Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

В червні 2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначено, що він є власником земельної ділянки площею 0,1233 га з кадастровим номером 1221455400:02:002:0916 за адресою: [ADDRESS] . Сусідня земельна ділянка з кадастровим номером 1221455400:02:002:0611, яка має сумісну межу з його земельно ділянкою належить відповідачу. Відповідач використовує частину його земельної ділянки, в добровільному порядку вирішити спір з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не має можливості, тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Шут Артем Ігорович підтримали позовні вимоги та просили суд ухвалити рішення, яким зобов`язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1233 га з кадастровим номером 1221455400:02:002:0916 за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП №101185, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 21 серпня 2000 року за №4970, шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та його представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач спотворює деякі факти. Відповідач не чинить позивачу ніяких перешкод у користуванні земельною ділянкою, що встановлено листом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 19.08.2024 р., де орган місцевого самоврядування повідомив позивача, що під час виїзду представників органу місцевого самоврядування 03 квітня 2024 р., у присутності власників земельних ділянок (позивача та відповідача) було проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). За допомогою геодезичних пристроїв було визначено місця знаходження поворотних точок сумісної межі земельних ділянок та закріплення їх межовими знаками. У зв`язку з даними обставинами, орган місцевого самоврядування рекомендує позивачу використовувати його земельну ділянку відповідно до закріплених межових знаків. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. За загальним правилом саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, втому числі порушення права з боку відповідача. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників(ст. 82 ЦПК України). Так, судом встановлено, що відповідно до Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 31 березня 1980 року, [PERSON] у безстрокове користування надано земельну ділянку площею 1200 м2 (що еквівалентно 0,12 га) [ADDRESS] (а.с. 70-72). Надалі, 21 серпня 2000 року за реєстровим №4970 у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зареєстровано Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП №101185 виданий [PERSON] у тому, що на підставі Рішення виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів №148 від 15 грудня 1999 року йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1233 га за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 12). Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ЦК України). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. 331 ЦК України). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18 вересня 2023 року земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] площею 0,1201 га присвоєно кадастровий номер - 1221455400:02:002:0916. Технічна документація розроблена 13 вересня 2023 року Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Документ, який є підставою для виникнення права - Рішення виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів №148 від 15 грудня 1999 року. Документ, що посвідчує право - Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП №101185 виданий 21 серпня 2000 року (а.с. 18). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу №350408667 право власності позивача на земельну ділянку площею 0,1201 га з кадастровим номером - 1221455400:02:002:0916 зареєстровано 10 жовтня 2023 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №2813068812214. Документ, що поданий для державної реєстрації - Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ДП №101185 виданий 21 серпня 2000 року, видавник Кіровська селищна рада(а.с. 17). Разом з тим, суд не бере до уваги додані позивачем до позову в якості доказів Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, оскільки така документація датована 2011 роком (за дванадцять років до реєстрації позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку у визначеному законом порядку) та не містить підписів Кіровського селищного голови, начальника управління Держкомзему у Дніпропетровському районі. Доказів того факту, що на підставі вказаної технічної документації було органом місцевого самоврядування прийнято будь-яке рішення, - суду не надано. Відповідно до рішення 32 сесії V скликання Кіровської селищної ради від 30 липня 2010 року №724-32/V «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельних ділянок», [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки загальною площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с.108). Згідно з договором №09/17-1 К від 17 вересня 2010 року ПП НВФ «Укрбудгеопроект» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] (а.с.99-144). Механізм розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на момент відведення земельної ділянки, було визначено «Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. №677. Пунктом 9 зазначеного порядку передбачено, проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Окрім того, статтею 198 Земельного кодексу України було визначено, що кадастрові зйомки земельних ділянок це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Відповідно до матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , земельна ділянка відводилась за рахунок земель присадибного фонду не наданих у власність або користування, а фактична площа ділянки становить 0.1375 га; межі земельної ділянки, площею 0.1375 га, було погоджено суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема і з [PERSON] , що додатково підтверджуєтеся листом голови Кіровської селищної ради №616 від 09 жовтня 2013 року, стосовно розгляду заяви [PERSON] було складено протокол узгоджувальної комісії та акцентовану увагу на те, що [PERSON] особисто було підписано акт встановлення меж на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55 оборот). Виконавець проекту землеустрою ПП НВФ «Укрбудгеопроект» отримав необхідні погодження. Рішенням 3 сесії VI скликання Кіровської селищної ради від 12 січня 2011 року №41-3/VІ «Про передачу земельної ділянки у власність», [PERSON] було передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS] . Згідно з позначкою про визначення кадастрового номера земельної ділянки, 10 лютого 2012 року було визначено кадастровий номер земельної ділянки по [ADDRESS] та в подальшому підготовлено та зареєстровано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з частинами 9 та 10 статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї, а державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до статті 186 Земельного кодексу, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у разі передачі земельної ділянки у власність та користування, на підставі такої документації, затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування рішенням таких органів, в інших випадках власником (розпорядником) земельної ділянки, а щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, що перебуває у користуванні, землекористувачем. Тобто, відповідно до чинного законодавства, земельна ділянка позивача була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а право власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, позивачем була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, затверджуючи технічну документацію та провівши Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав, позивач встановив та погодився з розміром, конфігурацією та межами своєї земельної ділянки. Доводи позивача у судовому засіданні про те, що він погодився з площею земельної ділянки, на яку у 2023 році йому було надано правовстановлюючий документ аби запобігти подальшим шахрайським діям відповідача, суд вважає такими, що не підлягають взяттю до уваги, оскільки позивач міг звернутися до відповідного органу за захистом свого порушеного права в цій частині, однак цього зроблено не було. Натомість позивач звернувся до суду з даним позовом до особи, яка набула права власності на суміжну земельну ділянку на рік пізніше, ніж позивач. При цьому, відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 19 вересня 2023 року (складеного на наступний день після реєстрації земельної ділянки позивача в Державному земельному кадастрі), фактично земельну ділянку позивача збільшено за рахунок земельної ділянки відповідача шляхом встановлення огорожі. Відповідно до частини 1 статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно Договору купівлі-продажу серії НТА №636964 від 04 січня 2024 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою О.О. [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,1375 га кадастровий номер - 1221455400:02:002:0611за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] зареєстровано у визначеному законом порядку, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу №360912964, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №2858368112214. Документ, що поданий для державної реєстрації - Договір купівлі-продажу серії НТА №636964 від 04 січня 2024 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою О.О. (а.с.97-98). Таким чином, [PERSON] є законним власником земельної ділянки за кадастровим номером: 1221455400:02:002:0611. Дана земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав у розумінні до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, при формуванні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, було визначено її площа, конфігурація та межі, з якими погодився і [PERSON] , шляхом підписання Акту встановлення зовнішніх межових знаків земельної ділянки в натурі від 12 жовтня 2010 року. Додатково позивачем у позові конкретно не зазначено стосовно звільнення відповідачем земельної ділянки, зокрема не розуміло чи позивач має на меті аби відповідач звільнив всю земельну ділянку, чи конкретно якусь її частину. Додатково сторонами по справі (зокрема позивачем) не ставилося питання стосовно призначення земельної експертизи для встановлення факту використання відповідачем частини спірної земельної ділянки. Враховуючи викладене вище, обставини які викладені в позовній заяві та докази, які до неї долучено позивачем, і які він посилається як на підставу звернення до суду, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і спростовані дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач порушує права позивача, як суміжного землевласника, використовує частину земельної позивача, суду надано не було, що в даному випадку є підставою для відмови у задоволенні позову. Частиною 1\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)\~вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. Таким чином, враховуючи висновок суду про відмову позивачу у задоволенні позову, суд вважає за необхідне судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи залишити за позивачем.

Outcome: dismissed