Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

24.04.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів за шлюбним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Бабенко Ю.С. послався на те, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2015 року який був розірваний за позовом [PERSON] рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року у справі №752/17127/20 вищезазначений шлюб був розірваний. Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржувалось, набрало законної сили 07 жовтня 2022 року. Під час перебування сторін у справі в шлюбі, а саме 13.04.2020 року, між ними було укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юрченком В.В., зареєстрований в реєстрі за № 491, який набрав чинності у відповідності до ст. 94 СК України у день його нотаріального посвідчення. Положеннями пункту 5.1. шлюбного договору передбачено, що «У разі розірвання шлюбу між Подружжям у будь-який спосіб, Чоловік виплачує Дружині п`ятсот сорок тисяч гривень одноразово», а пунктом 5.3. розділу 5 визначено: «Виплати відповідно до цього розділу 5 здійснюються протягом шести місяців після розірвання шлюбу». Станом на час звернення позивачки до суду з цим позовом минуло шість місяців, проте, відповідач, всупереч положенням п.5.1 та 5.3 шлюбного договору не сплатив позивачці грошові кошти в розмірі п`ятсот сорок тисяч гривень, у зв`язку з чим остання змушена звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на те, що на теперішній час, укладений між сторонами у справі шлюбний договір, яким врегульовано обов`язок відповідача на виплату коштів у випадку розірвання шлюбу, не був змінений, розірваний або визнаний недійсним у судовому порядку, а тому, він є чинним станом на момент звернення з даною позовною заявою, просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 540 000, 00 гривень згідно п. 5.1 та п. 5.3 шлюбного договору від 13.04.2020 року, а також судові витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги. Провадження у справі було відкрито 08 травня 2023 року з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 05.06.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов. Просив відмовити позивачці у позові в повному обсязі з тих підстав, що він немає технічної можливості виконати шлюбний договір, оскільки у нього відсутні дані про реквізити банківського рахунку позивачки. Підготовче провадження закрито 07 червня 2024 року. У судовому засіданні 05.06.2025 року представник позивачки підтримала заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві у повному обсязі. Просила стягнути з відповідача на користь позивачки 540 000, 00 гривень згідно п. 5.1 та п. 5.3 шлюбного договору від 13.04.2020 року, а також відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору та оплат послуг адвоката. Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він не може перерахувати позивачці належні їй кошти за шлюбним договором, оскільки немає інформації про реквізити банківського рахунку [PERSON] , з цих же підстав заперечував вимоги позивачки покладення на нього обов`язку відшкодувати понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу. 05.06.2025 року представник позивачки також подала до суду дані про реквізити банківського рахунку для перерахування відповідачем грошових коштів за шлюбним договором, однак відповідач у судове засідання для отримання цієї інформації не з`явився. Представник позивачки просила завершувати судовий розгляд справи за її відсутності. Суд, визнав за можливе завершувати судовий розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, оцінивши все в сукупності суд дійшов наступних висновків. Так, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 13 ЦПК України регламентує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частин 1 статті 95 ЦПК України, доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 03.06.2015 року Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно серія [NUMBER] від 11.06.2020 року, про що складено актовий запис №1039. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » змінено на - « [PERSON] ». Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , а саме 13 квітня 2020 року подружжям було укладено шлюбний договір. (а.с.11-12). Пунктами 5.1. та 5.3. укладеного сторонами у справі шлюбного договору передбачено, що: «у разі розірвання шлюбу між Подружжям у будь-який спосіб, Чоловік виплачує Дружині п`ятсот сорок тисяч гривень одноразово»; «виплати відповідно до цього розділу 5 здійснюються протягом шести місяців після розірвання шлюбу». Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022 року шлюб сторін у справі [PERSON] та [PERSON] розірвано. Представником позивачки [PERSON] вказано, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року в частині розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] не оскаржувало ся в апеляційному порядку, а відтак набрало законної сили 07 жовтня 2022 року. Обставини щодо набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року у справі №752/17127/20 не заперечувалися відповідачем, а відтак доказуванню не підлягають. 24.04.2023 року [PERSON] , як сторона шлюбного договору, що був укладений нею 13.04.2020 року звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів з підстав передбачених пунктом 5.1 шлюбного договору, оскільки відповідач не виконав його умови, передбачені пунктом 5.3. у добровільному порядку. Відповідно до правил частин 1,2,3 статті 7 СК України: 1. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. 2. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. 3. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Відповідно до правил статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, баитками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами ге врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Правилами статті 9 Сімейного кодексу України, визначено загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку необхідно розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя. Оскільки договір, в тому числі шлюбний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. Так, правилами частини 3 статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Згідно частини 1 статті 92 СК України, шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. У відповідності до статті 93 СК України, шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки. Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов`язки подружжя як батьків. Шлюбний договір не може регулювати особисті відносини подружжя, а також особисті відносини між ними та дітьми. Шлюбний договір не може зменшувати обсягу прав дитини, які встановлені цим Кодексом, а також ставити одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище. За шлюбним договором не може передаватися у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 99 СК України, сторони можуть домовитися про надання утримання одному з подружжя незалежно від непрацездатності та потреби у матеріальній допомозі на умовах, визначених шлюбним договором. Головною метою шлюбного договору є надання подружжю можливості врегулювання майнових відносин за взаємною згодою сторін. Це означає, що подружня пара може визначити свої взаємні права та обов`язки (як подружжя між собою та/або як батьків між ними й дітьми) винятково матеріального характеру, а саме: правовий режим належного подружжю майна, порядок користування житлом, тощо. Шлюбний договір необхідно розглядати як особливий різновид цивільно-правового договору зі специфічними ознаками, притаманними правочину, що укладається у особливій сфері шлюбних відносин. Сімейне право є частиною приватного права, специфіка існування цієї галузі законодавства визначається особливостями правових відносин, що ним регулюються. За правилом частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тобто законодавцем визначено, що правила ЦК України завжди застосовуються до регулювання сімейних відносин, якщо вони не врегульовані спеціальними актами сімейного законодавства. При вирішенні заявленого спору суд виходить з того, що інститут договору не є звичайною категорією сімейного законодавства, у цій сфері відносин до договору у сімейних відносинах у першу чергу застосовуються загальні положення ЦК України, норми сімейного законодавства можуть встановлювати виключно певні особливості у механізмі регулювання таких відносин, послуговуючись понятійно-категоріальним апаратом цивільного права. За європейською правовою традицією, до якої належить й правова система України, сімейне право не є окремою галуззю права, відокремленою від приватного права. А отже, сімейні відносини є видом цивільних (приватних за своєю правовою природою) відносин. З огляду на викладене шлюбний договір є різновидом цивільного договору, загальне регулювання якого визначається першочергово правилами ЦК України. Оскільки договір, у тому числі шлюбний договір, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до ст. 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. За правилами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Враховуючи зазначені особливості, шлюбний договір, як різновид цивільно-правового правочину, як і будь-який інший правочин цивільно-правового характеру, має містити чіткий зміст усіх без виключення пунктів договору, повноту та достатню ясність окремих його умов. Шлюбний договір може бути змінено подружжям. Угода про зміну шлюбного договору нотаріально посвідчується. Подружжя має право відмовитися від шлюбного договору. На вимогу одного з подружжя шлюбний договір може бути розірваний за рішенням суду з підстав, що мають істотне значення, зокрема в разі неможливості його виконання. Шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України (ч. 2 ст. 100, ч. 2 ст. 101, ч. 1 ст. 102, ст. 103 СК України). За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). За змістом ст. 530 ЦК України, зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Так, судом встановлено, що наразі, укладений 13.04.2022 року сторонами у справі шлюбний договір є чинним, жодна зі сторін не заявила про те, що його умови не відповідають її волі, або ж порушують її права чи інтереси, негативно впливають на обов`язки. У той же час, на час звернення 24.04.2023 року позивачки [PERSON] до суду за захистом її права, передбаченого умовами шлюбного договору, укладеного з відповідачем [PERSON] , і на час вирішення заявленого нею ж спору судом, відповідач [PERSON] не виконав свій обов`язок щодо виплати дружині [PERSON] , шлюб з якою розірвано, 540 000, 00 гривень одноразово. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги [PERSON] з тих підстав, що він був позбавлений можливості виконати умови шлюбного договору, оскільки не був обізнаний про реквізити банківського рахунку на ім`я позивачки для перерахування коштів, а після розірвання шлюбу сама позивачка не зверталася до нього з вимогою про сплату зазначеної суми й іншим чином не надавала реквізити своїх рахунків. На його пропозицію врегулювати це питання у позасудовому порядку позивачка не відгукнулася, у позовній заяві не вказала реквізити рахунку для перерахування коштів, а його клопотання про витребування даних реквізитів банківського рахунку позивачки судом не задоволено. Суд не може погодитися з такими запереченнями відповідача [PERSON] на позов [PERSON] з огляду на наступне. Як видно зі змісту рішення суду від 06 вересня 2022 року у справі №752/17127/20, позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , одночасно заявляла до вирішення судом вимогу про стягнення з відповідача грошових коштів з підстав, передбачених пунктом 5.1. шлюбного договору з приводу чого відповідач заперечував з посиланням на те, що такі умови договору підлягають виконанню за сплином шести місяців після розірвання шлюбу. Проте, як видно зі змісту шлюбного договору сторін у справі, а саме його пункту 5.3., то виплата 540 000, 00 гривень передбачена не після сплину шести місяців з моменту розірвання шлюбу, а протягом шести місяців після розірвання шлюбу одноразово. Крім того, представник позивачки не визнала зазначені відповідачем обставини, що він звертався з пропозицією до [PERSON] про надання йому реквізитів банківського рахунку для виконання умов шлюбного договору, або ж звернення з пропозицією досудового врегулювання цього питання, а доказів на підтвердження цих обставин відповідачем суду не надано. Твердження відповідача, що судом не вирішено питання про витребування у позивачки реквізитів її банківського рахунку для перерахування на ім`я позивачки належних їй грошових коштів за шлюбним договором, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з цього питання судом ухвалено судове рішення з його обґрунтуванням. За правилами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). За змістом ст. 530 ЦК України, зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже заявлені позивачкою вимоги, про стягнення з [PERSON] 540 000, 00 гривень з підстав передбачених пунктами 5.1.,5.3. шлюбного договору від 13.04.2022 року , що був укладений нею ж з відповідачем підлягають задоволенню судом у повному обсязі. Крім того, за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню і понесені позивачкою витрати на сплату судового збору в розмірі 5 400, 00 гривень у порядку передбаченому правилами статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved