Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гапон Сергій Васильович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок, з них: 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок моральна шкода та 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок витрати на професійну правничу допомогу при розгляді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області протоколу серія НГУ № 320724 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, складеного відносно [PERSON] (справа № 308/17732/24); стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати по справі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.10.2024 командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] було складено протокол серія НГУ № 320724 про вчинення солдатом [PERSON] військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до вказаного протоколу 11.10.2024 близько 11-30 год. солдат [PERSON] , який є військовослужбовцем, під час дії воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, діючи умисно, в порушення службових обов`язків, відкрито відмовився від виконання наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.10.2024 № 298 щодо проходження ВЛК. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 по справі № 308/17732/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП стосовно [PERSON] , закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Вважає, що у зв`язку з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди у порядку ст. 1174 ЦК України. Стверджує, що, враховуючи обставини справи, позивач зазнав моральних страждань, оскільки протягом певного строку не міг реалізувати своє право на чесне ім`я, був вимушений докладати додаткові зусилля для поновлення свого права на чесне ім`я, отримав сильні постійні душевні переживання, пов`язані з можливістю накладення адміністративного стягнення у вигляді суттєвого для позивача штрафу (від 17 000,00 грн. до 34\~000,00 грн.), або арешт з утриманням на гаупвахті на строк до десяти діб. Крім того, позивач вимушений був захищати свої права, зокрема з`являтися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у розгляді справи № 308/17732/24 та приймати участь у судових засіданнях. При цьому, позивач приймав участь у судових засіданнях маючи проблеми зі здоров`ям (хворіючи). З урахуванням зазначеного [PERSON] вважає, що справедливим розміром моральної шкоди є 20\~000,00 грн. Також зазначено, що 26.05.2021 між адвокатом Гапоном Сергієм Васильовичем та [PERSON] укладено договір по надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21. В подальшому 04.11.2024 між адвокатом Гапоном Сергієм Васильовичем та [PERSON] укладено Додаток № 4 до Договору по надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21 від 26.05.2021 (далі за текстом Додаток № 1). Відповідно до п. 1 Додатку № 1 [PERSON] доручив, а адвокат Гапон С.В. зобов`язався надати професійну правничу допомогу при розгляді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області протоколу серія НГУ № 320724 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, складеного відносно [PERSON] (справа № 308/17732/24). Також п. 3 Додатку № 1 погоджено розмір (суму) винагороди (гонорару) адвоката за договором. Після набрання законної сили постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 по справі №\~308/17732/24 між адвокатом Гапоном Сергієм Васильовичем та [PERSON] було підписано акт № 3 від 06.01.2025 приймання-передачі наданих послуг за Договором по надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21 від 26.05.2021. Також, 06.01.2025 [PERSON] здійснено оплату за надану правничу допомогу у сумі 15 000 гривень 00 копійок, що підтверджується відміткою на рахунку № 02-01/25 від 06.01.2025. За наведеного позивач просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000,00 грн. Процесуальні дії по справі, заяви сторін Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання\~для розгляду\~справи по\~суті, про що повідомлено сторони. 12.05.2025 від представника відповідача Ярмолюк Н.О. поступила заява, в якій просить надати можливість ознайомитися з матеріалами справи №308/6301/25. 23.05.2025 та 28.05.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, серед іншого зазначив, вважає позов безпідставним, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 23.12.2024 по справі №308/17732/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч.2 ст. 172-15 КУпАП стосовно [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення від 29.10.2024 серія НГУ №320724 складений відповідно до вимог статей 254, 255 КУпАП, з додержанням вимог статті 256 КУпАП. Зазначений протокол не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований. Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій командира частини [NUMBER] при складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-15 КУпАП, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди. Крім того, позивач не навів обґрунтування розміру шкоди та якими доказами це підтверджується. Постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 у справі №308/17732/24, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 172-15 КУпАП закрито за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, не є доказом на підтвердження неправомірності дій командира частини [NUMBER] . Звернув увагу, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Однак, позивачем таких доказів суду не надано. Просив суд в задоволенні позову [PERSON] до військової частини [NUMBER] Національної гвардії України відмовити повністю. В судове\~засідання позивач\~та його\~представник не\~з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення даного судового засідання на адресу суду не надходило. При цьому, 22.05.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Гапон С.В. поступила заява, в якій просить про розгляд справи 3308/6301/25 за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Враховуючи наведене, заслухавши думку представника відповідача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача Ярмолюк Н.О., який діє на підставі довіреності №50/115/13-214 від 23.01.2025 в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з мотивів наведених у відзиві Просив в задоволенні позову відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 29.10.2024 командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] було складено протокол серія НГУ № 320724 про вчинення солдатом [PERSON] військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до змісту вказаного протоколу 11.10.2024 близько 11.30 год. [PERSON] , який є військовослужбовцем, під час дії воєнного стану, перебуваючи на військовій службі, діючи умисно, в порушення службових обов`язків, передбачених ст. 11 Статуту ВС ЗСУ, ст. 4 ДС ЗСУ відкрито відмовився від виконання наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.10.2024 № 298 щодо проходження ВЛК. Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 по справі № 308/17732/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП стосовно [PERSON] , [INFO] закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2025 по справі № 308/17732/24 постановлено виправити описку, допущену у вступній частині постанови від 23.12.2024 у справі №308/17732/24, замінивши невірно вказане прізвище судді, який розглянув матеріали, що надійшли з військової частини [NUMBER] про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] за ч. 2\~ст. 172-15 КпАП України « [PERSON] » на вірне « [PERSON] ». Також додано копії договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21 від 26.05.2021 між адвокатом Гапоном Сергієм Васильовичем та [PERSON] , та додаткові угоди до такого. Згідно Додатку №4 до Договору по надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21 від 26.05.2021 такий укладено 04.11.2024 між адвокатом Гапоном Сергієм Васильовичем та [PERSON] . Відповідно до п. 1 Додатку № 4 [PERSON] доручив, а адвокат Гапон С.В. зобов`язався надати професійну правничу допомогу при розгляді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області протоколу серія НГУ № 320724 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, складеного відносно [PERSON] (справа № 308/17732/24). В п. 3 Додатку № 1 погоджено розмір (суму) винагороди (гонорару) адвоката за договором. Згідно копії Акту № 3 приймання-передачі наданих послуг за Договором по надання професійної правничої (правової) допомоги № 54-26/09-21 від 26.05.2021, складеного 06.01.2025 вбачається, що в п. 2 вказана вартість послуг адвоката а саме 15000 грн. З копії рахунку № 02-01/25 від 06.01.2025 слідує що [PERSON] здійснено оплату за надану правничу допомогу у сумі 15 000 гривень 00 копійок. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд, заслухавши вступне слово та пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосовані норми права, позиція суду та оцінка доводів Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей\~1173,\~1174 ЦК України\~(схожі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті\~1173,\~1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону\~чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою.\~Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Відповідно до\~статті 251 КУпАП\~протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених\~статтею 255 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 256 КУпАП\~у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; за наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до такого протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання. Під час складення протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюють її права і обов`язки, передбачені\~статтею 268\~цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права. Застосовним до розглядуваної справи є також висновок Верховного\~Суду, сформульований у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, про те, що факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи в ДТП. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу. Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом статей\~1173,\~1174 ЦК України\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями,дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи. Під протиправністю\~потрібно розуміти\~безпосередню суперечність\~(невідповідність)\~рішення,\~дії чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування чи\~відповідно їх\~посадової або\~службової особи\~вимогам закону\~чи іншого\~нормативного акта. В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 29.10.2024 командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] був складений протокол серія НГУ № 320724 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2024 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП стосовно [PERSON] , [INFO] закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. За наведеного, слід зазначити що суд зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїй практиці - сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судові рішення, якими скасовані постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. В постанові від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18 Верховний Суд вказав, що статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Застосовуючи статті 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності було завдано моральної шкоди, оскільки протягом певного строку не міг реалізувати своє право на чесне ім`я, був вимушений докладати додаткові зусилля для поновлення свого права на чесне ім`я, отримав сильні постійні душевні переживання, пов`язані з можливістю накладення адміністративного стягнення у вигляді суттєвого для позивача штрафу (від 17 000,00 грн. до 34\~000,00 грн.), або арешт з утриманням на гаупвахті на строк до десяти діб. Крім того, позивач вимушений був захищати свої права, зокрема з`являтися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у розгляді справи № 308/17732/24 та приймати участь у судових засіданнях. При цьому, позивач приймав участь у судових засіданнях маючи проблеми зі здоров`ям (хворіючи). В позовній заяві сторона позивача зазначає, що, вважає, що справедливим розміром моральної шкоди є 20 000,00 грн. При цьому, стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а постановою апеляційного суду провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22. Також вищевказаною постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, сформульованих Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі № 686/14845/22 (провадження № 61-5136св22) і зазначила, що: «Вирішуючи спори про відшкодування шкоди, завданої складенням протоколу патрульним поліцейським у разі закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду\~оцінював дії посадових осіб щодо складання протоколу здебільшого з огляду на те, що самий лише факт складення протоколу (незалежно від того, на підставі чого суд виснував про відсутність складу адміністративного правопорушення) є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої діями працівників патрульної поліції зі складення протоколу, незалежно від того, чи вирішував суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення питання законності протоколу та дій поліцейського. У такій категорії справ\~Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Переглядаючи цю справу в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що\~у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону\~та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із\~законом\~та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону\~або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.». Суд приймає до уваги, що складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача могло привести до душевних хвилювань останнього, однак на підтвердження того, що позивач зазнав моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, суду не надано. Доказів звернення позивача за медичною або психологічною допомогою як наслідок складання протоколу суду не надано. Розрахунок суми, про відшкодування якої просить позивач, в позовній заяві також не наведено. За таких обставин, суд зазначає, що закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення та скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, щодо вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу яка надана при розгляді Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області протоколу серія НГУ № 320724 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, складеного відносно [PERSON] (справа № 308/17732/24), то на переконання суду така безпідставна, та задоволенню не підлягає. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed