Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про скасування обтяження та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження на належне нерухоме майно житловий будинок, що по [ADDRESS] , а саме тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 4384575, зареєстровано 22 січня 2007 року за №4384575 реєстратором Першою Львівською державною нотаріальною конторою. В обґрунтування позову покаликається на те, що являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . 19 травня 2009 року виготовив технічний паспорт на будинок, однак довідався, що такий знаходиться під обтяженням за №4384575, яке зареєстровано 22 січня 2007 року за №4384575 реєстратором Першою Львівською державною нотаріальною конторою на підставі обтяження повідомлення, 1135, 16 квітня 2003 року, [PERSON] , 1751, власник [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; архівний номер 3998090LVOV1, архівна дата 17 квітня 2003 року, дата виникнення 17 квітня 2003 року, №реєстру 520518-3131, внутр. №9F013C3225F421317052, коментар 1136. На адвокатський запит ноткантора повідомила, що документи на підставі яких накладено арешт в матеріалах нотаріальної контори відсутні, здані на зберігання у Львівський державний нотаріальний архів. Останній надав копію повідомлення про накладення заборони №36 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кривицького С.Ю. від 16 квітня 2003 року за №114. Щодо нерухомого майна його матері вищевказана заборона була накладена 16 квітня 2003 року, але зареєстрована Першою Львівською державною нотаріальною конторою 22 січня 2007 року, майже через 4 роки після смерті матері, коли на той момент він являвся вже власником будинку. На момент смерті матері, прийняття спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом 30 грудня 2004 року йому невідомо було про таке обтяження, станом й на сьогодні йому також нічого невідомо про нього та про підстави його накладення. Згідно з інформації з Єдиного реєстру боржників станом на 11 грудня 2024 року відомості щодо нього як боржника відсутні. Збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням його права власності на його ж нерухоме майно, внаслідок чого позбавлений можливості в повному обсязі користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Просить позов задоволити. 17 грудня 2024 року представником відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращичом В.П. через систему «Електронний суд» скеровано до суду відзив на позов, в якому позов заперечив, мотивуючи тим, що обтяження накладено Першою Львівською державною нотаріальною конторою на будинок [ADDRESS] . Належним відповідачем у даній справі має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Жодних рішень, які є предметом розгляду даної судової справи управлінням не приймалось. Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради не є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами. Просить у задоволенні позову до управління відмовити (а.с.45-46). 03 січня 2025 року до суду поступив відзив на позов від відповідача Першої Львівської державної нотаріальної контори, в якому вимоги до нотаріальної кантори заперечили, просили у задоволенні такого відмовити, оскільки не є належними відповідачами у справі. Дії нотаріальної контори було щодо реєстрації обтяження 17 квітня 2003 року за №4384575 на підставі повідомлення приватного нотаріуса ЛЬвівського міського нотаріального акругу Кривицького С.Ю. від 16 квітня 2003 року, що виникло в результаті укладення Договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Кривицьким С.Ю., реєстраційний №1135, в реєстрі заборон №36, Перша ноткантора виконувала лише функцію реєстратора обтяження нерухомого майна, і не несла відповідальності за інформаію, викладену обтяжувачем у повідомленні. У 2007 році запис про заборону був перенесений із системи «Феміда» в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним підприємством «Інформаційний центр» в автоматичному режимі. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.59). 28 січня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] скеровано відповідь на відзив Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, який вважає його необгрунтованим та просить відхилити заперечення відповідача. Покликання на практику ВС у відзиві стосується звільнення майна з під арешту у виконавчих провадженнях. Матір позивича померла [INFO] , щодо нерухомого майна метері заборона була накладена 16 квітня 2003 року, але зареєстрована нотканторою 22 січня 2007 року через 4 роки після смерті його матері, коли на той момент власником будинку був позивач. На момент смерті матері позивача [PERSON] , на момент оформлення спадщини 30 грудня 2004 року позивачу не було відомо про дане обтяження і станом на даний час нічого невідомо про таке і підстави його накладення. Збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача на його нерухоме майно, позбавляє його можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідач заперечуючи належності як відповідача у даній спрві, не наводить своїх позицій щодо належного відповідача, виходячи з обсавин даної справи, і яким чином позивач повинен був дізнатися про таку особу, якщо з 2004 року з моменту смерті спадкодавця і отримання позивачем житлового будинку (протягом 20 років) жодна особа не зверталась до нього з будь якими вимогами. Тому аргументи, викладені у відзиві не спростовують позовних вимог і такі просить задоволити у повному обсязі (а.с.63-65, 68-70). 28\~січня 2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» представником\~позивача [PERSON] \~скеровано відповідь\~на відзив\~Управління державної\~реєстрації юридичного\~департаменту Львівської\~міської ради,\~вважає такі\~необгрунтованими та\~просить відхилити.\~Покликання на\~практику ВС\~у відзиві\~стосується звільнення\~майна з\~ під\~арешту у\~виконавчих провадженнях\~та про\~відстність спору,\~пов`язаного\~із порушенням\~цивільних прав\~позивача на\~нерухоме майно\~іншою особою,\~за якою\~зареєстровано речове\~право на\~це майно.\~Решта заперечення\~на відзив,\~аналогічні запереченням\~на відзив\~Першої Львівської\~державної нотаріальної\~контори Львівської\~області (а.с.74-77,\~80-82). 26 березня 2025 року представник позивача [PERSON] [PERSON] скерувала клопотання про заміну неналежних відповідачів на належного, зміну процесуального статусу учасників справи, просила замінити Першу Львівську державну нотаріальну контору Львівської області та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на належного відповідача Акціонерне товариство «Прокредитбанк», замінити статус попередніх відповідачів на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача АТ «Прокредитбанк» (а.с.135-138), яке в судовому засіданні задоволено судом. 29 квітня 2025 року представник відповіддача АТ «Прокредитбанк» Бура А.А. подала заяву про заміну сторони у справі, а саме відповідача АТ «Прокредитбанк» на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.189-190), в подальшому представником позивача було подано клопотання про уточнення сторін та їх статусу у даному спорі, однак 10 червня 2025 року [PERSON] просила дане клопотання залишити без розгляду, яке задоволено судом. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомив, скористався правом на представництво своїх інтересів в суді через свого представника. Представник позивача Прімєрова Н.Г. в судовому засіданні позов до АТ «Прокредит банк» підтримала, просила такий задоволити з підстав, зазначених в уточненому позові. Представник відповідача АТ «Прокредит банк» Никоненко Р.В. в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, однак зазначив, щоб розгляд справи проводився у відсутності представника. Не заперечив про задоволення позову. Представник відповідача, в подальшому третьої особи Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області скерував на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.60,96,108,176). Представник відповідача, а в подальшому третьої особи Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради 10 червня 2025 року в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча у всіх попередніх судових засіданнях приймали участь. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено до судового розгляду на 02 січня 2025 року. 02 січня 2025 року судове засідання у справі не відбулось через перебування головуючої у справі у відпустці, розгляд справи відкладено на 30 січня 2025 року. Ухвалою суду від 30 січня 2025 року розгляд справи відкладено до 17 лютого 2025 року за клопотаннями представників сторін (а.с.84,85). 17 лютого 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 11 березня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача, постановлено ухвалу про витребування доказів. Через технічну неспроможність проведення судового засідання, в такому продовжено перерву до 26 березня 2025 року. 26 березня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 16 квітня 2025 року, у зв`язку з задоволеним клопотанням представника позивача про про заміну неналежних відповідачів на належного, зміну процесуального статусу учасників справи, виниклою необхідністю скерування відповідачу копії позову та повідомлення про розгялд справи. 16 квітня 2025 року судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючої у нарадчій кімнаті по розгляду кримінального провадження колегіальним складом суду. Судове засідання відкладене до 29 квітня 2025 року. 29 квітня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 08 травня 2025 року, у зв`язку з заявленим клопотанням представника позивача про необхідність встановлення належних відповідачів у справі (у зв`язку з відступленням права вимоги). 08 травня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 27 травня 2025 року за клопотанням представника позивача, повторного скерування запитів до банку. 27 травня 2025 року у судовому засіданні продовжено перерву до 10 червня 2025 року для отримання додаткової інформації від відповідача. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як вбачається з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №4612-1094757-2017, сформованого 01 грудня 2017 року [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.9). У відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 грудня 1972 року Львівським міським палацом урочистої реєстрації новонароджених [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). [INFO] померла його мати [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 29 березня 2004 року міським віддлом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис №2139 (а.с.12). Після смерті матері [PERSON] державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Горонною І.С. 30 грудня 2004 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку, що по [ADDRESS] (а.с.13) та свідоцтво про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] , від 12 квітня 2005 року (а.с.14). 19 травня 2009 року [PERSON] ОКП ЛОР БТІ та ЕО видано технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.15-19). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 381874292, сформованого 06 червня 2024 року вбачається наявність заборони №43844575, зареєстрованої 22 січня 2007 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.20-21). 12 червня 2024 року Перша Львівська державна нотаріальна контора Львівської області надала відповідь на запит №611/01-06 та повідомила, що документи на підставі яких накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 4384575, зареєстровано 22 січня 2007 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою в матеріалах нотаріальної контори відсутні, оскільки здані на зберігання у Львівський державний нотаріальний архів (а.с.25). Львівський державний нотаріальний архів представнику позивача [PERSON] 12 липня 2024 року за №1813/01-17 повідомив, що для отримання інформації щодо якої вчинялась нотаріальна дія особисто звернутись до архіву або уповноважити будь яку особу нотаріально посвідченою довіреністю за правом отримання необхідної інформації (а.с.29). Цей ж архів листом від 13 серпня 2024 року №2005/01-17 надав копію повідомлення про накладення заборони №36 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кривицького С.Ю. від 16 квітня 2003 року №114 (а.с.30). В матеріалах справи міститься накладення заборони №36 Першою Львівською державною нотаріальною конторою 16 квітня 2003 року на підставі договору застави реєстр. №1135, в реєстрі заборон за №36 від 16 квітня 2003 року на будинок по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] (а.с.31). З наданої Інформації з Єдиного реєстру боржників від 11 грудня 2024 року інформація щодо фізичної особи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відсутня (а.с.32). Листом Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції №380/9-25/6 від 11 лютого 2025 року повідомлено, що згідно перевірки відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на сьогоднішній день виконавчі провадження, щодо виконання виконавчих документів стороною по яких є [PERSON] на виконанні в органах державної виконавчої служби у Львівській області ЗМУ МЮ не перебували та не перебувають (а.с.95). Листом Західного міжрегіонального управління юстиції №2235/10.5-25/867 від 14 березня 2025 року повідомлено, що у зв`язку із смертю приватного нотаріуса ЛМНО Кривицького С.Ю. припинено його приватну нотаріальну діяльність, анульоване реєстраційне посвідчення, документи нотаріального діловодства та архів передані до Львівського державного нотаріального архіву (а.с.133-134). На виконання ухвали суду від 17 лютого 2025 року Львівський державний нтаріальний архів скерував копію договору застави нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. 16 квітня 2003 року за реєстровим №1135 (а.с.117,149). У відповідності до змісту копії договору застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року цим договором забезпечено вимоги ЗАТ «Мікрофінансовий банк» до [PERSON] як позичальника, що випливають з рамкової угоди №Л-0957/04.03 від квітня 2003 року та договорів про надання траншу, укладених між заставодержателем (ЗАТ «Мікрофінансовий банк») та позичальником [PERSON] , за умовами яких позичальник несе зобов`язання за повернення заставодержателю кредитної лінії в розмірі 20000 доларів США, сплати відсотків за його користування та інші платежі в розмірі, строки та у випадках передбачених рамковою угодою та договорами надання траншу, що є її невід`ємною частиною. [PERSON] є майновим поручителем позичальника. В забезпечення виконання зобов`язань цього договору [PERSON] на умовах, передбачених цим договором, передає у заставу належний їй будинок, що по [ADDRESS] (а.с.118). Як вбачається з копії договору факторингу №КЕ/ПБ-2016 від 22 серпня 2016 року, яку надано представником АТ «Прокредитбанк» останні передав (відступив) новому кредитору «Росвен інвест Україна» свої права та вимоги до боржників, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Права вимоги відступились (передались) в розмірі заборгованості боржників перед первісним кредитором (а.с.193).Окрім того, долучено витяг з реєстру боржників Додатку №1 до договору факторингу №КЕ/ПБ-2016 від 22 серпня 2016 року, сформованого 29 квітня 2025 року, у відповідності до якого за кредитними договорами №3.13988, 3.15012, 3.18511, 3.19035 боржника [PERSON] майновий поручитель [PERSON] (а.с.194). Даний договір судом до уваги не приймається та спростовується листом відповідача, який зазначив, що помилково скерував такий до суду, однак такий не є доказом у даній справі, оскільки не стосується позовних вимог в межах яких була накладена заборона. У додаткових поясненнях, поданих через систему Електронний суд 02 червня 2025 року АТ «Прокредит банк» зазначило, що будинок, по [ADDRESS] на підставі договору застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року був переданий у іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед АТ «Про Кредит Банк» за рамковою угодою №Л-0957/04.03 матір`ю позивача [PERSON] . У клопотанні від 29 квітня 2025 року про заміну первісного відповідача було помилково зазначено, що право вимоги згідно Рамкової угоди №Л-0957/04.03 було відсутплене іншому кредитору. ТОВ «Росвенінвест Україна» дійсно було відступлене право вимоги, проте воно стосувалось іншого договору іпотеки 2006 року, яке підписане позивачем. Договір факторингу №КЕ/ПБ-2016 від 22 серпня 2016 року не включав в себе відступлення права вимоги по договору застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року, який був укладений з [PERSON] . Банком були здійснені спроби самостійно зняти обтяження із спірного будинку, однак такі не призвели до результату. Нотаріусами було роз`яснено, що підставою накладення обтяження було зазначено не договір застави, а повідомлення Кривицького (нотаріуса, який посвідчував іпотеку), для зняття обтяження із будинку необхідно звертатись безпосередньо до нотаріальної контори, яка накладала обтяження (Перша Львівська державна нотаріальна контора). Таким чином, банк не має змоги самостійно зняти обтяження із будинку, що є предметом забезпечення згідно договору застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року та не заперечує про скасування обтяжень із нерухомого майна, яке фігурує у позовній заяві. Підсумовуючи вищенаведене, судом встановлено, що померла матір позивача [PERSON] виступила заставодателем нерухомого майна спірного будинку за договором застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року. Заборона обтяження накладена за повідомленням про накладення заборони №36 приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кривицького С.Ю. від 16 квітня 2003 року №114. АТ «Прокредит банк», яке є правонаступником ЗАТ «Мікрофінансовий банк», не має майнових чи інших претензій до [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] , не заперечують про зняття обтяження, задоволення позову, оскільки підстави для накладення такого давно відпали. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закон №475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також\~особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Як було встановлено судом, накладення обтяження на будинок [ADDRESS] відбулось з метою забезпечення договору застави нерухомого майна від 16 квітня 2003 року, яким забезпечено вимоги ЗАТ «Мікрофінансовий банк» до [PERSON] як позичальника, що випливають з рамкової угоди №Л-0957/04.03 від квітня 2003 року та договорів про надання траншу, укладених між заставодержателем (ЗАТ «Мікрофінансовий банк») та позичальником [PERSON] , за умовами яких позичальник несе зобов`язання за повернення заставодержателю кредитної лінії в розмірі 20000 доларів США, сплати відсотків за його користування та інші платежі в розмірі, строки та у випадках передбачених рамковою угодою та договорами надання траншу, що є її невід`ємною частиною. [PERSON] виступила майновим поручителем позичальника. В забезпечення виконання зобов`язань цього договору [PERSON] на умовах, передбачених цим договором, передала у заставу належний їй будинок, що по [ADDRESS] . На даний час правонаступник АТ «Прокредитбанк» намагалось самостійно зняти накладене обтяження, однак спроби виявились марними, не заперечує про задоволення позову та скасування обтяження, оскільки підстави, які послужили до накладення такого відпали, у зв`язку з чим вирішити питання про зняття обтяження з нерухомого майна будинку [ADDRESS] , в іншому порядку, окрім судового, позивач не має можливості. Відповідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 надав роз`яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей ст.ст.391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. З урахуванням наведених норм закону, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав. Окрім того, суд звертає увагу, що в постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі №645/6694/15-ц (провадження №61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі №127/1541/14-ц (провадження №61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі №127/1547/14-ц (провадження №61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі №2-3600/09 (провадження №61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч.1 ст.59 чинного на сьогодні Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно зі ст.\~7\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Статтею 74\~Закону України\~«Про нотаріат» встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Безпосередньо порядок зняття заборон відчуження нерухомого майна регламентований пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок № 296/5). Відповідно до п. 5.1. Порядку №296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Згідно із п. 5.3. Порядку №296/5 як доказ зазначеного нотаріусу боржником подаються: копія зобов`язання, копія договорузастави/іпотеки, квитанція провнесення вдепозит нотаріуса належних кредиторовігрошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов`язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог цього Порядку, щодо вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо. При знятті заборони на примірнику правочину, що залишається у справах нотаріуса, проставляється відмітка про зняття заборони, проставляються дата, підпис нотаріуса та його печатка. У відповідності до п.п. 5.4., 5.5. Порядку №296/5 про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора. Повідомлення судових або слідчих органів та органів державної виконавчої служби про зняття арешту після опрацювання повертається нотаріусом ініціаторам звернення. Копія такого повідомлення залишається у справах нотаріуса. Пунктом 6 глави 15 розділу II Порядку №296/5 передбачена реєстрація зняття заборони відчуження та арешту майна. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Зняття заборони є завершальною стадією вчинення нотаріальної дії, передбаченої ст.73 Закону України «Про нотаріат», та здійснюється виключно нотаріусом. Як установлено судом обтяження було накладено з метою забезпечення боргового зобов`язання, заставодавцем у такому виступила матір позивача, необхідність у якому відпала, банк самостійно намагався зняти обтяження, повідомивши нотаріуса про відсутність підстав для збереження такого, однак обтяження не скасовано. Єдиним способом захисту порушеного права позивача є звернення до суду із даним позовом про зняття заборони відчуження з нерухомого майна. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки наявність обтяження у вигляді арешту позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановивши, що підстави для існування обтяження на спірний будинок відпали, відповідач не заперечує про скасування такого, нові виконавчі провадження відносно померлої [PERSON] щодо посвідченого договору застави, у відповідності до якого остання виступила заставодавцем майна за борговими зобов`язаннями [PERSON] не відкривались, суд вважає, що підстав для збереження обтяження, накладеного на підставі повідомлення приватного нотаріуса Кривицького С.Ю., за відсутності відкритих виконавчих проваджень та майнових претензій АТ «Прокредит Банк», є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном позивача [PERSON] , тому наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог, так як позивач позбавлений змоги реалізувати своє законне право на вільне володіння та розпорядження власністю, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування обтяження нерухомого майна. Вимоги позивача про вилучення запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт (архівний запис), не можуть бути задоволені, оскільки саме вказане судове рішення є підставою для вилучення запису про обтяження, тобто, ця вимога стосується порядку виконання рішення, яка реалізується державним реєстратором. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір, натомість представник останнього просить такі витрати залишити за позивачем. Оскільки позивач вправі розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та не бажає відшкодовувати понесені ним витрати, а тому понесення таких необхідно залишити за ним.

Outcome: dismissed