Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У січні 2025 року адвокат Гафич Іван Іванович в інтересах [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 236 828,07 грн, франшизи в розмірі 1 600,00 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 листопада 2024 року о 15 год. 00 хв. в Києві на вул. Г. Бабіча, 7 (АЗС «UPG») сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв транспортних засобів Кіа Sportage з номерним знаком [NUMBER] , [PERSON] (далі - відповідач), та MERCEDES-BENZ 600 з номерним знаком [NUMBER] , в результаті якої власнику транспортного засобу MERCEDES-BENZ [PERSON] завдано матеріальних збитків. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року у справі № 753/23273/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Кіа Sportage з номерним знаком [NUMBER] була застраховано за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «СК «УНІКА», поліс №222029485, 06 грудня 2024 року ПрАТ «СК «УНІКА» сплатило на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 141 211 грн. 81 коп. Згідно із Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1346/12-24 від 10 грудня 2024 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ MERCEDES BENZ 600, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату настання події 15 листопада 2024 pоку, становить 378 292,24 грн. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу) та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 236 828 грн. 07 коп., франшизу у розмірі 1 600 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Вимоги про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що сам факт пошкодження майна позивача внаслідок ДТП є достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки пошкодження майна негативно вплинуло на соціальний стан позивача та спричинило душевні страждання. Також позивач зазначає, що моральна шкода завдана не лише у зв`язку з пошкодженням його майна, яке було єдиним сімейним засобом пересування та спричинило сильні душевні хвилювання через порушення звичайного порядку життя та обмеження у переміщенні, але й через протиправні дії відповідача, а саме - порушення правил дорожнього руху, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/1239/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21 лютого 2025 року. 20 лютого 2025 року відповідач подав відзив на позовну заяву з питаннями до позивача [PERSON] в порядку статті 93 ЦПК України. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що деліктне зобов`язання, яке існувало у відповідача перед позивачем припинилось належним виконанням, здійсненим відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком заподіювача шкоди - ПрАТ «СК «УНІКА». Вказане відшкодування було здійснено в межах ліміту відповідальності, а тому з моменту отримання позивачем виплати, зобов`язання відповідача перед позивачем щодо відшкодування шкоди заподіяної транспортному засобу позивача припинилось, а тому позивач не має права вимоги в частині відшкодування майнової шкоди до відповідача. Відповідач крім цього стверджує, що позивач недобросовісно користується процесуальними правами, оскільки відповідно до переліку допущень, в межах яких проводиться оцінка вартості матеріального збитку, висновки дослідження є достовірними, якщо дані одометра транспортного засобу відповідають його дійсному пробігу і не піддавались впливу з метою його спотворення. Однак, належний позивачу автомобіль 07 липня 2022 року виставлявся [PERSON] на продаж на спеціалізованому ресурсі AUT0.RIA з пробігом 252 тис. км., тобто за період з 07 липня 2022 року по 28 листопада 2024 року - 875 днів або 29 місяців, різниця пробігу автомобіля становить максимум 1 462 км. На переконання відповідача вірогідність того, що пробіг автомобіля за 875 днів становлять всього 1 462 км. майже виключається, а тому у нього є обґрунтовані припущення, що перед оцінкою автомобіля його одометр піддавався впливу і його показання не відповідають дійсному пробігу, що має наслідком недійсність оцінки. На думку відповідача є підстави вважати, що позивач свідомо сфальсифікував дані пробігу, здійснивши втручання в показання одометра, а тому достовірність оцінки збитку, завданого позивачу за вказаних обставин, є сумнівною, що унеможливлює посилання на дані оцінки без доведення відсутності фактів втручання в показання одометра. Окрім того, як наголошує відповідач, позивач не зазначає чи відремонтована машина на цей час, що має істотне значення, оскільки якщо ремонт будо здійснено, будь яка оцінка не може прийматись судом до уваги, значення мають лише первинні документи, якими підтверджуються витрати на ремонт. Також відповідач вважає, що між ним та позивачем відсутній спір з приводу суми франшизи, оскільки ця вимога базується на законі, сума підтверджена страховою компанією. За умови надання реквізитів для оплати, вказана сума буде сплачена позивачу поза судовою процедурою, тобто добровільно. Відповідач заперечує і вимоги про стягнення моральної шкоди, які ґрунтуються на тому, що пошкоджене майно було єдиним сімейним засобом пересування та його пошкодження порушило звичайний порядок життя та обмеження у переміщенні, оскільки це спростовується показаннями одометра, які свідчать, що «єдиний сімейний засіб пересування» сім`я позивача три роки фактично не використовує. 21 лютого 2025 року підготовче засідання відкладено на 11 березня 2025 року. 11 березня 2025 року підготовче засідання відкладено на 26 березня 2025 року. 24 березня 2025 року позивач надав заяву свідка з відповідями на питання відповідача у порядку ст. 93 ЦПК України, відповідно до якої, зокрема повідомив, що пошкодження автомобіля станом на 17 лютого 2025 року не відремонтовані, документи, що підтверджують факт ремонту відсутні, оскільки авто не ремонтувалося, показання пробігу автомобіля обумовлені особливостями використання авто, яке не використовувалося в комерційних цілях та технічне обслуговування автомобіля у період з 07 липня 2022 по 28 листопада 2024 року не здійснювалося. Позивач та його представники у підготовче засідання 26 березня 2025 року не прибули, до початку засідання подали клопотання про відкладення підготовчого засідання, які обґрунтовані зайнятістю в інших справах, однак доказів в підтвердження вказаних обставин не надано. Представник відповідача просив залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з другою неявкою позивача та його представників у підготовче засідання. Суд протокольною ухвалою відмовив в задоволенні вказаного клопотання. У підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про огляд речового доказу - автомобіля з метою встановлення обставин його ремонту. Враховуючи, що транспортний засіб, який був пошкоджений у ДТП, є речовим доказом, з метою встановлення і перевірки обставин, на які посилається відповідач як на підставу своїх заперечень, суд задовольнив вказане клопотання, призначив огляд автомобіля позивача за місцезнаходженням Дарницького районного суду міста Києва, зобов`язавши позивача доставити його за місцем огляду. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 березня 2025 року підготовче провадження у справі № 753/1239/25 закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 15 травня 2025 року. У судовому засіданні 15 травня 2025 року позивач повідомив суд про неможливість надання автомобіля для огляду судом, оскільки він знаходиться за адресою Київська обл., Броварський р-н, село Рожни, вул. Будівельників, 2Б у технічно несправному стані, частково розібраний, що унеможливлює доставку його на евакуаторі 19 травня 2025 року позивач надав додаткові пояснення щодо ремонту належного йому автомобіля та фотографії на підтвердження стану автомобіля на дату судового засідання. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до таких висновків. 15 листопада 2024 року о 15 год. 00 хв. в Києві на вул. Г. Бабіча, 7 (АЗС «UPG»), сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Кіа Sportage, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу MERCEDES-BENZ 600, номерний знак [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року у справі № 753/23273/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Кіа Sportage, номерний знак [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № 222029485. 06 грудня 2024 року ПрАТ «СК «УНІКА» сплатило на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 141 211 грн. 81 коп. Згідно із Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1346/12-24 від 10 грудня 2024 року, виконаного ФОП [PERSON] на замовлення позивача - [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ MERCEDES BENZ 600, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату настання події 15 листопада 2024 pоку, становить 378 292,24 грн. Таким чином, враховуючи вартість відновлювального ремонту, виплату страховиком суми страхового відшкодування, позивач просить стягнути з відповідача різницю між розміром завданої шкоди та страховою виплатою у сумі 236 828,07 грн., а також суму франшизи у розмірі 1 600 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Суд зазначає, що спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: 1) межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); 2) вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); 3) відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; 4) шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; 5) згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, розмір страхового відшкодування, яке сплачує страховик за Полісом, не завжди дорівнює фактичному розміру завданої шкоди та, в тому числі, обмежується вартістю відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (у випадку наявності). Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Отже, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 Цивільного кодексу України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Таким чином, позивач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а заперечення відповідача в цій частині не ґрунтуються на викладених вище нормах законодавства. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18), якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Згідно із Висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1346/12-24 від 10 грудня 2024 року, виконаного ФОП [PERSON] на замовлення позивача - [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ MERCEDES BENZ 600, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на дату настання події 15 листопада 2024 pоку, становить 378 292,24 грн. Відповідач заперечував проти стягнення з нього різниці, визначеної відповідно до вказаного Висновку, посилаючись, що якщо ремонт автомобіля будо здійснено, будь яка оцінка не може прийматись судом до уваги, значення мають лише первинні документи, якими підтверджуються витрати на ремонт. Відповідач відповідно до положень статті 93 ЦПК України поставив позивачу питання, чи відремонтовані пошкодження належного позивачу автомобіля MERCEDES BENZ S-Class 2007 з державним номер [NUMBER] , vin: [NUMBER] станом на 17 лютого 2025 року, у відповідь на яке позивач надав заяву свідка та повідомив, що пошкодження автомобіля станом на 17 лютого 2025 року не відремонтовані. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року за клопотанням відповідача призначено огляд автомобіля MERCEDES-BENZ 600 днз [NUMBER] за місцем знаходження Дарницького районного суду міста Києва та зобов`язано позивача [PERSON] доставити спірний автомобіль до Дарницького районного суду міста Києва за адресою: місто Київ, вулиця О. Кошиця, 5-А на 15 травня 2025 року о 09:30 хв. Вимоги ухвали суду позивачем не виконані та як повідомив позивач, ним «виконаний косметичний ремонт» транспортного засобу. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, (ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України). В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 також наголошував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач самостійно обрав стратегію захисту своїх порушених прав у спосіб відшкодування шкоди на відновлення автомобіля, в процесі розгляду справи виявилось, що автомобіль частково відремонтований, хоча у поданій заяві свідка позивач стверджував, що ремонт автомобіля не проводився. Частиною першою статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із статтею 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Як передбачено статтею 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав доказів на підтвердження розміру понесених витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля, не обґрунтував, які пошкодження автомобіля залишилися не відремонтованими, не надав жодного висновку щодо необхідності додаткових ремонтних робіт, що виникли у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та їх вартості, а також не довів, що такі витрати перевищують суму страхового відшкодування, отриману ним від ПрАТ «СК «Уніка». З огляду на викладене, позивач не довів розмір заподіяної шкоди у зв`язку з ДТП. Згідно із страховим актом / наказом № 24143088988/1, складеним ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», розмір франшизи за полісом № 222029485 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на яку було зменшено страхове відшкодування, складає 1 500 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на дату ДТП). Щодо вимог відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке . Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши обставини справи, пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті спору, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну (немайнову) шкоду у зв`язку із пошкодженням відповідачем належного позивачеві автомобіля, яка полягає у порушенні звичного для позивача укладу життя, певного емоційного напруження, виникненні потреби докласти додаткових зусиль для захисту порушеного права у суді, погіршення життєвих умов, пов`язаних із неможливістю використання транспортного засобу. Розмір відшкодування моральної шкоди визначено позивачем у сумі 10 000 грн. При визначенні розміру відшкодування суд враховує, що такий розмір має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи характер, тривалість та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, суперечливість тверджень позивача щодо використання пошкодженого транспортного засобу з огляду на його пробіг за останні три роки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню у сумі 3 000,00 грн. З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьою статті 2 ЦПК України). Позивач у поданій до суду заяві просив стягнути з відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2484,28 грн.. витрати у розмірі 3500 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження та витрати на правову допомогу у розмірі 9500 грн. Відповідач в свою чергу просив стягнути з позивача понесені ним витрати на надання правничої допомоги в сумі 35 000 грн. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, витрати по сплаті судового збору та витрати сторін на надання правничої допомоги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Із заявою про компенсацію судових витрат позивача звернувся у судовому засіданні 30 травня 2025 року, а відповідач про стягнення понесених ним витрат заявив у відзиві на позовну заяву тобто у строк, передбачений ст. 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої-третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як визначено частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження розміру витрат на надання професійної правничої допомоги позивач надав - договір про надання правової допомоги № 27-12-24 від 27 грудня 2024 року, укладений між адвокатам Гафичем Іваном Івановичем та [PERSON] , - додаток № 1 до цього договору, яким визначений предмет правничої допомоги та її вартість у розмірі 14 000 грн., яка сплачується у день підписання договору та 12% від суми відшкодування, фактично отриманого від відповідача, яке сплачується протягом 3 діб з дня отримання відшкодування; - акт прийому-передачі надання (правничої) допомоги № 1 від 01 квітня 2025 року, яким підтверджено надання адвокатом правничої допомоги, а саме: вивчення а аналіз наданих клієнтом матеріалів, визначення правової позиції та обсягу матеріалів, які необхідно зібрати для підготовки позову (вартістю 1000 грн.); підготовка позовної заяви, збір та оформлення додатків до позовної заяви (вартістю 6000 грн.), подання позову з оформленими додатками до суду (вартість 1000 грн.), відстеження ходу розгляду в суді, участь у розгляду справи (вартість 1500 грн.) та погоджено вартість наданих послуг у розмірі 9500 грн. Вказана сума сплачена позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0.4107422599.1 від 03 січня 2025 на суму 9500 грн. Витрати позивача на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі відповідають критерію розумності, а тому підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 172,08 грн. (4500/248428,07х9500). Відповідач на підтвердження розміру витрат на надання професійної правничої допомоги надав: - договір про надання правничої допомоги № 0702-01 від 07 лютого 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Колегія» та [PERSON] ; - додаток № 1 до цього договору, яким визначений предмет правничої допомоги - представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції у цивільній справі № 753/1239/25 та її вартість у розмірі 35 000 грн. - платіжну інструкцію № 2.93692943.1 від 12 лютого 2025 на суму 35 000 грн. З огляду на складність і категорію справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, кількість судових засідань, у яких брав участь представник відповідача, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає, що за обставинами цієї справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. відповідатимуть наведеним вище критеріям та є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 9818,86 грн. (10000 - 4500/248428,07х10000). Як передбачено частиною десятою статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням викладеного з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 9 601,78 грн. (9818,86 - 172,08 - 45). Щодо понесених позивачем витрат на проведення оцінки майна, суд не вбачає підстав для їх стягнення відповідача, оскільки наданий позивачем Висновок про оцінку не використовувався судом при ухваленні рішення у цій справі.

Outcome: partial