Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Представник позивача в лютому 2025р. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості станом на 25.10.2024р. в розмірі 84 822.66 грн., з яких тіло кредиту 8999.99грн, % - 52422.67грн., нараховані проценти за 104 календарних днів 23400 грн, судовий збір - 2422,40грн., та 10 000грн. витрати на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4418858 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 5 000.00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 364 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 14 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки), яку відповідачем вказано особисто підчас укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 5 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Згідно розрахунку заборгованості за Договором № 4418858 від 25.02.2024 року у період з 25.02.2024 року по 25.10.2024 року нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 75 822.67 грн. В подальшому, 25.10.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №25/10/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. До ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до укладеного договору факторингу від 25.10.2024 №25/10/2024, перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4418858 від 25.02.2024 року, загальна сума заборгованості склала 84 822.66 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 8999.99грн, % - 52422.67грн., нараховані % за 104 календарних днів 23400 грн. Просить позов задовольнити, стягнути витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. 09 квітня 2025 року представником відповідача подано суду відзив, в якому позовні вимоги визнав частково, а саме тільки тіло кредиту у сумі 8999.99 грн., а щодо нарахування процентів просив в відмовити. 15.04.2025 року надійшов від позивача відповідь на відзив в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, та позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні просив позов задовольнити частково. Вказав, що відповідач на момент укладення договору був військовослужбовцем (пізніше демоболізувався) і % за користуванням кредитом зазначені позивачем є необґрунтованими, % не можуть перевищувати половину тіла виданого кредиту. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна»\~ та [PERSON] \~ укладено договір №4504997 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. А також\~ укладено Додатковий договір № 4418858 від 28.02.2024 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.02.2024 року, який було підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами Основного та Додаткового договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Відповідно до п.1.2 договорів, на умовах встановлених договором Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 5000,00 гривень (п.1.2 Основного договору) та 4000,00 гривень (п.1.2 Додаткового договору) (а.с.48-58,33-37,60-70). Таким чином загальний розмір кредиту складає 9000,00 гривень. Згідно з п.1.3 основного договору, строк кредиту 364 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього договору. Тип процентної ставки - фіксована (п.1.4. основного кредитного договору). Стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовуються у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 Договору, а за додатковим договором п.1.6 2.488% в день, орієнтовна вартість кредиту 90500грн.. Як вбачається з п.1.8. основного договору, мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Згідно з п.2.1 Основного та Додаткового договору, сторони узгодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки. Відповідно до п.5.1 Основного договору, Товариство має право вимагати від споживача повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших обов`язків, встановлених договором. Споживач зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (п.5.4.1 Основного договору). Відповідно до п.9.9 Основного договору, підписуючи цей договір, споживач підтверджує, зокрема, що перед укладенням цього договору йому в чіткій та зрозумілій формі надана інформація за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. ТзОВ «Лінеура Україна» перерахувало відповідачу кошти в загальній сумі 9000,00 грн\~ які перераховані на банківську картку відповідача 25.02.2024р. 5000грн. та 28.02.2024р. 4000грн. відповідно (а.с.31,32), що підтверджується копіями довідок платіжного провайдера - ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ « ПЕЙТЕК Україна» З договору факторингу №25/10/2024 від 25.10.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Лінеура Україна» вбачається, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. З акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25/10/2024 від 25.10.2024 року вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» прийняло реєстр боржників. Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.10.2024 року №25/10/2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4504997 від 25.02.2024 року на загальну суму заборгованості станом на 25.10.2024р. в розмірі 84 822.66 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 8999.99грн, % - 52422.67грн. (а.с.73-82) Крім того, після відступлення права грошової вимоги, позивачем нараховані проценти за 104 календарних дні з 26.10.2024р. по 06.02.2025р., а саме в сумі 23400 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ "Фінансова Компанія "ФІНТРАНС КАПІТАЛ" (а.с.83-85). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписавши 25.02.2024 року та 28.02.2024р. договір про надання споживчого кредиту, відповідач [PERSON] , відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, як доводив позивач, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та відсотків підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів, сплати відсотків та погашення виниклої заборгованості. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 4504997 від 25.02.2024, не повернув кредитні кошти, а тому позовні вимоги у частині стягнення суми кредиту в розмірі 8999.99 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та визнається відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитом за ставкою визначеною сторонами 2.5% (255рн. в день) за період з 25.02.2024р. по 25.10.2024р. в сумі 52422.67 грн. та нараховані позивачем проценти за 104 календарних дні за період з 26.10.2024р. по 06.02.2025р. в межах строку дії договору в сумі 23400грн. Заперечуючи вимоги позову в частині нарахування відсотків первісним кредитором у сумі 52422.67грн. та позивачем у сумі 23400грн., представник відповідача вказав по перше, що кредитний та додатковий договори з додатками підписані відповідачем електронним підписом, а позивачем власноручним, а не електронним, тому такі угоди можна вважати неукладеними.\~ По друге, нарахування процентів за користування кредитом є незаконними та безпідставними Щодо визнання угод неукладеними, то такі доводи є помилковими, а самим відповідачем визнано отримання кредитних коштів за укладеними договорами. Щодо доводів адвоката відповідача про те,\~ що нарахування процентів за користування кредитом є незаконними та безпідставними слід вказати наступне. Так, сторона відповідача вказала, що відповідач був військовослужбовцем та % не нараховуються, такі є взагалі неспівмірними, а сам розрахунок позивача не є первинним бухгалтерським документом. Відповідно до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом. Представник відповідача у відзиві саме період проходження військового обовязку [PERSON] не зазначив, до відзиву долучив копію військового квитка виданого 04.07.2024р. (а.с.182-182) та посвідчення\~ УБД виданного 11.03.2024р., згідно яких відповідач в п.17 проходив військову службу з 17.09.2023р. по 01.02.2024р. Водночас, згідно з долученим до позовної заяви розрахунком заборгованості нарахування відсотків було здійснено за період з 25.02.2024р. по 25.10.2024р. та з 26.10.2024р. по 06.02.2025р. (а.с.83-85), тобто після закінчення проходження відповідачем військової служби. Щодо перевірки судом статусу відповідач за вказаними нормами п.15 ст.14 Закону України, то виходячи з таких норм від сплати відсотків звільняються: 1) військовослужбовці, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову; 2) інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь у АТО чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України. Адвокат відповідача ні в відзиві, ні в поясненнях не зазначив до якої категорії відноситься відповідач, зокрема мобілізація на час нарахування відсотків, чи як учасника бойових дій в АТО або з лютого 2022р. Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення відповідних заходів. Про відсутність таких доказів поданих банку чи до відзиву у даній справі вказує і представник позивача. Таким чином п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на жаль не може підлягати застосуванню в спірних правовідносинах, оскільки в період нарахування відсотків, відповідач. Щодо застосування Закону України «Про споживче кредитування» у даних спірних правовідносинах, то даний закон вказує щодо нарахування неустойки, яка не є предметом спору у даній справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 52422.67 грн та нараховані позивачем відсотки за 104 календарних дні (26.10.2024-06.02.2025) в межах строку договору, 8999.99 х 2.5% = 225 грн. х 104 календарних днів = 23400 грн. Таким чином, оскільки нарахування процентів відповідачу здійснювалось в межах строку користування кредитом, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Постанова ВП Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 визначила відсотки за користування кредитом. Отже, «користування кредитом» це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків ВП ВС також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). ВП ВС вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. ВП ВС підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, оскільки умови кредитного договору від 25.02.2024 року № 4418858, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі Договору факторингу №25/10/2024 року від 25.10.2024 року перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024р, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітній Михайло Миколайович та Заявки на виконання доручення №6621. відповідно до якого загальна сума витрат складає 10 000.00 грн. Водночас, суд вважає, що така вартість правової допомоги є неспівмірною, зокрема витрачено адвокатом за звітом на дану позовну заяву зі збором документів 12 годин є значно завищеною в часі, оскільки адвокат достеменно володіючи знаннями права та оформлюючи позовні заяви про стягнення заборгованості за кредитними договорами (однотипність справ) міг використати значно менше часу, а тому суд приходить до переконання про стягнення з відповідача коштів в сумі 3000.00гр. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача в сумі 3000.00 грн. понесених витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial