Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] \~адвокат Романченко Д. І. звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпротепломережа» Дніпропетровської міської ради, третя особа: Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: [PERSON] про звільнення майна із-під арешту посилаючись на те, що позивач має намір успадкувати квартиру за адресою: [ADDRESS] . 24.10.2024 вона звернулась до державного нотаріуса Циганко Є. задля вступу у спадщину на підставі заповіту, зареєстрованого Другою дніпровською державною нотаріальною конторою 18.07.2023 № 3-664. Однак державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту на частину вказаної квартири. З відповіді Другого Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 33053/818 від 13.11.2024 вбачається, що виконавча служба не змогла виявити та ідентифікувати виконавче провадження, так як це було у період 2001 2003 роки. Позивач вказує, що арешт на частину квартири державним виконавцем було накладено помилково. Цей арешт є перешкодою для вступу у спадщину, тому вона вимушена звернутися до суду з вимогою про його скасування. Ухвалою суду від 23.12.2024 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 20.01.2025 на адресу суду від представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву. Представник третьої особи, посилаючись на не вірно вибраний позивачем спосіб захисту порушеного права, просив суд відмовити в задоволені позову, а справу розглядати без представника державної виконавчої служби. 06.02.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача наполягала на своїх позовних вимогах. 28.02.2025 на адресу суду від Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 213/2024 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника. На задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з` явився будучи повідомленим своєчасно та належним чином. Подав клопотання про розгляд справи без участі представника державної виконавчої служби. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволення з огляду на таке. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~статей 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З витягу про реєстрацію права власності № 26115487 вбачається, що власниками квартири [ADDRESS] , є [PERSON] (1/2 частка), [PERSON] (1/2 частка). Підставою для реєстрації права власності на цю квартиру був Договір купівлі-продажу АЕК № 566292 від 11.06.2002. За цим Договором продавцями вказаної квартири виступили [PERSON] та [PERSON] . Постановою про арешт майна боржника від 28.05.2003 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3129 від 08.10.2001 Ленінського районного суду м. Дніпропетровська накладено арешт на частку квартири [ADDRESS] , який за інформацією державного виконавця Скочко В. М. належала [PERSON] . Тобто арешт на частку вказаної квартири було накладено вже після її відчуження попереднім власником [PERSON] на користь покупців [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 25.11.1997. 18.07.2023 [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] , відповідно якого частка квартири [ADDRESS] у разі смерті заповідача мала перейти її дочці. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 21.03.2024. 24.10.2024 [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Другої дніпровської державної нотаріальної контори. 24.10.2024 державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Є. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту на частки квартири, що підлягає спадкуванню. Із копії Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.05.2003, заборона 1492, дата виникнення 18.06.2003 вбачається, що боржником у цій справі була не [PERSON] , а попередній власник квартири [PERSON] , стягувачем вказано ДМКПТМ «Дніпротепломережа». Також суд зазначає, Договір купівлі-продажу квартири було укладено 11.06.2002, в той час як спірна постанова про арешт частки квартири була винесена 28.05.2003, тобто майже через рік після угоди купівлі-продажу. З листа Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 33053/618 від 13.11.2024 вбачається, що ДВС не має можливості ідентифікувати виконавче провадження та надати по ньому інформацію. Отже позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав\~людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Положеннями ч. 1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги вступити у право спадкування, в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Даних чи відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту (обтяження) майна вказаного в позовній заяві, наявні матеріали справи не містять, при цьому державною виконавчою службою було надано суду відзив на позов, в якому вказано, що згідно перевірки у ДВС відсутня можливість ідентифікувати виконавче провадження, за якким було накладено арешт, тобто з викладеного слідує, що виконавче провадження на даний час на виконанні не перебуває, в зв`язку з чим підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування арешту з майна. Таким чином, суд дішов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved