Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

07.11.2024 позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати їхній шлюб, визначити місце проживання дітей разом з матір`ю; стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , 2019 р.н., та [PERSON] , 2021 р.н., у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень на кожного, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що вона з відповідачем понад 6 років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під тиском обставин, 15.06.2024, офіційно зареєстрували шлюб. Під час спільного проживання народилося двоє дітей: [PERSON] , 2019 р.н., та [PERSON] , 2021 р.н., які проживають з позивачкою. Відповідач поводив себе агресивно, постійно вдавався до фізичних та моральних знущань. Останній випадок, який стався 29.08.2024, коли чоловік застосував фізичну силу до неї та дітей, змусив її остаточно вирішити питання про розірвання шлюбу задля захисту свого життя та життя та здоров`я дітей. Ухвалою судді від 12.11.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 25.11.2024 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.12.2024 залучено виконавчий комітет Боринської територіальної громади Самбірського району Львівської області (як орган опіки та піклування) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. В судове засідання позивачка не прибула, про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку та розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Боринської територіальної громади Самбірського району Львівської області (як орган опіки та піклування) в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій проти позову не заперечував та просив слухати справу за їх відсутності. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 15.06.2024 у Старосамбірському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №63, видані свідоцтва [NUMBER] від 15.06.2024, [NUMBER] від 15.06.2024 (а.с.6-7). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.2019 (а.с.8). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.07.2021 (а.с.9). Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України). Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача (є особою працездатного віку) - платника аліментів, а також з врахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості визначає у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 07.11.2024 і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів забезпечить належний та достатній рівень матеріального утримання для дітей, який відповідає встановленому законодавством розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується визначення місця проживання дітей, суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин 2, 7-9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За приписами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Беручи до уваги те, що діти постійно проживають з позивачкою, вона має можливість забезпечити дітям місце та належні умови проживання, сприяти позитивному вихованню та розвитку дітей, суд приходить до переконання визначити місце проживання дітей з матір`ю. За таких обставин вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved