Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини. Свої вимоги мотивує тим, що після розірвання шлюбу відповідач не бере участі у вихованні дітей, не провідує їх, не цікавиться здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує. Від шлюбу у колишнього подружжя народилось двоє доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 30.01.2019 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та новим чоловіком [PERSON] . [INFO] у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] . Зазначає, що після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем доньки залишились проживати разом з матір`ю та її новим чоловіком. Стверджує, що за весь час проживання окремо відповідач не брав жодної участі в утриманні та забезпеченні дітей, а також не брав будь-якої участі у їх вихованні. Відповідач не проживає з дітьми та не відвідує їх, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє щодо доньок батьківського піклування та взагалі не зустрічається з ними. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, вихованням дітей ніколи не займався, не піклується про духовний і фізичний розвиток дитини, нічого не знає про стан їх здоров`я, матеріальну допомогу на утримання не надає та не має такого наміру у майбутньому, що має суттєве значення, оскільки через таке ставлення з боку відповідача, позивач та діти опинились у такому становищі. До позовної заяви додані характеристика на дітей від навчальних закладів, в яких такі навчались, довідки релігійних організацій та адвокатські опитування свідків, які на думку позивачки, засвідчують факт ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Звертає увагу, що значення має також заява [PERSON] від 02.05.2024, посвідчена приватним нотаріусом Н.М.Отрох у Сполучених Штатах Америки, в якій відповідач зазначає, що у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання в США, створенням нової сім`ї, в якій відповідач виховує 3 дітей, він перестав піклуватися про розвиток у фізичному та духовному аспектах [PERSON] та [PERSON] , не забезпечує умови для їх навчання, припинив спілкування з ними та не бере участі в їх утриманні. У зв`язку з наведеним не заперечував з приводу позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Позивачка зазначає, що все наведене свідчить виключно про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Також, оскільки відповідач матеріально не підтримує дітей, то позивачка змушена звернутись до суду із вимогою про стягнення аліментів. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 05.09.2024 на адресу суду надійшов лист від виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в якому орган опіки та піклування зазначив, що враховуючи фактичну відсутність спору між батьками дитини щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у орагну опіки немає правових підстав для надання відповідного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. При цьому орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому під час судового розгляду питання позбавлення батьківських прав просив суд максимально врахувати інтереси дітей при винесенні відповідного рішення суду. 03.10.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу без участі відповідача та його представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі, та не заперечував проти їх задоволення. Ухвалою суду від 03.10.2024 суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет позову, те, що такий зачіпає інтереси дітей, а також те, що за результатом розгляду даної справи відповідача може бути позбавлено батьківських прав, а також правові наслідки прийняття такого рішення, суд не прийняв визнання позову у підготовчому засіданні та вважав за доцільне призначити справу до розгляду по суті, та постановив закрити підготовче провадження за даним позовом та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачки засобами електронної пошти заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась своєчасно і належним чином. Поважність причин неявки суду не повідомила. У встановлений судом строк відзив не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином. Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, під час якого у подружжя народились двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьком записаний - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] ; 30.01.2019 [PERSON] повторно уклала шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 23.04.2022 №№2106-7000981562, 2106-7000984886, 2106-7000985538 фактичним місцем проживання відповідно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Судом дослідженні характеристики, надані Ірпінським ліцеєм №1 Ірпінської міської ради на: - [PERSON] , яка навчалась у вищевказаному навчальному закладі з шостого по дев`ятий клас. Відповідно до наданої характеристики [PERSON] проявила себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, активна дівчина. Вказали, що мати [PERSON] приділяла належну увагу вихованню доньки, брала активну участь у житті класу, регулярно відвідувала батьківські збори, цікавилась життям дитини, забезпечувала високий рівень навчання дитини. Класний керівник звернула увагу, що за весь час навчання батька [PERSON] не бачила та не спілкувалась із ним; - [PERSON] , яка навчалась у вищевказаному навчальному закладі з першого по четвертий клас. Відповідно до наданої характеристики [PERSON] за час навчання зарекомендувала себе як старанна, здібна, відповідальна учениця, дівчина завжди мала охайний вигляд, приходила в чистому одязі. Вказали, що мати [PERSON] забезпечувала дитину, залежно від потреб, цікавилась навчанням доньки та відповідально ставилась до виховання в сім`ї. також класний керівник зазначила, що батька учениці жодного разу не бачила та не спілкувалась, участі у житті класу не брав та жодного разу не був присутнім на батьківських зборах. Також до позовної заяви додано довідки церкви ЄХБ «Нова Надія», видані [PERSON] та [PERSON] , згідно яких останні являються членами церкви ЄХБ «Нова Надія» в Ужгороді, проявилися як справжня християнська сім`я, виховують трьох неповнолітніх доньок, надають їм все необхідне матеріальне забезпечення, виховують їх в любові та привчають до моральних цінностей. Відповідно до змісту ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право не рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також згідно положення ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст.150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.3,4 ст.155 СК України). Також згідно положення ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише на підставі фактичних обставин конкретної справи й доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. У матеріалах справи міститься лист виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 04.09.2024 №750/17/01-19, в якому орган опіки та піклування зазначив, що враховуючи фактичну відсутність спору між батьками дитини щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у органу опіки немає правових підстав для надання відповідного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, за наданням якого позивачка звернулась 30.07.2024. При цьому орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому під час судового розгляду питання позбавлення батьківських прав просив суд максимально врахувати інтереси дітей при винесенні відповідного рішення суду. Також у вищевказаному листі зазначається, що 12.03.2024 гр. [PERSON] вже зверталась із заявою про надання їй висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його доньок. В даній заяві мати дітей зазначала, що батько не займається їх вихованням з 2016 року, здоров`ям їх не цікавиться, аліментів не платить (на стягнення аліментів не подавала), іншої матеріальної допомоги не надає. З моменту розірвання шлюбу з [PERSON] жодних контактів мати дітей, з її слів, не має. Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яке відбулось 26.03.2024. розглянувши наявні матеріали,

Outcome: partial