Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

в червні 2024 позивачка [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Універмаг «Україна», в якому просить: стягнути з ПрАТ «Універмаг «Україна» на її користь грошову компенсацію за трудовим контрактом 40 248 500 грн., середній заробіток за час затримки при звільненні, недоотриманої заробітної плати в розмірі 1 449 658, 14 грн., грошову винагороду згідно п. 3.3. трудового контракту 163 000 доларів США, що в перерахунку на українську гривню становить 6 560 505,50 грн. та судові витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протоколом позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «Універмаг «Україна» від 12.06.2007 позивачку було обрано (призначено) на посаду директора товариства. 01.02.2009 між позивачкою та відповідачем було укладено контракт. В позові зазначено, що відповідно до п. 3.1. Контракту за виконання обов`язків, передбачених Контрактом, керівнику щомісяця виплачується заробітна плата за рахунок коштів Товариства у розмірі гривневого еквіваленту 4 000,00 доларів США чистими після оподаткування. Згідно п. 3.2. Контракту Товариство зобов`язується проводити щорічну індексацію заробітної плати у розмірі 20 %. Пунктом 3.3. Контракту передбачено виплачувати винагороду по результатам роботи за кожне півріччя у розмірі 50 % від розміру заробітної плати за останні 6 місяців. Також п. 3.5. Контракту вказує, що керівнику можуть бути виплачені одноразові винагороди за виконання окремих завдань. Одночасно п. 3.7. визначає про можливість оплати керівнику інших додаткових виплат або надбавок, що передбачені чинним законодавством України. Пунктом 3.10. трудового Контракту встановлено починаючи з 1.06.2011 заробітну плату керівнику у розмірі гривневого еквіваленту 7 000,00 доларів США чистими після оподаткування. Норма п. 6.7. Контракту вказує, що у випадку припинення Контракту відповідно до п. 6.2. Контракту виплатити Керівнику компенсацію у розмірі 1 000 000,00 доларів США та забезпечити медичне страхування . Відповідний наказ не передбачав застережень про припинення виплат заробітної плати на час її відсторонення. Саме тому, з початком періоду усунення (відсторонення) позивачки з посади, останній продовжувалась нараховуватись та виплачуватись заробітна плата, що підтверджується довідками про доходи виданими ПАТ "УНІВЕРМАГ "УКРАЇНА" Вих.01/1 від 02.01.2023 та Вих.№ 21/2 від 28 січня 2013 року. Рішенням загальних зборів акціонерів відповідача від 18.04.2012 позивачку було усунуто (відсторонено) від виконання обов`язків директора ПАТ «Універмаг «Україна», а 28.03.2014 її звільнено з посади директора за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Про своє звільнення, як вказує позивачка, вона дізналася 15.03.2024. У день звільнення вона не отримала повного розрахунку, а саме їй не виплатили заробітну плату за період з 01.07.2013 по 28.03.2014, а також не виплатили компенсацію та грошову винагороду згідно п.п 3.3, 6.7 контракту, тобто, жодних розрахунків при звільненні з нею не було проведено. Позивачку, як зазначено в позові, було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - що є іншими підставами, передбаченими чинним законодавством України, відповідно до п. 6.2.4 Контракту, так як підстава звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України була та є визначена чинним законодавством. Тобто, на позивача звільненого за вказаною підставою, поширювалась гарантія компенсаційних виплати, що передбачена п. 6.7. Контракту. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2024 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, встановлені процесуальні строки для подання заяв по суті справи. 31.07.2024 від відповідача ПрАТ «Універмаг «Україна» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачкою із виплати заробітної плати та грошової винагороди. Позивачка долучила до позовної заяви копію трудового контракту, який відрізняється від трудового контракту від 12.06.2007, укладеного із позивачкою одразу після призначення директором та містить іншу дату - 01.02.2009. У відповідача примірник трудового контракту, копію якого позивачкою додано до позовної заяви, відсутній як в оригіналі так і в копії, а так само відсутня й будь-яка інформація про те, що такий існував. Відповідач вважає, що укладання трудового контракту, а також умови і розмір оплати праці позивачки, зокрема, передбачений контрактом розмір заробітної плати, умова щодо виплати грошової винагороди за кожне півріччя у розмірі 50 % від розміру заробітної плати за останні 6 місяців, не були затверджені ні наглядовою радою, ні загальними зборами акціонерів відповідача і позивачкою не надано жодних доказів щодо протилежного. Це свідчить про те, що трудовий контракт та передбачені ним умови оплати праці позивачки не можуть вважатися дійсними і не породжують жодних правових наслідків. 05.08.2024 через систему «Електронний суд» від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка стверджує, що трудовий контракт від 01.02.2009 укладався. Рішення наглядової ради ВАТ«Універмаг «Україна», оформлене протоколом № 01.1 НР/09 від 01.02.2009, було затверджене в рамках компетенції наглядової ради відповідно до положень ЦК України, Закону України «Про акціонерні товариства» та Статуту відповідача, що врезультаті призвело до укладання головою наглядової ради товариства Пітером Квінном та [PERSON] трудового контракту від 01.02.2009. 12.08.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. У запереченнях відповідач зазначив, серед іншого, що позивачка надала копію протоколу, яка, на її думку, підтверджує затвердження умов трудового контракту наглядовою радою відповідача. Разом з тим, надана копія протоколу жодним чином не свідчить про затвердження трудового контракту та/або умов оплати праці позивачки, які в ньому містилися, оскільки відповідно до п. 4 протоколу, наглядова рада вирішила затвердити контракт з позивачкою у редакції, викладеній у додатку № 1 до протоколу. Крім того, надана позивачкою копія протоколу не містить жодної інформації про те, що наглядовою радою було затверджено контракт з позивачкою саме у тій редакції, яка надана стороною позивача. Зокрема, у протоколі немає жодної вказівки про затвердження складу виплат та їх розміру.Таким чином, відповідач вважає, що доказ, наданий позивачкою, жодним чином не підтверджує того, що наглядовою радою відповідача було затверджено нові умови трудового контракту та встановлено нові розміри та умови оплати праці позивачки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, представники відповідача заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення по суті, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріалами справи встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Універмаг «Україна» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Універмаг «Україна», а раніше - Відкритого акціонерного товариства «Універмаг «Україна». Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, позачерговими загальними зборами акціонерів ВАТ «Універмаг Україна» від 12.06.2007 [PERSON] було обрано на посаду директора ВАТ «Універмаг Україна». На виконання рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Універмаг «Україна» від 18.04.2012 (протокол від 18.04.2012) наказом виконуючого обов`язки директора ПАТ «Універмаг «Україна» Левінзона Р.М. від 18.04.2012 позивачку усунуто (відсторонено) від виконання обов`язків директора ПАТ «Універмаг «Україна» з 18.04.2012. Наказом директора ПАТ «Універмаг Україна» [PERSON] від 28.01.2013 №11-ОС [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до шести років з 25.02.2013; наказом (розпорядженням) про надання відпустки директору [PERSON].від 30.01.2013 надано відпустку з 04.02.2013 по 17.02.2013; наказом (розпорядженням) про надання відпустки директору [PERSON].від 04.02.2013 надано відпустку з 18.02.2013 по 24.02.2013. Всі ці накази підписані саме директором [PERSON] Грошові кошти за вказані відпустки, крім відпустки по догляду за дитиною до шести років, яка надається без збереження заробітної плати, виплачені позивачці у повному обсязі, що підтверджується довідкою ПАТ «Універмаг Україна» від 30.04.2013 та 15.05.2013, а також відомістю за 30.01.2013 та платіжним дорученням від 24.04.2013. Зазначене підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2013 у справі №761/5667/13 за позовом [PERSON] до ПАТ «Універмаг «Україна», третя особа: компанія Квінн Холдінгс Свіден АБ, про поновлення на роботі, яким в задоволенні позову було відмовлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 20.11.2013 (т.2 а.с.11-14). Отже, судом встановлено, що всі виплати по заробітній платі позивачці були здійснені до 25.02.3013. Починаючи з 25.02.2013 і до моменту звільнення, позивачка не отримувала заробітну плату так як перебувала в неоплачуваній відпустці по догляду за дитиною до шести років на підставі її заяви, оскільки відповідно до ст. 179 КЗпП України відпустка по догляду за дитиною до шести років надаються працівнику без збереження заробітної плати. Так, наказом виконуючого обов`язки директора ПАТ «Універмаг «Україна» Левінзона Р. від 22.04.2013 № 59-ОС було погоджено [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 25.02.2013 до 27.03.2014 та визначено 28.03.2014 днем виходу [PERSON] з відпустки (т.1 а.с. 88). Також, матеріалами справи підтверджено, що наказом голови правління ПАТ «Універмаг «Україна» Левінзона Р. №05-ОС від 26.06.2014 позивачку звільнено з посади директора ПАТ «Універмаг «Україна» з 28.03.2014 за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Цим наказом наказано головному бухгалтеру провести розрахунок з [PERSON] у зв`язку зі звільненням та забезпечити видачу належним чином оформлену трудову книжку. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу, підставою для видачі наказу про звільнення позивачки стали: акти про відсутність працівника на роботі від 28.03.2014, 15.04.2014, наказ №5 від 21.04.2014 «Щодо проведення службового розслідування», акт службового розслідування від 20.05.2014 з матеріалами службового розслідування, акт про відмову в наданні пояснень від 20.06.2014 (т.1 а.с.31). Доказів скасування вказаного наказу про звільнення - стороною позивачки надано не було. Відповідно до змісту ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки вказаний прогул не був вимушений, він не підлягає оплаті, а тому заробітна плата за цей день (день прогулу) не нараховується. З огляду на вказані вище обставини справи, суд приходить до висновку, що на момент звільнення у відповідача перед позивачкою не було жодних заборгованостей щодо виплати заробітної плати, а тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, недоо триманої заробітної плати в розмірі 1 449 658, 14 грн., - не підлягають задоволенню. Разом з цим, предметом позову є також стягнення грошової компенсації, грошової винагороди відповідно до вимог контракту від 01.02.2009, укладеного між позивачкою та відповідачем, які не були виплачені позивачці під час її звільнення з роботи. Положеннями ч.3 ст. 22 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідач у судовому засіданні заперечував наявність контракту між сторонами в редакції від 01.02.2009, оскільки вважає, що з позивачкою укладався контракт від 12.06.2007, тобто, одразу після її призначення на посаду директора. У відповідача примірник контракту в редакції від 01.02.2009, копію якого позивачкою додано до позовної заяви, відсутній як в оригіналі так і в копії, а так само відсутня й будь-яка інформація про те, що такий коли-небудь існував. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив ксерокопію контракту від 13.06.2007, укладеного між ВАТ «Універмаг «Україна» в особі голови наглядової ради Пітера Квінна, та [PERSON], яка призначена на посаду директора ВАТ «Універмаг «Україна» 13.06.2007 безстроково (а.с. 81 т.1). Представником позивачки при зверненні до суду подано копію контракту, але в редакції від 01.02.2009, укладеного між ВАТ «Універмаг «Україна» в особі голови наглядової ради Пітера Квінна, та [PERSON], яка призначена на посаду директора ВАТ «Універмаг «Україна» 13.06.2007 безстроково(т.1 а.с. 18-21). Окрім цього, представником позивачки надана також копія проекту контракту, на першому аркуші в правому верхньому куті міститься відмітка «Проект контракту. Додаток №1 до протоколу №01. 1НР/09 від 01.02.2009». Оригінал вказаного документу також наданий не був (а.с. 181 т.1). Представником позивачки подано до суду копію висновку експерта Коструб А.М. від 02.06.2025, складеного за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою адвоката Андрощука С.В. по об`єкту дослідження - копії контракту від 01.02.2009. І вказаний висновок не підтверджує справжність підписів наявних на копії. Контракту. Відповідно до вищезазначеного висновку, підпис від імені Пітера Квінна, зображення якого міститься в копії контракту з директором ВАТ «Універмаг «Україна» від 01.02.2009 в графі «Голова наглядової ради Пітер Квінн» виконаний ймовірно Пітером Квінном. Вирішити питання в категоричній формі можливо за наявності в розпорядженні експерта оригіналу досліджуваного документа (т.2 а.с. 107-108). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Виходячи з правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 23.12.2020 у справі №757/28231/13, з огляду на ч. 6 ст. 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій письмових доказів може бути лише дослідження оригіналу таких доказів, зокрема за ініціативою суду. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 20.11.2024 у справі №623/4675/19, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. В судовому засіданні суд задовольнив клопотання як сторони позивача, так і сторони відповідача, щодо витребування оригіналів контрактів, копіями примірників яких володіє кожна із них, оскільки, як вже зазначалося вище, сторони надали суду лише їх копії. Однак, за весь час розгляду справи, жодна зі сторін не виконала вимогу суду відповідно до виконання приписів ч.6 ст. 95 ЦПК України і не надала оригінал контракту. Наявність тільки копії контрактів в матеріалах справи без надання їх оригіналів, створює сумніви щодо автентичності документів, які подані як письмові докази, що, в даному випадку, унеможливлює перевірку доказів на їх належність, достовірність, допустимість і достатність та позбавило можливості суд перевірити умови контракту у їх взаєморозумінні із заявленими позовними вимогами. Здійснюючи оцінку наданим доказам, зокрема: копії контракту з директором ВАТ «Універмаг «Україна» від 01.02.2009 (т.1 а.с.18-21 - надано позивачкою), а також копії контракту в редакції від 13.06.2007 (т.1 а.с. 81-82 - надано відповідачем), - суд їх оцінює критично та не враховує положення вказаних документів під час розгляду справи по суті заявлених вимог, оскільки копії контрактів надані сторонами виключно в копіях, вимоги про надання оригіналів вказаних контрактів, - сторони не виконали, а тому при вирішенні вказаної справи, суд застосовує положення ч.6 ст. 95 ЦПК України, які передбачають, що якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Таким чином, оскільки суду під час розгляду заявленого позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 40248500,00 грн. грошової компенсації за трудовим контрактом від 01.02.2009 (п.п. 6.7, 6.2) та про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової винагороди в розмірі 163 000, 00 доларів США ( відповідно до п.п. 3.4 контракту від 01.02.2009), - не було надано оригінал контракту, в даному випадку оригінал контракту в редакції від 01.02.2009, на умови якого посилається позивачка при зверненні до суду із вказаним позовом, - у суда відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки подана позивачкою копія контракту в редакції від 01.02.2009 не береться судом до уваги відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку відмову в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed