Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

23.12.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Також просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 3000\~грн. щомісяця і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначала, що вона та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З батьком дитини у шлюбі не перебувають, проживають у різних містах. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач належним чином не виконує обов`язок з утримання їх спільної дитини. Сама позивачка також потребує допомоги до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу як на утримання дитини, так і на утримання матері дитини. Інформація про стягнення за виконавчими документами щодо відповідача та про наявність на його утриманні інших дітей або непрацездатних батьків відсутня. За своїм станом здоров`я відповідач може працювати та сплачувати аліменти. З огляду на те, що середня заробітна плата в м. Миколаєві для чоловіків становить 18\~000\~грн. на місяць, позивачка вважає, що заявлена до стягнення сума аліментів є розумною та достатньою. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27.12.2024 відкрито провадження і справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Ухвалою судді від 27.12.2024 відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання заперечень проти розгляду справи в спрощеному провадженні та відзиву на позовну заяву. 07.02.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач проти позову заперечував, вказував, що максимальна грошова сума аліментів, яку він може сплачувати на користь позивачки становить 3000\~грн., з яких 2500 грн. на утримання дитини та 500 грн. на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування заперечень вказував, що з травня 2024 року вони з позивачкою спільно не проживають. З цього часу він добровільно надавав [PERSON] матеріальну допомогу з огляду на свої можливості. Не відмовляв у наданні допомоги на прохання позивачки. До того ж, у іншому шлюбі у відповідача народилася дитина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого він сплачує аліменти за рішенням суду. На сьогодні відповідач не є офіційно працевлаштованим та не має постійного заробітку, а нерегулярного доходу вистачає лише на своє утримання та сплату аліментів на утримання дітей в мінімально встановленому розмірі. Тоді як, позивачка має власний дохід. У відповіді на відзив, що надійшла до суду 02.04.2025, позивачка зазначала, що заперечення відповідача проти позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними. Запропонована відповідачем сума аліментів є недостатньою для задоволення базових потреб дитини. Кошти, які відповідач переказував їй згідно з долученими до відзиву квитанціями, не є матеріальною допомогою дитині, а виплачені відповідачем в рахунок погашення грошового боргу перед позивачкою. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судом встановлено, що згідно з актовим записом № 81 про народження від 23.01.2024, [PERSON] народилася [INFO] у м. Чернігів Чернігівської області, Україна (а.\~с.\~7). В актовому записі про народження дитини в графі «батько» вказаний [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст.\~51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст.\~51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~ст.\~180,\~182\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз`яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.200 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. З огляду на положення ст.\~183\~СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачкою. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Аналіз вказаних правових норм дозволяє дійти висновку, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З огляду на надані позивачкою докази, дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.\~с.\~5-6, 8, 35-146). На підставі судового наказу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.08.2020 у справі № 488/2365/20 з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , на користь [PERSON] стягуються (аліменти) на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з формою ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного індивідуального страхування, з 2021 року відсутня інформація про застраховану особу [PERSON] . Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 90 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 ст. 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Згідно зі ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 СК України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу, а також поганого стану здоров`я. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище сторін. Подавши докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Визначаючи розмір аліментів на утримання як дитини, так і позивачки, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дитини, жінки та фінансові можливості відповідача. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд враховує той факт, що відповідач не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти у запропонованому позивачкою розмірі. Виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб позивачки, на утриманні та вихованні якої знаходиться дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, а також з можливостей відповідача, який офіційно не працевлаштований, однак може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини (як такий, що має молодий вік), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково, присудивши до стягнення з позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, а на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку - у розмірі 2500 грн. щомісячно, що ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах. Оцінивши вищевказані докази у їх сукупності, суд вважає такий розмір аліментів достатнім та таким, що не поставить мати з дитиною, а також відповідача, у скрутне матеріальне становище. Стосовно заперечень відповідача щодо загального розміру аліментів, які просить стягнути з нього позивачка, слід зазначити, що згідно зі ст. 128 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн. за дві позовні вимоги.

Outcome: approved