Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

10.02.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, позивачем подано вказану вище позовну заяву, у якій просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 24.04.2010 позивач - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.10.2022 було розірвано. Під час перебування у шлюбі від спільного проживання у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.12.2023 було визначено місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] разом з [PERSON] . Крім цього, 14.11.2024 Вишгородським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від її доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу він самостійно здійснюю постійне і повне виховання та утримання своїх дітей. Колишня дружина участі у вихованні та утриманні дітей не бере. Відразу після розірвання шлюбу відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та поїхала проживати в інше місце і з того часу жодного разу не приїздила до дітей та не цікавилась їхнім життям та розвитком. Діти навчаються в Лютізькому ліцеї Петрівської сільської ради. За час навчання дітей в ліцеї мати дітей жодного разу не відвідала заклад освіти, у якому навчаються діти, що підтверджується характеристикою з ліцею. Син [PERSON] був зарахований до футбольного клубу «Чайка» та з моменту зарахування і по дату видачі довідки КП «Управління з розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради», його матір ніколи не цікавилась успіхами дитини та не відвідувала матчі. Здоров`ям дітей відповідачка також не цікавиться, що підтверджується довідками з лікарні, що саме батько займаюсь лікуванням своїх дітей. У зв`язку з усіма обставинами, позивач був змушений звернутися із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради, щодо доцільності позбавлення колишньої дружини - [PERSON] батьківських прав. Зазначаючи про те, що відповідач свідомо ухилилася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 14.02.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, призначеного на 12:00 24.03.2025, про що повідомлено учасників провадження. На стадії підготовчого провадження брали участь: позивач та його представник, представник третьої особи. Відповідач, у судові засідання, призначені 24.03.2025 та 15.04.2025, не з`явилась. Як вбачається із матеріалів справи, конверт із судовою повісткою про виклик до суду, копією ухвали суду про відкриття провадження, а також копією позовної заяви, надісланий відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, повернувся до суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України, відповідач, з опублікуванням оголошення про її виклик до суду, вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Однак, у призначені судові засідання на стадії підготовчого провадження не з`явилася, поважності причин неявки суду не повідомила. У підготовчому засіданні до матеріалів справи долучено рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20.02.2025 №192 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] », а також сам висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 15.04.2025, внесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначити цивільну справу до судового розгляду на 13.05.2025 о 14:00, про що повідомлено учасників провадження. Судове засідання, призначене на 13.05.2025, не відбулося, у зв`язку із відсутністю головуючого судді, через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Наступну дату розгляду справи визначено - 10.06.2025 о 09:30, про що повідомлено учасників провадження, а відповідача, додатково, у порядку, встановленому частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. 10.06.2025 до суду надійшла заява представника третьої особи про розгляд справи у їх відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. У судове засідання, призначене на 10.06.2025, відповідач та представник третьої особи, не з`явилися, у зв`язку з чим, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи і у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечують. Так, як убачається із матеріалів справи конверт із судовою повісткою про виклик до суду відповідача у судове засідання на 10.06.2025, з повторно надісланими відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копією ухвали суду про відкриття провадження та копією позовної заяви, повернувся до суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №755/17944/18. Також, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. А відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд врахувавши заяви представника позивача та третьої особи, вжиті судом заходи для забезпечення участі відповідача під час розгляду справи, положення пункту 4 частини восьмої ,частини одинадцятої статті 128 ЦПК України щодо належного повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а також наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно із статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з 24.04.2010 позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.10.2022 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №47, розірвано (а.с. 11). У шлюбі в подружжя [PERSON] та [PERSON] народилися діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.04.2013, серії [NUMBER] (а.с. 9), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.10.2016 року, серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.09.2022 за адресою: [ADDRESS] . в належних умовах проживають [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] , а також бабуся [PERSON] (а.с. 12). Зазначене також підтверджується Актом обстеження умов проживання від 24.07.2024, у якому додатково зазначено, що мати з дітьми не проживає, не займається їх утриманням та вихованням, діти перебувають на повному утриманні батька (а.с. 18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Петрівської сільської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 377 від 25.11.2022, про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , та [PERSON] . Батько з дітьми та їх бабусею (власницею будинку) проживають у [ADDRESS] . Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, продуктами харчування, навчальним приладдям, розвиваючими іграми. Батьки сумлінно ставляться до виконання батьківських обов`язків та достатньо уваги приділяють навчанню та вихованню дітей. Батько на даний час немає постійного місця працевлаштування. Накопичені раніше доходи дозволяють утримувати двох дітей. Мати дітей [PERSON] не заперечує проти того, щоб діти проживали разом з батьком, так як має намір виїхати за кордон на роботу до Польщі. Орган опіки та піклування Петрівської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13-14). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19.12.2023 визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 15-17). Вказане рішення набрало законної сили 31.01.2024. 14.11.2024 Вишгородським районним судом Київської області видано судовий наказ №363/5901/24, яким стягнуто щомісячно з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 13 листопада 2024 року до їх повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] відповідно (а.с. 19). Постановою Державного виконавця Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ України від 14.01.2025 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №363/5901/24 (а.с. 20). Відповідно до довідки начальника відділу документообігу та контролю Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 14.01.2025, виданої згідно акту депутата Петрівської сільської ради Басок К.А., [PERSON] , [INFO] , (паспорт [NUMBER] ) разом з дітьми [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) дійсно проживають з 1998 року (діти з дня народження) по даний час за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно інформації, наданої КП «Управління з розвитку фізичної культури та спорту Вишгородської міської ради» від 14.12.2024, [PERSON] , 2013 року народження, навчається у Лютізькому ліцеї с. Лютіж. У 2020 році був зарахований у ФК «Чайка» м. Вишгород на відділення футболу, тренер-викладач [PERSON] . За період навчання у ФК приймав активну участь у чемпіонатах м. Києва, був залучений до програми, Тренувань розвитку юних футболістів Української асоціації футболу. Зарекомендував себе як працьовитий, відповідальний, комунікабельний спортсмен. Має гарний удар, високу швидкість прийняття рішень, середня технічна підготовка. Хлопчик проживає з батьком. Батько, [PERSON] , приділяє належну увагу навчанню і вихованню дитини. Приймає активну участь у спортивному вихованні дитини. Постійно цікавиться успіхами хлопця та постійно відвідує матчі, надає допомогу у підготовці до зборів. Мати, за період занять [PERSON] у ФК «Чайка» ніколи не цікавилася успіхами дитини та матчі не відвідувала (а.с. 22). Згідно позитивних характеристик, наданих [PERSON] та [PERSON] директором Лютізького ліцею Петрівської сільської ради та класними керівниками, діти навчаються в Лютізькому ліцеї з першого класу та вихованням дітей замається батьком, який постійно цікавиться їх навчанням та поведінкою, бере участь у житті класу, створює належні умови для інтелектуального та фізичного розвитку дітей. При цьому, зазначено, що мати - [PERSON] , за період навчання [PERSON] та [PERSON] у закладі, ніколи не цікавилася успіхами дітей та ліцей не відвідувала (а.с. 23, 24). Як убачається із медичних документів щодо стану здоров`я дітей - [PERSON] та [PERSON] , за період з 03.05.2021 по 15.05.2024 до медичних закладів дітей супроводжував тато - [PERSON] (а.с. 25-31). Згідно висновка органу опіки та піклування Петрівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , щодо її дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 20.02.2025 №192, [PERSON] з дітьми не проживає з серпня 2022 року, матеріально не утримує, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує здобуття дітьми освіти, не готує їх до самостійного життя. Діти перебувають на повному утриманні свого батька. Батько забезпечує їх потреби та займається вихованням. Гр. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов`язками, не вживає відповідних заходів з метою належної участі у житті та вихованні дітей, що слугує доказом, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків та може бути підставою для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. За встановлених обставин, в інтересах дітей, орган опіки та піклування Петрівської сільської ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей (а.с. 46-48). Між сторонами склалися правовідносини, що регулюються нормами Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України. Таким чином, вирішуючи питання про позбавлення відповідача - [PERSON] батьківських право щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд враховує таке. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У статті 7 СК України встановлено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України). Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною другою статті 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням наявних у матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, досліджених судом, їх достатньо, щоб дійти висновку про доведеність позивачем обставини, що відповідач (мати дитини) самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, байдуже ставиться до подальшої її долі, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, які суд вважає винятковими обставинами в розумінні 6 принципу Декларації прав дитини та які дозволяють зробити висновок про наявність реального порушення прав дитини, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Так, відповідач у судові засідання, призначені у підготовчому провадженні та для розгляду справи по суті не з`явилася, правом подати відзив на позовну заяву щодо позбавлення її батьківських прав, не скористалася, тим самим не спростувала доводів позивача. Будь-які докази, які б свідчили про те, що мати бере активну участь у житті дитини, у матеріалах справи відсутні. Ряд доказів у їх сукупності достовірно свідчать про те, що мати дитини не цікавилася та не цікавиться життям дітей, які проживають разом із батьком, який одноосібно взяв на себе батьківський обов`язок, опікується дітьми, дбає про їх здоров`я, навчання, безпеку, фізичний та психічний розвиток. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останньої батьківських прав щодо її дітей, у повному обсязі.

Outcome: approved