Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. Виконавчий комітет\~Конотопської міської\~ради звернувся до суду з позовом в якому просить відібрати [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; передати [PERSON] органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування Свої вимоги обґрунтовує тим, що у лютому 2020 року до служби надійшло повідомлення про те, що в КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня», у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей знаходиться дитина [PERSON] , яка народилась [INFO] з надважким станом здоров`я. 3 25.02.2020 на підставі заяви матері та у зв?язку із нестабільним станом здоров?я дитина була поміщена до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини, де перебувала на повному державному утриманні. З березня 2022 року і по теперішній час [PERSON] перебуває в евакуації в Німеччині, в доглядальному центрі для дітей з інвалідністю Дон Боско м.Мьольн. [PERSON] є інвалідом дитинства, підгрупа А, потребує нагляду лікарів-педіатрів, невролога та постійного стороннього нагляду: самостійно не перевертається, голову не утримує, не сидить, не ковтає. Вигодовується через гастростому спеціальними гідролізованими сумішами. Отримує протисудомну терапію, стан дитини важкий, нестабільний. [PERSON] часто з доглядального центру переводиться на лікування та обстеження в Університетську клініку м.Любек у зв?язку з погіршенням стану здоров?я за основним захворюванням. Дівчинка має статус паліативного пацієнта, потребує нагляду та лікування в спеціалізованому закладі з використанням медичного обладнання та спеціального харчування. Відповідач [PERSON] має низький рівень навичок відповідального батьківства, задовольняти потреби дитини та відмовилася від запропонованих фахівцем із соціальної роботи соціальних послуг та соціального супроводу, Дитина важкохвора та потребує спеціалізованого медичного догляду, який мати фізично та матеріально не бажає забезпечити. Відповідно до листа КНПСОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 15.01.2025 N?35/01 термін перебування дитини по віку підлягає переведенню до закладів соціального захисту, є потреба у вирішенні питання реалізації права дитини на надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. До того ж, за час перебування [PERSON] в будинку дитини мати, питання повернення дитини в родину перед адміністрацією закладу не ініціювала, до відділу «Служба у справах дітей» з питань повернення доньки їй на виховання не зверталася. Під час спілкування встановлено, що [PERSON] не заперечує проти відібрання у неї дитини без позбавлення її батьківських прав, про що 10.02.2025 була надала відповідну письмову заяву. Відзив на позов не надано. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12:45 год. 29.04.2025 (а.с.30) Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 28 травня 2025 року на 09:30 год. (а.с.35) 28 травня 2025 року у зв`язку із неявкою відповідача, судове засідання відкладено на 13:30 год 10 червня 2025 року. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала і прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою, повторно до суду не з`явилася, у письмовій заяві розгляд справи прохала провести у її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 39). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до\~свідоцтва про\~народження,\~ [PERSON] народилася [INFO] , мати - [PERSON] (а.с. 6), відомості про батька [PERSON] внесені до свідоцтва про народження за заявою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України (а.с.7). Виконавчим комітету Конотопської міської ради 04.03.2020 прийнято рішення № 46 «Про влаштування малолітньої [PERSON] до КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на строк 2 місяці (а.с. 11). 08 січня 2021 [PERSON] письмово роз`яснено про відповідальність, передбачену ст. 184 КУпАП за невиконання батьківських обов`язків (а.с. 14). За повідомленням КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 16 січня 2021 року, в закладі з 25.02.2020 року перебуває на повному державному утриманні малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , за заявою матері, у зв?язку із станом здоров?я. Дівчинка є інвалідом дитинства. Діагноз: Набута постгеморогічна, постзапальна гідроцефалія. Мультикістозна лейкомаляція головного мозку. Вентрикуліт. Симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними парцеальними судомними нападами. Часткова атрофія дисків зорових нервів. Затримка психо-мовного та моторного розвитку. Дитина вигодовується з пляшечки протертою їжею. Голову не утримує, не перевертається. Отримує протисудомну терапію. Потребує медико-психологічної реабілітації та постійного прийому протисудомних препаратів (а.с. 18). Відповідно до наказу відділу «Служби у справах дітей» №7 від 18.01.2021, [PERSON] , [INFO] , яка опинилася в складних життєвих обставинах, взято на облік у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с.13). За інформацією КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 02 липня 2021 року, [PERSON] , [INFO] у 2020 році на лікуванні у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей перебувала двічі: - з 12.12.2019 по 25.02.2020 - мати дитини [PERSON] перебувала по догляду за дитиною, але матеріально забезпечити її не могла і написала заяву про тимчасове поміщення дитини до будинку дитини на 2 місяці (18.02.2020). З 25.02.2020 по 22.06.2020 дитина перебувала в будинку дитини. - з 22.06.2020 по 29.09.2020 - дитина перебувала на лікуванні без матері, свою дитину [PERSON] відвідала один раз, станом здоров?я не цікавилась, матеріально не забезпечувала (а.с. 19). За повідомленням міського центру соціальних служб від 15.12.2021, соціальні послуги сім`ї [PERSON] в [ADDRESS] не надаються у зв`язку з письмовою відмовою матері (а.с. 20). Згідно акту обстеження від 05 липня 2021 умови проживання в [ADDRESS] задовільні, мати дитини коштів на лікування не надає (а.с. 21) 18 березня 2022 року Cумською обласною адміністрацією погоджено виїзд вихованців КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» за межі України до Німеччини на запрошення БО «Wielfrieden» (а.с. 17). Рішенням Виконавчого комітету Конотопської міської ради № 11 від 24.01.2025 продовжено термін перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] , в КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» на строк до 06 місяців (а.с. 12) Згідно акту обстеження від 10 березня 2025 умови проживання в [ADDRESS] задовільні (а.с. 22). Відповідно до листа вихованців КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» № 71/01 від 27.01.2025, [PERSON] , [INFO] , з 2020 року перебуває в закладі на повному державному утриманні, у зв`язку зі станом здоров`я, має інвалідність І групи, діагноз « Сполучна гідроцефалія набута, прогресуюча, постгемарогічна, пост запальна, локалізована симптоматична епілепсія та епілептичні синдроми з комплексними судомними нападами, атрофія зорового нерва, затримка моторного і психо-мовного розвитку. З березня 2022 року дитина перебуває в Німеччині в доглядальному центрі для дітей з інвалідністю Дон Боско, м. Мьольн, де перебуває під наглядом педіатрів, невролога; потребує постійного стороннього нагляду, стан здоров`я важкий, нестабільний. Дитина часто переводиться на лікування та обстеження в Університетську клініку м. Любек (а.с. 15). 10 лютого 2025 року [PERSON] прохала питання про відібрання в неї дитини на комісії з питань захисту прав дитини розглядати без її участі, повідомивши, що не заперечує проти відібрання в неї дитини (а.с. 16) Згідно висновку органу опіки та піклування Конотопської міської від 26.03.2025, відібрання [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, відповідає інтересам дитини (а.с. 24-26). ІV. Норми права. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї . Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних,соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації (стаття19Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і позивач відповідно до частини третьої статті 170 СК України не позбавлена можливості повернути дітей. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). V. Оцінка суду. Суд вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши надані докази, оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку як вцілому, так і кожному окремо, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Позивачем доведено, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі. Суд встановив, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з 25.02.2020 постійно перебуває в медичних закладах через складний стан здоров`я. При цьому [PERSON] відмовилася від запропонованих послуг соціального супроводу. За період з 22.06.2020 по 29.09.2020 [PERSON] відвідала доньку в КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» лише один раз. За час перебування дини на лікуванні в Німеччині з 2022 року, тобто близько трьох років відповідач не ініціює питання повернення дитини до України, не вживає заходів для відвідування дитини в Німеччині. При цьому надала письмову заяву як органу опіки та піклування, так і суду в якій не заперечує проти відібрання в неї дитини без позбавлення її батьківських праві. Вказане свідчить про доведеність обставин, передбачених п.2) ч.1 ст. 164 СК України. Враховуючи викладене, в інтересах дитини, слід її відібрати від матері без позбавлення батьківських прав та передати [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 3028 грн. підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: approved