Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Дніпровського районного суду м.Києва та відповідно до позовних вимог просив суд встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] частку в спільному майні подружжя , а саме квартири [ADDRESS] ; Визнати недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини від 21.01.2019 р. по спадковій справі №1/2019 щодо майна померлої [PERSON] ; Визнати недійсним в частині частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Авдієнко О.В. 16.04.2019 р. за реєстром №420 після смерті [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] ; Визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на частини спірної квартири [ADDRESS] . Вимоги позивача мотивовані тим, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті дружини позивач звернувся в шестимісячний термін до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни з заявою про прийняття спадщини. Відкрилась спадщина на нерухоме майно померлої дружини, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Заповіт за життя дружина не складала, тому спадкування відбувалося за законом. Крім позивача іншими спадкоємцями, які подали заяву до нотаріуса після смерті дружини про прийняття спадщини є донька - [PERSON] , яка їх спільною донькою . В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа №755/8371/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. З матеріалів даної справи позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] стала одноособовим власником спірної квартири [ADDRESS] . Підставами для видачі правовстановлюючих документів на спірну квартир стали: заява від 21.01.2019 року приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Авдієнко О. В. про те, що позивач не претендує на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, оскільки вищезазначене спадкове майно було особистою власністю дружини; свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.04.2019 року, яким спадщину на всю квартиру видано [PERSON] (відповідачу) без врахування факту придбання даної квартири в шлюбі померлою дружиною та позивачем, тобто не враховано нотаріусом при оформленні спадщини, що дана квартира має статус спільної сумісної власності та як наслідок, що спадкуватися може тільки 1/2 частина спадкового майна, так як 1/2 даної квартири належить позивачу як чоловіку померлої дружини. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.04.2019 року. Після того, як позивач дізнався про існування даних документів він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни з проханням надати йому ознайомитися з спадковою справою 1/2019 щодо померлої [PERSON] , видати йому свідоцтво про спадщину або відмову в її видачі. Однак, нотаріус позивачу відмовила посилаючись на те, що він не є спадкоємцем, відмовився повністю від даної квартири та що не має жодного права на неї, а тому не має права навіть і на ознайомлення з матеріалами спадкової справи. Письмової відмови у доступі до спадкової справи та відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину нотаріусом позивачу видано не було. Спірна квартира за життя померлої дружини позивача належала [PERSON] згідно з договором міни від 17.08.1994 року . Проте, так як 05.03.1983 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб тобто спірна квартира була придбана в шлюбі та є об 'єктом спільної сумісної власності. Оскільки позивач та спадкодавець придбали спірну квартиру під час перебування у шлюбі, ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і дружині позивача належала 1/2 частина цієї квартири, то за таких обставин оформлення права власності на спірну квартиру в цілому на ім`я відповідача є порушенням прав позивача на спадкування належної йому частки у спадковому майні та порушенням права на належну йому частку у спільній сумісній власності подружжя. Тому з урахуванням вищевикладених документів та фактів позивач є власником 1/2 спірної квартири, так як вона є спільною сумісною власністю та 1/2 частка позивача не підлягає спадкуванню. Таким чином, нотаріусом було порушено права позивача при видачі свідоцтва про прийняття спадщини на цілу частину спірної квартири виключно відповідачу - [PERSON] . Позивач вказує, що не використання позивачем за життя свого права на отримання свідоцтва на 1/2 частку в спільному майні подружжя як той з подружжя, який пережив іншого, не позбавляє його права спільної сумісної власності, оскільки отримання одним з подружжя, який пережив іншого, свідоцтва про право власності на частку в їх спільному майні є його правом, а не обов`язком. Частка у спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив іншого, не входить до складу спадщини і не включається до спадкової маси. Оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , входила лише частина спірної квартири, то [PERSON] (відповідач) не мала права на спадкування усієї квартири в цілому після смерті [PERSON] (матері) , оскільки частина цієї квартири належала [PERSON] (позивачу) на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з цим свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , видане [PERSON] на спірну квартиру у цілому, підлягає визнанню частково недійсним у розмірі 1/2 частини спадкового майна. Свою позицію позивач обґрунтовує посиланням на вимоги частини 1 статті 1218 ЦК України якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, також посиланням на вимоги ст.ст.1220, 1222, 1223, 1258,1270 ЦК України, а також судовою практикою . З врахуванням викладеного позивач вважає, що при здійснені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом КМНО Авдієнко О.В. 16.04.2019 р. яким за відповідачем було визнано право власності на спірну квартиру №75 , порушені його права як співвласника даної квартири, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідач через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечували щодо задоволення позову, посилаючись на те, що правових підстав для його задоволення не має, так -як позивач не надав до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог щодо визнання недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини від 21.01.2019 р. по спадковій справі №1/2019 щодо майна померлої [PERSON] , в зв`язку з чим інші вимоги позивача не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог з обставин викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з обставин викладених у відзиві вказуючи на те , що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах законодавства. Третя особа в зал судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Суд заслухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступного, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як слідує з матеріалів справи, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 5 березня 1983 року, та [INFO] в них в шлюбу народилася донька [PERSON] (відповідач). 17 серпня 1994 р. [PERSON] на підставі договору міни стала власником квартири [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] 21.01.2019 р. відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса КМНО Авдієнко А.В. щодо прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] 21.01.2019 р. позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Авдієнко А.В. з заявою в якій зазначив, що він відмовляється від прийняття спадщини після померлої дружини [INFO] [PERSON] . Також, позивач [PERSON] в даній заяві зазначив, що він не претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки вищезазначена квартира [ADDRESS] , що входила до складу спадщини була особистою власністю його дружини. 16 квітня 2019 р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого відповідач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру [ADDRESS] . Як слідує з матеріалів спадкової справи, що позивачу були роз`яснені його права щодо визнання його права власності на частку у спірному майні , а саме на частку в спірній квартирі, як на спільне майно подружжя, але позивач зазначав, що спірна квартира є одноособовою власністю спадкодавця та в подальшому до нотаріуса з відповідними заявами не звертався. Виходячи з вимог ст. ст. 1216, 1217, 1233 1234 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Також статтею 1270 ЦК України вказано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Крім того статтею 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Частиною 2 статті 1275 передбачено, що якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Як убачається з матеріалів справи, що позивач не звертався до нотаріуса про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття також не ставив питання щодо визнання за собою права власності на частку в спірному майні, як таке, що було набуте в шлюбі. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли суперечки щодо користування спірною квартирою №75 , що в подальшому й стало підставою для звернення до суду. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого правового обґрунтування в ході судового розгляду. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed