Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення її чоловіка [PERSON] , громадянина України, [INFO] , уродженця с. Баранівка Бережанського району Тернопільської області, таким, що загинув під час виконання військового обов`язку по захисту держави України, внаслідок протиправних дій з боку збройних сил російської федерації. В обґрунтування заяви заявниця вказала, що її чоловіка [PERSON] , [INFO] , було призвано на військову службу за мобілізацією 13 червня 2022 року та зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] на посаду командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти ВОС - 100182А. Сповіщенням сім`ї № [INFO] від 10 березня 2023 року № 2151 [PERSON] було повідомлено, що її чоловік - молодший сержант [PERSON] , [INFO] , командир 3-го відділення 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти військової частини [NUMBER] зник безвісти 10 березня 2023 року під час виконання бойового завдання по відбиттю збройного нападу у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області. 21 березня 2023 року на підставі звернення [PERSON] до відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, зважаючи на отримане нею сповіщення сім`ї № 72 від [INFO] , було внесено відомості до ЄРДР за № 12023211060000066 за ч. 1 ст. 115 КК України. 23 червня 2023 \~ \~ \~ \~ року відомості щодо молодшого сержанта [PERSON] , [INFO] , внесено до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин за №20230711-1361. З приводу зникнення безвісти [PERSON] під час завдання з відбиття збройного нападу у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області було проведено службове розслідування та встановлено, що 10 березня 2023 року військовослужбовець [PERSON] здійснював відсіч військової агресії російської федерації поблизу населеного пункту Білогорівка ВОП «54322» Луганської області де виконував бойове завдання в ході якого отримав поранення несумісне з життям. [INFO] тіло загиблого військовослужбовця - молодшого сержанта [PERSON] не було забрано з місця загибелі. Місцезнаходження [PERSON] на даний час встановити не вдалося. Здійснення розшукових заходів та його евакуація є неможливими, у зв`язку із тим, що територія, на якій востаннє бачили військовослужбовця [PERSON] , є тимчасово непідконтрольною Україні територією, оскільки захоплена противником - збройними силами російської федерації та на ній ведуться активні бойові дії. У Наказі командира військової частини [NUMBER] від 24 квітня 2023 року № 121 зазначається, що зникнення військовослужбовця [PERSON] слід вважати таким, що пов`язане з виконанням бойового завдання щодо захисту незалежності суверенітету і територіальної цілісності України, настало під час виконання обов`язків військової служби при відсічі і стримуванні збройної агресії проти України, внаслідок протиправних дій з боку збройних сил російської федерації, пов`язані із проходженням військової служби і виконанням обов`язків по захисту Батьківщини та прийнято рішення вважати військовослужбовця [PERSON] безвісти зниклим за особливих обставин. Отже, чоловік заявниці - військовослужбовець [PERSON] зник безвісти саме під час бойових дій, за обставин, що дають підстави об`єктивно та обґрунтовано припустити його загибель. Оголошення загиблим (померлим) [PERSON] необхідно [PERSON] , як дружині, для отримання державної допомоги членам сім`ї загиблих захисників України та оформлення спадщини, яка залишилась після смерті її чоловіка. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/26574/24; постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 20 березня 2025 року залучено до участі у справі у процесуальному статусі заінтересованої особи Міністерство оборони України. 09 квітня 2025 року судом зареєстровані письмові пояснення представника заінтересованої особи Міністерство оборони України Тіщенко А. В., у яких він просить звернути увагу суду на наступні обставини. Як вбачається з матеріалів справи, обставиною, яка дає підстави стверджувати, що [PERSON] пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю або дають підстави припустити його загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом є акт службового розслідування військової частини [NUMBER] . Тобто всією можливою інформацію щодо [PERSON] володіє командування військової частини [NUMBER] . До справи не були долучені відповіді від: Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України; Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими; «Українського національного центру розбудови миру», який виконує функції Національного інформаційного бюро відповідно до Женевських конвенцій про поводження з військовополоненими та про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року; міжнародного комітету Червоного Хреста, - стосовно наявності відомостей про можливе перебування [PERSON] в полоні. Зниклий безвісті за особливих обставин входив до особового складу військової частини [NUMBER] , яка в свою чергу входить до складу Збройних Сил України які підпорядковані Міністерству оборони України, яке здійснює забезпечення, військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України. Таким чином, Міністерство оборони України здійснює забезпечувальну діяльність Збройних Сил України, а не здійснює безпосереднє керівництво ними і не може володіти інформацією щодо зазначеного військовослужбовця. Варто зазначити, що у випадку оголошення за рішенням суду особи померлим (загиблим), його члени сім`ї набудуть права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 15\~000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Приймаючи до уваги вищевикладене, вважаємо, що рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов`язки: батьків, дітей та утриманців (за умовою наявності перерахованих осіб) зниклого безвісти за особливих обставин, [INFO] . Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 24 квітня 2025 року залучено до участі у справі у процесуальному статусі заінтересованої особи [PERSON] . Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 24 квітня 2025 року, запитано в Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України, Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими Консультаційний центр Західного регіону, «Українського національного центру розбудови миру» наступну інформацію: чи відомі обставини проходження [PERSON] , [INFO] , військової служби у військові частині [NUMBER] ; чи наявні відомості про обставин зникнення безвісти (загибелі) 10 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] , якщо наявна інформація, просимо повідомити; чи перебуває, перебував [PERSON] , [INFO] у списках військовополонених, якщо так, то інформувати про місце його знаходження. На виконання ухвали суду від 24 квітня 2025 року, від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 23 травня 2025 року та 03 червня 2025 року, від Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України 23 травня 2025 року, та від ДП «Український національний центр розбудови миру» 08 травня 2025 року, надійшла інформація про відсутність відомостей щодо [PERSON] , [INFO] . Заявниця [PERSON] , її представник - адвокатка Шептак А. І. в судовому засіданні підтримали обґрунтування та вимоги заяви, просили оголосити померлим [PERSON] , який загинув [INFO] в населеному пункті Білогорівка Луганської області, оскільки оголошення померлим чоловіка заявниці необхідне їй для отримання свідоцтва про смерть, оформлення допомоги від держави та спадкових прав. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви не заперечувала. Суду пояснила, що її син [PERSON] був призваний на військову службу під час несення якої пропав безвісти в зоні бойових дій. [PERSON] загинув. Батько [PERSON] помер ще у 2014 році. Представник заінтересованої\~особи Міністерства оборони України Тіщенко А. В. підтримав подані пояснення, щодо вирішення питання про задоволення заяви покладається на думку суду, оскільки не уповноважений на визнання вимог заяви. Представник заінтересованої\~особи військової частини [NUMBER] Гавенко Б. І. в судовому засіданні суду пояснив, що повідомлення про загибель [PERSON] надійшло від його побратимів, і з того часу він вважається безвісти зниклим, про що також було проведено службове розслідування. Щодо вирішення заяви по суті, покладається на думку суду. Представник заінтересованої особи Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з червня 2022 року розпочав військову службу у ВЧ [NUMBER] та ніс її разом із [PERSON] . У березні 2023 року 20 осіб були переведені в оперативне розпорядження 54 бригади і в ніч на 07 березня 2023 року їх відвезли у м. Сіверськ, і в цю ж ніч на позиції в с. Білогорівка Вони були на цій позиції з 07 березня 2023 року по 10 березня 2023 року, в районі населеного пункту Білогорівка. [PERSON] разом із бійцем на позивний « [PERSON] » несли службу на спостережному пункті, куди і був завданий прямий удар артилерійським снарядом. Попадання снаряду свідок не бачив, тільки чув, а коли вони підійшли до пункту, то виявили тіла [PERSON] та військового з позивним « [PERSON] ». Свідок особисто доповів про загибель [PERSON] та іншого військовослужбовця. Тіла загиблих мали винести на місце евакуації, однак розпочався штурм, обстріл, бій, а тому можливості винести їх не було. Військовослужбовці змушені були покинути позиції, де залишилися тіла [PERSON] та іншого загиблого, можливості їх винести та евакуювати не було. Ці події мали місце 10 березня 2023 року. свідок впевнився, що [PERSON] ознак життя не подавав, документи для евакуації поклали в спеціальні мішки, які також залишилися в населеному пункті Білогорівка. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали, встановив наступне. 27 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 27 липня 2013 року Відділом державної реєстрації стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 20 липня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). [INFO] - син [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. [INFO] у віці 48 років помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 березня 2014 року Гаї Шевченківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України. Заінтересована особа [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що учасниками справи не заперечується. 13 червня 2022 року молодший сержант [PERSON] призваний [INFO] , Командир стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, що стверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 13 червня 2022 року № 4. Відповідно до довідки військової частини [NUMBER] від 26 квітня 2023 року № 1584, молодший сержант [PERSON] перебував на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 13 червня 2022 року. З 10 березня 2023 року вважається безвісти зниклим в районі н. п. Білогорівка Луганської області. [PERSON] , [INFO] , командир 3 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини [NUMBER] , зник безвісти 10 березня 2023 року під час виконання бойового завдання з відбиття збройного агресії російської федерації в районі населеного пункту Білогорівка Луганської області, що стверджується сповіщенням сім`ї № [INFO] від 10 березня 2023 року № 2151. 21 березня 2023 року на підставі заяви [PERSON] до відділення № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, було внесено відомості до ЄРДР № 12023211060000066 за ч. 1 ст. 115 КК України, щодо зникнення безвісти [PERSON] . На запит [INFO] від 17 липня 2023 року, листом за номером № 6703 надано копію акту службового розслідування, затверджено командиром військової частини [NUMBER] , про те, що [INFO] від оперативного чергового 1мб 54омбр надійшла доповідь про загибель молодшого сержанта [PERSON] командира 3 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти [NUMBER] окремого стрілецького батальйону. Встановлено, що 10 березня 2023 року, вказаний військовослужбовець здійснював відсіч військової агресії російської федерації поблизу населеного пункту Білогорівка ВОП «54322» Луганської області де виконував бойове завдання в ході якого отримав порання несумісне з життям. 17 березня 2023 року тіло загиблого військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] не було забрано з місця загибелі. Військова частина [NUMBER] та військова частина [NUMBER] не можуть остаточно підтвердити факт загибелі військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] . Враховуючи вище зазначене, вважати [PERSON] зниклим безвісті під час виконання бойового завдання. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] (по основній діяльності) про результати службового розслідування від 24 квітня 2023 року № 121, слід вважати безвісти зниклим командира 3 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти в/ч [NUMBER] молодшого сержанта [PERSON] , [INFO] , до часу встановлення інших фактів. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20230711-1361, сформованого 11 липня 2023 року, зареєстровано [PERSON] , [INFO] . Від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 23 травня 2025 року та 03 червня 2025 року, від Об`єднаного центру з пошуку та звільнення полонених Служби безпеки України 23 травня 2025 року, та від ДП «Український національний центр розбудови миру» 08 травня 2025 року, надійшла інформація про відсутність відомостей щодо [PERSON] , [INFO] , про його місцезнаходження, в тому числі про утримання в полоні держави-агресора. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми. Окреме\~провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1\~ст.\~293\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України)). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. З наданих\~суду матеріалів\~та показів\~свідка встановлено,\~що [PERSON] ,\~громадянин України,\~ [INFO] ,\~загинув[INFO] . Вказаний військовослужбовець здійснював відсіч військової агресії російської федерації поблизу населеного пункту Білогорівка Луганської області, де виконував бойове завдання, в ході якого отримав порання несумісне з життям, однак тіло та документи загиблого не вдалося евакуювати через активні бойові дії. Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»). Бойові дії це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі №607/1612/23. Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру». У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року №5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання. Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. При цьому, приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»). За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року №1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння); воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями. Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом». Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту». Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року №2469-VIII «Про національну безпеку України»). Законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (далі Наказ №309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Згідно з принципом правової визначеності відрахування шестимісячного строку від дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій території України не забезпечувало б достатньої передбачуваності та сталості правових відносин. В умовах триваючої збройної агресії рф проти України, що супроводжується численними випадками зникнень осіб та постійною нестабільністю, передбачити момент закінчення такої агресії неможливо. На час прийняття цієї постанови російсько-українська війна все ще триває, що посилює правову невизначеність і може ускладнювати ефективне застосування закону та забезпечення захисту прав осіб, які постраждали внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту та у яких, у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи, виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2014 року №15-рп/2004, одним із проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим його культурним рівнем. Справедливість є однією з основних засад права та є вирішальною у визначенні права як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Отож, як встановлено судом, 11 грудня 2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення померлим [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який зник безвісти 10 березня 2023 року неподалік населеного пункту Білогорівка Луганської області у зв`язку з воєнними діями. Необхідність оголошення [PERSON] померлим [PERSON] обґрунтовує тим, що це задля можливості отримати свідоцтво про смерть, реалізувати своє право на отримання грошової допомоги та оформлення спадщини. Смерть [PERSON] \~підтверджується матеріалами\~справи та\~показами свідка\~ [PERSON] ,\~які судом\~описано вище,\~та які\~дають суду\~підстави для\~обґрунтованих висновків\~про загибель [PERSON] , [INFO] , [INFO] у населеному пункті Білогорівка Луганської області. Згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерство розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, населений пункт с-ще Білогорівка Лисичанської міської територіальної громади Луганської області, станом на день звернення заявниці до суду - 11 грудня 2024 року, є територією активних бойових дій. Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що: [PERSON] відсутній в місці свого постійного проживання за обставин, що сталися 10 березня 2023 року, - вказаний військовослужбовець здійснював відсіч військової агресії російської федерації поблизу населеного пункту Білогорівка ВОП «54322» Луганської області, де виконував бойове завдання, в ході якого отримав порання несумісне з життям; 17 березня 2023 року тіло загиблого військовослужбовця молодшого сержанта [PERSON] не було забрано з місця загибелі, і з того часу сплило більше шести місяців, суд виснує про обґрунтованість вимог заяви. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного та

Outcome: approved