), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову, а також значення справи для кожної сторони. З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, та того, що позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути 3000 грн витрат на правничу допомогу, та пропорційну задоволеним вимогам суму сплаченого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судового збору в розмірі 478,14 грн.

Outcome: partial