Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

У серпні 2018 року Товариство з додатковою відповідальністю «Приватне акціонерне товарство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просило суд стягнути із відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 10550,54 грн. та судові витрати. Зазначає, що 20 вересня 2017 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ "БВТ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2850-17-00140, предметом якого було страхування транспортного засобу «Opel Insigna», державний N [NUMBER] . 06 листопада 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу транспортного засобу «Opel Insignia», державний № [NUMBER] та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Солом"янського районного суду м. Києва по справі № 760/24875/17, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась у наслідок порушення відповідачем ПДР України. Зазначило, що до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страхові акти та розрахунки до них на підставі калькуляції № KA-004232 від 23.01.2018, калькуляції № КА-004194 від 23.12.2017, ремонтної калькуляції № ДККА-58870 від 02.01.2018. На підставі вищевказаних документів, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 10550 (десять тисяч п`ятьсот п`тьдесят) грн. 54 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №2057 від 31.01.2018 та № 624 від 12.01.2018. На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 09.08.2018 у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 01.11.2018 цивільну справу передано на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подав. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Будь-яких заяв або клопотань зі сторони відповідача на адресу суду не надходило. На адресу суду повернулася судова повістка, яка направлялася відповідачу, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням. Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з вимогами під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 20 вересня 2017 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", та ТОВ "БВТ Україна" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2850-17-00140, предметом якого було страхування транспортного засобу «Opel Insigna», державний № [NUMBER] . 06 листопада 2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу транспортного засобу «Opel Insignia», державний № [NUMBER] та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний № [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/24875/17, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась у наслідок порушення відповідачем ПДР України. Зазначило, що до позивача звернувся страхувальник із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав при цьому усі необхідні документи. Позивачем було складено страхові акти та розрахунки до них на підставі калькуляції № KA-004232 від 23.01.2018, калькуляції № КА-004194 від 23.12.2017, ремонтної калькуляції № ДККА-58870 від 02.01.2018. На підставі вищевказаних документів, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі: 10550 (десять тисяч п`ятьсот п`ятьдесят) грн. 54 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №2057 від 31.01.2018 та №624 від 12.01.2018. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була, що підтверджується інформацією з сайту МТСБУ. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Оскільки вина [PERSON] , встановлена вказаною постановою суду то у відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. У результаті зазначеної ДТП було пошкоджено застрахований транспортний засіб «Opel Insigna», державний № [NUMBER] . Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана майну одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, до страховика Товариства з додатковою відповідальністю «Приватне акціонерне товарство «Страхова компанія «Українська страхова група» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Верховним судом України в узагальненнях було роз`яснено, що розгляд цивільних справ, які виникають із договорів страхування, вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, суди повинні з`ясовував дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу. Судом всебічно, повно та об`єктивно досліджено, додані до позовної заяви документи на підставі яких позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 10550,54 грн. Згідно з ч. 1 ст. 76, ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, враховуючи, що станом на час розгляду справи, відповідачем відшкодування шкоди не відбулося, заперечень проти суми страхового відшкодування відповідачем не висловлено, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved