Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Пересипського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, про поділ майна подружжя в якому просить: -розірвати шлюб який укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.06.2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №673. Після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] »; -Припинити право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] ; -Визнати за [PERSON] право власності на частку квартири [ADDRESS] ; -Припинити право власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] к [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на частки нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; -Визнати за [PERSON] та [PERSON] у порядку поділу майна подружжя за кожним по частці майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] , що придбані за Договором асоційованого членства ОК «САНСІТІ», ЄДРПОУ 40693369. м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 33; -Стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~витрати на\~судовий збір, на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, витрати на проведення оцінки майна у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07 червня 2014 року позивачка - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. (Дублікат Свідоцтва про шлюб, актовий запис №673 від 07.06.2014 року, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі 29 червня 2023 р.) Позивачка з відповідачем має спільних дітей від шлюбу: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові один до одного. Позивачка 02.03.2022 року через війну разом з дітьми виїхала з України, до Польщі. Відповідач [PERSON] ще до війни виїхав до Польщі на заробітки. З самого початку сумісного проживання у Польщі, чоловік став поводити себе непристойно по відношенню до позивачки, виганяв її разом з дітьми на вулицю з орендованого в Польщі житла та вимагав щоб позивачка сплачувала 50% від вартості орендованого житла. [PERSON] погодилась на такі умови проживання в Польщі та сплатила 50% вартості оренди житла, але відповідач постійно принижував гідність позивачки та її родичів, шантажував дітьми та грошима. 22.03.2023 року позивачка разом з дітьми була вимушена просити допомоги і прихистку у соціального захисту Польщі у місті Старгард, Западно-поморського воєвудства. З цього дня позивачка з відповідачем живе окремо і спільне господарство не веде. Також 22.03.2023 року було відкрито справу з домашнього насильства у Польщі, що підтверджується листом від команди міждисциплінарної групи боротьби з насильством від 14.04.2023 р. Отже, позивачка з відповідачем спільного господарства не веде та разом не проживає з 22.03.2023 року. Позивачка [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка вказує, що під час проживання у шлюбі, відповідач, за рахунок спільних коштів придбав у власність (зареєстрував за собою право власності), будучи асоційованим членом кооперативу OK САНСІТІ наступні об`єкти нерухомості: -квартиру [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2105770951101; номер запису про право власності: 36989469. Право власності зареєстровано 18.06.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк Оленою Петрівною на підставі: технічного паспорту, виданого 15.06.2020 р. ТОВ АРХЕКСПЕРТБУД; довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі від 11.06.2020 р., видавник: ОК САНСІТІ; виписка із списку членів кооперативу від 11.06.2020 р., видавник: ОК САНСІТІ; -нежитлове приміщення, загальною площею 2,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2124833851101; номер запису про право власності: 37354038. Право власності зареєстровано - 14.07.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк Оленою Петрівною на підставі: технічного паспорту, виданого 15.06.2020 р. ТОВ АРХЕКСПЕРТБУД; довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі від 11.06.2020 р., видавник: ОК САНСІТІ; виписка із списку членів коопертиву від 11.06.2020 р., видавник: ОК САНСІТІ; -паркомісце в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] ; право власності на яке ще не оформлено, але повністю виплачений пайовий внесок. На теперішній час, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивачка, відповідач та їх неповнолітні діти, але фактично не проживають оскільки у квартирі необхідно зробити ремонт, так як квартира має стан від забудовників. Позивач не має у власності нерухомого майна, окрім вищезазначеної нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Позивачка просить суд позов задовольнити відповідно до ст.ст.1,2,5,9, Закону України « Про інвестиційну діяльність», ст.328 ЦК України, ст.ст.60,68,70 СК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 14.11.2023 року на 10 год. 00хв. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Карпової О.В. про витребування доказів. Витребувано у ОК САНСІТІ: -копію\~довідки про\~внесення пайового\~внеску в\~повному обсязі\~та про\~членство в\~кооперативі ОК\~САНСІТІ [PERSON] \~за парко-місце,\~що розташоване\~в підземному\~паркінгу:\~ [ADDRESS] ; -копію виписки із списку членів (асоційованих членів) кооперативу ОК САНСІТІ (що підтверджує право реєстрації) за [PERSON] об`єкта нерухомості - парко-місця в підземному паркінгу: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~21.08.2024\~року відмовлено\~у прийнятті заяви представника позивача [PERSON] адвоката Карпової О.В. про уточнення позовних вимог. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Карпової О.В. про залучення в якості третьої сторони Органа опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 06.11.2024 року на 11год.00хв. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, про причини не явки суд не повідомила. В судове засідання з`явилася представник позивачки [PERSON] - адвокат Карпова О.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини не явки суд не повідомив. У зв`язку з викладеним, зі згоди представника позивача суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя є частково обгрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Судом встановлено,\~що між\~ [PERSON] та [PERSON] 07.06.2014 року зареєстрований шлюб відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , яке видано Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - актовий запис № 673. (арк.сп.6). Під час шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] народився [INFO] про що зроблений актовий запис №972 (а.с.14) та [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] народився [INFO] про що зроблений актовий запис №9981 (арк.сп.16). Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя у подружжя не склалося. Сім`я фактично розпалась та існує лише формально. Статтею 110 СК України, визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. При таких обставинах суд вважає, що збереження сім`ї протирічить інтересам подружжя, і шлюб між сторонами підлягає розірванню. В період\~шлюбу подружжя\~за спільні\~кошти \~було придбано: - квартиру [ADDRESS] ; - нежитлове приміщення загальною площею 2,3 м.кв. будинку [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідач [PERSON] є Асоційованим членом кооперативу ОК «Сансіті», який повністю сплатив свій пайовий внесок в кооперативі та має право зареєструвати за собою право власності на машино- місце в підземному паркінгу [ADDRESS] , загальною площею 17 кв.м., за №2/1 ( арк.сп.171-172). В матеріалах справи відсутні письмові відомості про набуття права власності відповідачем [PERSON] на на машино- місце в підземному паркінгу [ADDRESS] , загальною площею 17 кв.м., за №2/1. Відповідно до (копії) Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 21345244 від 22.06.2020 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі технічного паспорту б/н від 15.06.2020 року виданого ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД», довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі, серія та номер кв./45/1, виданий 11.06.2020 року, видавник Обслуговуючий кооператив «САНСІТІ» (арк.сп.35). Відповідно до (копії) Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 216670159 від 16.07.2020 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 2,3 м.кв. будинку [ADDRESS] , на підставі технічного паспорту б/н від 15.06.2020 року виданого ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД», довідки про внесення пайового внеску в повному обсязі та про членство в кооперативі, серія та номер нп/15к/1, виданий 11.06.2020 року видавник Обслуговуючий кооператив «САНСІТІ» (арк.сп.48 оборіт). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із положенням ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Зазначений поділ означає припинення щодо цього майна права спільної сумісної власності та виникнення правового режиму права спільної часткової власності. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Нездійснення одним з подружжя права спільної сумісної власності не припиняє його права на подружнє майно. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші\~ обставини, що мають істотне значення. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності може бути здійснено у порядку передбаченому ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК). Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів в обгрунтування позовних вимог про: \~- визнати за [PERSON] та [PERSON] у порядку поділу майна подружжя за кожним по частці майнових прав на паркомісце у підземному паркінгу за адресою [ADDRESS] , що придбані за Договором асоційованого членства ОК «САНСІТІ», ЄДРПОУ 40693369. м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 33; Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] в вищевказаній частині позовних вимог не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При таких обставинах позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: partial