Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

24 січня 2025 року представник позивача адвокат Яресько Т.В., представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із цією позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2024 році з реєстру боржників позивач дізналася про те, що відносно неї приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком Володимиром Вікторовичем відкрито виконавче провадження № 65316954 на підставі виконавчого напису № 12074 від 12.03.2021. Оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною щодо стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 29303,00 грн. Представник позивача зазначає, що приватним нотаріусом Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис із порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Так, оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням порядку його вчинення в частині не надсилання позивачеві обов`язкового повідомлення-застереження про його вчинення, оскільки позивач не отримувала від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса. Позивач абсолютно випадково дізналася про відкрите щодо неї виконавче провадження. Позивач не підписувала з відповідачем жодних договорів, у тому числі й жодного нотаріально посвідченого договору, тому не могла знати ймовірну заборгованість перед відповідачем. При вчиненні напису приватний нотаріус не переконався належним чином у безспірності вимог відповідача до позивача, а, отже, виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Представник позивача посилався на те, що\~ оскаржуваний виконавчий напис було вчинено із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат», наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року №295/5 та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня\~ 1999 року №1172 із урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався п. 2 Переліку документів, який визнано незаконним та нечинним, а, отже, і сам виконавчий напис було вчинено незаконно. Крім того, законодавством не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на боргових документах, що нотаріально не посвідчені. Кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис та який було передано виконавцю на виконання, не посвідчений нотаріально. Сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 28103,00 грн, яка зазначена у виконавчому написі, не є безспірною. 22 січня 2025 року представником позивача адвокатом Яреськом Т.В. було отримано відповідь від виконавця на адвокатський запит, якою повідомлено, що в ході виконання вищезазначеного виконавчого провадження було стягнуто та перераховано: 500 грн як витрати виконавчого\~\~ провадження,\~\~\~\~ 849,75\~\~\~\~ грн як основна винагорода приватного виконавця, 8497,85 грн перераховано на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» як борг згідно з виконавчим документом. Тобто грошові кошти в сумі 8497,85 грн відповідачем безпідставно набуті, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України та ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Витрати виконавчого провадження в розмірі 500 грн та основна винагорода приватного виконавця в розмірі 849,75 грн є збитками, які поніс позивач, та знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача щодо вчинення та примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису № 12074 від 12.03.2021 року, а тому сума збитків в розмірі 1349,75 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача на підставі ст. 22 ЦК України. Представник позивача просив суд визнати\~ таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 12074 від 12 березня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення заборгованості з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс», стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс» на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 8497,85 грн та збитки в розмірі 1349,75 грн, а також сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 8000 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року відкрито позовне провадження в даній\~ цивільній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 19 березня 2025 року, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення указаної ухвали, а позивачу\~ десятиденний строк на подання відповіді на відзив, третім особам п`ятнадцятиденний строк від дня отримання позову для подання пояснень або відзиву (а. с. 49). Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 27 січня 2025 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65316954 за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу\~\~\~\~ Київської\~\~\~\~ області Головкіною Я.В. 12 березня 2021 року, зареєстрованим в реєстрі за № 12074, яким стягнуто з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Онлайн Фінанс», код ЄДРПОУ 42254696, заборгованість в сумі 29303,00 грн., яке знаходиться на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. (а. с. 56-57). Ухвалою суду від 19 березня 2024 року відкладено розгляд справи на 06 червня 2025 року задля здійснення повторного виклику відповідача та третіх осіб у судове засідання (а. с. 85). Відповідач у справі своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. У судове засідання позивач та представник позивача Яресько Т.В. не з`явилися, у позовній заяві представник позивача просив розглянути справу у спрощеному провадженні без виклику сторін\~ (а. с. 9). У судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів до особистого кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд», про причин неявки суд не повідомлено. У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів до особистих кабінетів у підсистемі «Електронний суд», про причин неявки суд не повідомили, жодних заяв чи клопотань по справі не подавали. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Ураховуючи те, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, позивач,\~ відповідач та треті особи\~ були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд робить висновок про відсутність правових підстав, передбачених у ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 цього ж Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12074, яким звернуто стягнення з гр. [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 388209764 від 11 листопада 2019 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, реєстр прав вимог № 3 від 29 січня 2021 року, є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», заборгованість за кредитним договором 388209764 від 11 листопада 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 29 січня 2021 року по 27 лютого 2021 року. Сума заборгованості складає 28103,00 грн., грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 7249,90 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13552,50 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 7300,60 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача в розмірі 1200,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню, - 29303,00 грн. (а. с. 14). 04 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком Володимиром Вікторовичем відкрито виконавче провадження № 65316954 про примусове виконання виконавчого напису № 12074, виданого 12 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 29303,00 грн (а. с. 16-17). 04 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком Володимиром Вікторовичем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 65316954 (а. с. 17-18, 39-40). 20 липня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком Володимиром Вікторовичем у виконавчому провадженні № 65316954 винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а. с. 42-43). 20 листопада 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком Володимиром Вікторовичем у виконавчому провадженні № 65316954 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію постанови направлено для виконання до ФОП [PERSON] , де отримує дохід [PERSON] (а. с. 18-19). Відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В., наданої на адвокатський запит представника позивача [PERSON] в ході виконання виконавчого провадження № 65316954 з виконання виконавчого напису № 12074 від 12.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 29303 грн було стягнуто й перераховано: 500 грн як витрати виконавчого провадження; 849,75 грн як основна винагорода приватного виконавця; 8497,85 грн перераховано на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як борг згідно з виконавчим документом (а. с. 20, на звороті). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п. 1.1. даної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, якою керувався нотаріус. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. За результатами аналізу вищенаведених норм можна зробити нижченаведені висновки. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого\~\~\~ напису\~\~\~\~ подаються: а)\~\~\~\~ оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення\~\~\~\~ платежів\~\~\~ за\~\~\~\~ зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 12 березня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського\~\~\~\~\~ апеляційного\~\~\~\~\~ адміністративного\~\~\~\~\~ суду\~\~\~\~ від\~\~\~\~\~ 22\~\~\~ лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже, не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що кредитний договір № 388209764 від 11 листопада 2019 року, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчих написів щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості боржника, у зв`язку з чим виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства. Суд вважає дані посилання позивача слушними та обґрунтованими, оскільки доказів надання нотаріусу нотаріально посвідченого договору для вчинення оспорюваного виконавчого напису до суду надано не було. Приватний нотаріус не надав матеріалів, на підставі яких він вчинив виконавчий напис, а тому суд позбавлений можливості встановити, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано виписку по рахунку позивача, та він міг встановити безспірність заборгованості. Таким чином, подані стягувачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являються за вищевказаним Переліком. Жодних\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ розрахунків\~\~\~\~\~\~\~\~\~ по\~\~\~\~ заборгованості\~ [PERSON] \~ за кредитним договором № 388209764 від 11 листопада 2019 року, укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , матеріли справи не містять. За вказаних обставин, суд робить висновок про те, що наявна заборгованість в оспорюваному виконавчому написі не є безспірною, а тому позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів та збитків суд робить нижченаведений висновок. Так, як зазначалося вище, відповідно до відповіді приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В., наданої на адвокатський запит представника позивача [PERSON] ,\~\~\~\~ у ході виконання виконавчого провадження № 65316954 з виконання виконавчого напису № 12074 від 12.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 29303 грн було стягнуто й перераховано: 500 грн як витрати виконавчого провадження; 849,75 грн як основна винагорода приватного виконавця; 8497,85 грн перераховано\~\~\~ на\~ користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як борг згідно з виконавчим документом (а. с. 20, на звороті). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У порядку ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від\~ 02 березня 2016 року\~ у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Кондикція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. У\~\~\~\~ постанові\~\~\~\~\~ Великої\~\~\~\~\~ Палати\~\~\~\~ Верховного\~\~\~\~ Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали. У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив таке: «За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення\~ безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання невигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. З наведених обставин справи вбачається, що предметом спору є грошові кошти, сплачені позивачем в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. За даними приватного виконавця, у межах виконавчого провадження № 65316954 з виконання виконавчого напису № 12074 від 12.03.2021 було стягнуто з позивача й перераховано: 500 грн як витрати виконавчого провадження; 849,75 грн як основна винагорода приватного виконавця; 8497,85 грн перераховано на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як борг згідно з виконавчим документом (а. с. 20, на звороті). Таким чином, на користь відповідача з позивача була стягнута сума в розмірі 8497,85 грн на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнається цим рішенням суду таким, що не підлягає виконанню. А тому відповідач, як набувач такого майна, з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно на підставі ст. 1212 ЦК України. Інші кошти, а саме: 500 грн витрати виконавчого провадження та 849,75 грн - основна винагорода приватного виконавця, що в сумі складає 1349,75 грн не були отримані відповідачем, однак вони є збитками, які завдано позивачеві [PERSON] у результаті порушення її цивільного права, а тому вона має право на їх відшкодування на підставі ст. 22 ЦК України. Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, що стягнені з [PERSON] на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд робить висновок, що отримані ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» кошти на підставі вказаного виконавчого напису в сумі 8497,85 грн, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. Інші кошти в сумі 1349,75 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування збитків на підставі ст. 22 ЦК України. А, отже, позовна вимога про стягнення безпідставно набутих коштів та збитків також підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн (за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу, суд робить нижченаведений висновок. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу, понесених [PERSON] , суду було надано: копію договору про надання правової допомоги № 24224 від 04 грудня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Єреськом Т.В.\~ (а. с. 25-26); копію акта приймання-передачі послуг до договору № 24224 від 04 грудня 2024 року (а. с. 27, на звороті); копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Єреськом Т.В. на виконання умов договору № 24224 від 04 грудня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг складає 8000,00 грн (а. с. 28); копія розрахункової квитанції № 04/12/24 про отримання гонорару до договору № 24224 від 04.12.2024 адвокатом Єреськом Т.В. за надання правничої допомоги [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у сумі 8000,00 грн (а. с. 27), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8815/10 (а. с. 28, на звороті), копію ордера на надання правничої допомоги № 1779826 від 23 січня 2025 року (а. с. 29). Ураховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року), необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретичну підготовку. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У той же час, необхідно зазначити, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суду необхідно дослідити на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved