Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У серпні 2023 року позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом про стягнення майнового відшкодування. На обґрунтування своїх вимог посилається на ті обставини, що 06 лютого 2021 року о 12 годині 15 хвилин у м. Києві по вулиці Кільцева дорога, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номерАІ2712ВС, під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «HYUNDAI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «HYUNDAI», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 16.07.2021, особою винною у настанні ДТП визнано [PERSON] . На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на корить потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 6 715, 47 грн. Крім того, розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди, щодо зазначеного страхового випадку та послуг аварійного комісара складає 6 715, 54 грн.. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] , на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України сплачене страхове відшкодування у розмірі 6715,47 грн. та судові витрати. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду від 16 січня 2024 року задоволено позов та стягнено з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування в розмірі понесених витрат 6 715, 47 грн. та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 19.02.2024 року не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача подав заяву про перегляд заочного рішення. Заяву мотивував тим, що про існування вказаного рішення дізнався з додатку «ДІЯ». 01.02.2024 року [PERSON] ознайомився з матеріалами цивільної справи та отримав копію судового рішення. Вказав, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Крім того відповідач є військовослужбовцем та у період розгляду справи перебував у лавах ЗСУ, а тому був позбавлений можливості отримувати документи та приймати участь у судовому процесі. Також вказав, що на дату виникнення спірних правовідносин [PERSON] являвся учасником бойових дій, а тому був позбавлений обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності, як власника транспортного засобу. Відповідач заперечує проти даного позову, судом не досліджувалися обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та істотно впливають на рішення суду. Враховуючи викладене просив суд скасувати заочне рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 16.05.2024 заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2024 року по цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про\~стягнення майнового\~відшкодування скасовано.\~Призначено судове\~засідання. У судове засідання позивач не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. 06 лютого 2021 року о 12 годині 15 хвилин у м. Києві по вулиці Кільцева дорога, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номерАІ2712ВС, під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «HYUNDAI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «HYUNDAI», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2021, особою винною у настанні ДТП визнано [PERSON] . Згідно платіжних доручень №1105878 від 20.20.2021 та №1106089 від 25.10.2021 МТСБУ сплатило на корить потерпілої особи страхове відшкодування у розмірі 6 715, 47 грн. На момент ДТП 06.02.2021 р. [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частина 1ст. 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.1187, ч. 1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, уст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV). Згідно підпункту г) п. 41.1. ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється діяпункту 13.1статті 13 цього Закону. Згідно п.13.1 ст. 13 Закону України «обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Механізм отримання статусу учасника бойових дій визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» (із змінами)(далі - Порядок). Відповідно до пункту 2Порядку статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] видано 15.01.2015 року. ДТП із пошкодженням автомобілів, за наслідками якої подано регресну позовну вимогу сталося 06 лютого 2021 р. Згідно підпункту 38.1.1 п. 38.1ст. 38 Закону України від 01.07.2004 року № 1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1статті 13 цього Закону Оскільки відповідач [PERSON] є особою, на яку поширюється дія п.13.1.ст.13 та підпункту г) п. 41.1. ст.41 Закону, то виплата відшкодування потерпілій особі здійснюється МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих без можливості застосування регресу. За таких обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку щодо відсутності передбачених законодавством України підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму сплаченого відшкодування, пов`язаного з регламентною виплатою у розмірі 5615,47грн. Щодо вимог позивача про відшкодування послуг складання звіту, збір документів та врегулювання випадку, за які МТСБУ сплатило для ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» 2108,00 грн., то суд відмовляє у цій частині з огляду на наступне. Наданий до позову Звіт №32/09/21 від 29.09.2021 р. складений спеціалістом оцінювачем, а не судовим експертом. Цей звіт про оцінку не є судовою автотоварознавчою експертизою. Відповідно до п. 22.1.ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно Положення п. 34.2., 34.4. ст.34, п. 40.3. ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які регулюють повноваження МТСБУ щодо залучення аварійних комісарів, експертів та юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, а також інші норми вказаного Закону не передбачають право МТСБУ на відшкодування з боку винної особи витрат, пов`язаних із залученням вказаних вище осіб. Крім того, як вбачається з вказаних вище положень законодавства, залучення аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, замість власних працівників для вирішення питань, пов`язаних із страховим відшкодуванням, є правом, а не обов`язком МТСБУ. Нормами вказаного Закону, а саме п. 34.3, передбачено лише обов`язок страховика (МТСБУ) відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) в разі, якщо потерпілий самостійно обирає аварійного комісара або експерта. Будь-яких інших випадків, коли витрати на аварійного комісара, експерта або юридичну особу, у штаті якої аварійні комісари чи експерти, підлягають відшкодуванню, вказаним Законом не передбачено. Як вбачається з положень ст. 28, 29 вказаного вище Закону, до складу витрат, що відшкодовуються страховиком (МТСБУ) та які можуть бути стягнуті в порядку регресу, витрати на аварійного комісара, експерта або оплату послуг юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, також не входять. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати витрат на збір документів та визначення шкоди, у зв`язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування за рахунок відповідача вартості послуг складання звіту, збору документів та врегулювання випадку в сумі 1100,00 грн. Відповідно до положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed