Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

30.09.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Одеська міська рада, в якій заявник, просить суд встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини [PERSON] із спадкодавцем своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] , тривалий час мати дуже хворіла, тому з метою постійного догляду за нею заявниця з 2019 року забрала її до свого помешкання за адресою: [ADDRESS] . До моменту смерті своєї матері, на час відкриття спадщини заявниця проживала разом з нею. За життя 31.10.2007 року [PERSON] залишила заповіт, за яким все своє майно, в тому числі спірну квартиру, залишила своєї доньці - заявниці по справі. У подальшому, після спливу шести місяців з дня смерті матері заявниця звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак її було повідомлено, що нею пропущено строк та заявниця та спадкодавець зареєстровані за різними адресами, тому було рекомендовано звернутись до суду. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2024 року цивільну справу було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2024 року провадження по справі було відкрито в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду. Вказану ухвалу суду було направлено заявнику та заінтересованій особі, та запропоновано заінтересованій особі подати письмові заперечення проти заяви та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються, або письмові пояснення. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Заявник [PERSON] та її представник адвокат Ларіонов С.Б. до судового засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа - представник Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся через систему Електронний суд, користувачем якої він є, проте будь-яких заяв або клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт, про встановлення якого просить заявниця, а саме що вона постійно проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , має для неї юридичне значення, оскільки їй необхідно оформити спадкові права. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим м. Одеса, гор. ЗАГС 13.06.1966 року./а.с.11/ При укладанні шлюбу заявниця змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », свідоцтво про укладання шлюбу [NUMBER] , видане Відділом РАЦС Київського РВК м. Одеси 17 вересня 1988 року, актовий запис № 1232 від 17.09.1988 року./а.с.6/ За життя [PERSON] 31.10.2007 склала заповіт, за яким все своє майно, в тому числі свою квартиру [ADDRESS] , заповіла своїй доньці - заявниці [PERSON] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Глуханчук І.В., зареєстрований в реєстрі за № 4-231. Заявник зазначає, що тривалий час її мати важко хворіла, тому з метою постійного догляду вона в 2019 року забрала матір до свого помешкання за адресою [ADDRESS] . До моменту смерті своєї матері [PERSON] - на час відкриття спадщини - заявниця проживала разом з нею. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається із свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , актовий запис № 950 від 29.01.2024 року./а.с.5/ Заявниця вказує про те, що оскільки вона проживала разом з матір`ю та здійснювала за нею догляд, її не потрібно подавати заяву про прийняття спадщини, тому така заява в шестимісячний строк нею подана не була. Після спливу шести місяців з дня смерті, заявниця звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадщини - отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус повідомив, що місце постійного проживання заявниці та спадкодавиці зареєстровані за різними адресами - відповідно за адресами [ADDRESS] , та [ADDRESS] . Тому відсутнє документальне підтвердження спільного проживання і відповідно прийняття спадщини. Для підтвердження постійного проживання необхідно звернутися до суду, оскільки іншого порядку підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем не існує. Факт постійного проживання заявниці зі спадкодавцем - своєю матір`ю [PERSON] підтверджується наступними доказами: - Довідкою про склад сім`ї від 23.08.2024 року, відповідно до якої заявниця з 2019 року проживала разом зі своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] , до моменту її смерті - [INFO] ./а.с.12/ - Картками виклику [PERSON] швидкої медичної допомоги 30.08.2023 року та 28.11.2023 року за адресою [ADDRESS] ./а.с.14/ - Рішенням про призначення компенсації заявниці за надання соціальної послуги по догляду на непрофесійній основі за [PERSON] від 23.11.2024 року./а.с.15/ - Банківською випискою про отримання компенсації за догляд./а.с.16/ - Актом проведення обстеження сім`ї № 548 від 14.11.2023 року, відповідно до якого за адресою [ADDRESS] , заявниця виконує догляд за мамою [PERSON] , яка потребує постійного стороннього догляду./а.с.17/. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абзацу 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають у даному випадку нотаріальні органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є доведеною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved