Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.02.2025 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» через свого представника Пархомчука С.В. засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 5200,00 грн, судовий збір 2422,40 грн. та 10500,00 грн витрат на правничу допомогу. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що відповідно до укладеного договору про надання фінансового кредиту від 27.04.2020 року № 121541 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Займер» відповідачка отримала кредит в сумі 1000,00 грн строком на 14 днів до 10.05.2020 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 2% на добу. У зв`язку з невиконанням узятих на себе зобов`язань перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 5200,00 грн, яку ТОВ «Займер» за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року відступило для ТОВ ФК «Кеш Ту Гоу». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою узятих на себе зобов`язань у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду [PERSON] має заборгованість в сумі 5200,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак в судове засідання не з`явилася повторно, причини неявки суду не повідомила, відзив до\~суду не\~подала. До суду повернувся поштовий конверт, надісланий за зареєстрованим місцем проживання відповідача з відміткою про невручення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки особі. Зазначена позиція висвітлена в постанові ВС України у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц, провадження № 61-6788св22, висновки якої підлягають врахуванню для судів інших інстанцій. Також про дату, час та місце розгляду справи відповідач була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд уважає, що позов необхідно задовольнити частково, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору про надання фінансового кредиту від 27.04.2020 року № 121541 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Займер» відповідачка отримала кредит в сумі 1000,00 грн строком на 14 днів до 10.05.2020 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 2% на добу (п.1.3, 1.2. цього договору). Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL5932. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши 27.04.2020 року договір про надання фінансового кредиту № 121541 [PERSON] взяла на себе зобов`язання своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку встановленому договором (п.3.4.2. договору). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та позивачем було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кеш Ту Гоу» передає грошові кошти в розпорядження ТОВ «Займер» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Займер» відступає для ТОВ «Фінансова Компанія «Кеш Ту Гоу» права грошової вимоги (Права вимоги) до боржників за кредитними договорами (Портфель заборгованості). З письмової вимоги позивача про виконання зобов`язань за кредитним договором від 12 листопада 2021 року № б/н, а також виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 121541 вбачається, що розрахунок заборгованості відповідачці проведено за проміжок часу з дати укладення основного договору 27.04.2020 року по 04.12.2024 року. Проте в п. 1.2. договору про надання фінансового кредиту № 121541 від 27.04.2020 року вказано, що кредит надається строком на 14 днів, тобто до 10.05.2020 року, а в п. 1.3. цього договору вказано, шо Клієнт сплачує Товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. У п. 3.3.3. договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. В матеріалах справи відсутні і позивачем не надано доказів продовження строку надання кредиту, а відтак нарахування процентів поза межами 14 денного строку договору є порушенням ст. 526 ЦК України та існуючої домовленості сторін. Відповідно до правової позиці Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. З розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Займер» та викладеного в додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 121541 від 27.04.2020 року видно, що розмір заборгованості відповідачки за процентами складає 280 грн., з чим погоджується суд. Таким чином заборгованість відповідачки перед позивачем становить 1280 грн (1000+280=1280). Саме такий розмір заборгованості на переконання суду відповідає існуючій домовленості сторін. Доказів погашення указаної заборгованості ні позивачу, ні попередньому кредитору відповідачем не надано, а тому позов у такому розмірі слід задовольнити. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив: «Хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент». За наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі. Пред`являючи позов, позивач поніс 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов майнового характеру задоволений на 24,61 % відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 596,15 грн судового збору (2422,40 * 24,61% = 596,15). Розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує правила ч. 4 ст. 137 ЦПК України, згідно яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такі послуги адвоката, як зустріч з клієнтом та консультація адвоката щодо перспективи досудового врегулювання спору в сумі 2000,00 грн, складання та подання до суду позовної заяви з аналізом судової практики в сумі 5000,00 грн, складання процесуальних документів та моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу судової справи в сумі 3000,00 грн, канцелярські витрати в сумі 500,00 грн є очевидно завищеними та підлягають зменшенню, адже виконані адвокатом роботи не потребували багато часу та були не складними. Виходячи з критеріїв обґрунтованості та пропорційності судових витрат, а також принципу розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача повинен становити 3000,00 грн.

Outcome: approved