Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до судуз позовом до [PERSON] , в якому просить: -Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.04.2025 року на земельну ділянку, розташовану за адресою: Чернігівська область, за межами населеного пункту с. Кучинівка Сновської міської ради, Корюківський району, Кучинівська сільська рада, кадастровий номер 7425883000:02:000:2493, площею 1,0698 га, вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене приватним нотаріусом Корюківського нотаріального округу Чернігівської області Гордійко Оленою Петрівною, зареєстроване в реєстрі за №612; -Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Чернігівська область, за межами населеного пункту с. Кучинівка Сновської міської ради, Корюківський району, Кучинівська сільська рада, кадастровий номер 7425883000:02:000:2493, площею 1,0698 га, вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване 15.04.2025 приватним нотаріусом Корюківського нотаріального округу Чернігівської області Гордійко Оленою Петрівною, в Державному реєстрі речових прав, індексний номер: 78405462; -Визнати за\~нею право\~власностіна земельну ділянку, розташовану за адресою: Чернігівська область, за межами населеного пункту с. Кучинівка Сновської міської ради, Корюківський району, Кучинівська сільська рада, кадастровий номер 7425883000:02:000:2493, площею 1,0698 га, вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №404763 належить земельна ділянка площею 1,0698 га, кадастровий номер: 7425883000:02:000:2493, вид цільового призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в Чернігівській області, Щорського району Кучинівська сільська рада (за межами населеного пункту). 13.01.2025 до приватного нотаріусу Гордійко О.П. звернулася відповідачка з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , на підставі чого було заведену спадкову справу №11/2025. Місце народження, прізвище, ім?я та по-батькові спадкодавця повністю збігається з позивачки. Так приватним нотаріусом 15.04.2025 помилково було видано відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Тому позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та визнати за нею право власності на земельну ділянку. Позивач у судове засідання не з`явилася, у позові просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність та визнала позовні вимоги. Третя особа в судове засідання не з`явилась. У своїх поясненнях просила розгляд справи провести без її участі. Вказала, що позовні вимоги обґрунтовані. Зазначила, що нею була відкрита спадкова справа №11/2025. Зокрема місце народження, прізвище, ім?я та по-батькові спадкодавця повністю збігається з місцем народження, прізвищем, ім?ям та по-батькові позивачки. На запит відповідача ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області була видана відповідь з копіями архівних примірників трьох державних актів на право власності на земельну ділянку, в тому числі і серії ЯМ №404763, виданих [PERSON] . 15.04.2025 до неї звернулася відповідач в особі свого представника з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, надавши при цьому відповідь ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, та вказала, що [INFO] померла [PERSON] , її мати, яка була власником двох земельних ділянок за межами населеного\~пункту с.\~Кучинівка,\~в тому\~числі і\~земельної ділянки\~з кадастровим\~номером:\~7425883000:02:000:2493. Так нею було помилково видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3\~ст. 200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з позицій Верховного Суду, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, враховуючи вищенаведене, вважає за можливе обмежитися у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПКУкраїни кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, згідно з якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину зумовлена сутністю такого, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 року (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Подібні висновки щодо застосування статті 1301ЦК України викладені в постановах Верховного Суду від 14.112018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23.09.2020 року в справі № 742/740/17, від 11.11.2020 року у справі № 752/8119/17-ц, від 29.06.2022 у справі №383/258/21. У постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року в справі № 463/1540/14 (провадження № 61-5735св19) висловлено позицію, що аналіз статті 1301 ЦК України свідчить, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Відтак, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що відповідачу нотаріусом помилково видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку з кадастровим номером 7425883000:02:000:2493, що в цілому на законних підставах належить саме позивачу, внаслідок чого порушено права останньої, у зв`язку з чим нею заявлено відповідну вимогу, наявні правові підстави для визнання недійсним вказаного свідоцтва. Крім того, оскільки встановлено наявність підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, а отже і припинення права, яке цим свідоцтвом підтверджувалося, то підлягає задоволенню похідна вимога позивача про скасування державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за відповідачем та визнання права власності на земельну ділянку. Тому позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню ка користь держави 50% судового збору в розмірі 1816, 80 грн.

Outcome: approved