Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №82716011 від 22.02.2024 у розмірі 15\~510,00 грн, понесені витрати по сплаті судового збору та правової допомоги. В обґрунтування вимог вказує, що 22.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» і фізичною особою, якою є [PERSON] за допомогою веб-сайту кредитодавця (https://cashtancredit.com.ua), який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем позивача, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про споживчий кредит/Кредитний договір №82716011. Відповідно до умов кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту 3\~000,00 грн; - строк користування кредитними коштами 730 днів, з 22.02.2024 та закінчується 20.02.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду; - проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять - 0.01 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження його фінансового стану, тощо кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом. Підписанням договору\~відповідач підтвердила,\~що вона\~ознайомлена з\~усіма його\~істотними умовами\~та їй\~була надана\~вся інформація,\~передбачена вимогами\~чинного законодавства. 07.04.2025 було укладено договір № 07-04/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 82716011. Відтак, позивач указує, що наділений правом вимоги до відповідача за договором №82716011. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №82716011 від 22.02.2024, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15\~510,00 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 000,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 12 330,00 грн. - Заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 180,00 грн. - Заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн. - Заборгованість за комісіями 0,00 грн. - Інфляційні збитки 0,00 грн. - Нараховані 3% річних - 0,00 грн. Враховуючи наведене, ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Відповідно до ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у змішаній формі без виклику сторін 03 червня 2025 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. З клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи не звертались. 13 травня 2025 року [PERSON] подала до суду відзив у якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача та здійснювати розгляд за її відсутності. В обґрунтування вказала, що до матеріалів позовної заяви не додано доказів щодо повідомлення відповідача про укладення договору факторингу з ТОВ «Еко Фін» про відступлення права вимоги. Отже в розумінні ст. 516 ЦК України позивач несе ризик настання несприятливих наслідків, на переконання відповідача у вигляді відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно п. 2.3 та п. 2.8 спірного договору (доданий до позовної заяви) кредит надається та позичальник повинен повернути суму кредиту до 20.02.2026. Тобто строк повернення позики (виконання зобов`язання) ще не настав. Тому відповідач вважає звернення з позовом до суду передчасним. Якщо у даній справі суд дійде висновку про необхідність стягнення заборгованості за відсотками, відповідач просить врахувати положення ч. 1, ч. 2 та п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тому просить суд обмежити розмір санкцій до 50 %, що становить 1\~500,00 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення судових витрат відповідач вважає, що у позові слід відмовити, тому просить суд, судові витрати покласти на позивача. Заявлена сума 9 000,00 грн стягнення витрат на правову допомогу є очевидно завищеною. Ця справа для фінансової організації є типовою (шаблонною), тому складності у її підготовці не становить. Більш того справа призначене без виклику сторін, отже додаткових затрат часу у представника позивача не передбачається. 20 травня 2025 року представник Сердійчук Я.Я. в інтересах позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив у якому клопотала про продовження строку для подачі відповіді на відзив та долучення до матеріалів справи відповіді, а позовні вимоги до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вказала, що відповідач не заперечує факт укладання договору, отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань між сторонами, в тому числі, відповідач не була позбавлена можливості відповідно до статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення кредитора в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно з цим договором та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк відповідач від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору. Доказів звернення до кредитодавця відповідач до суду також не надала. Крім того, в позовній заяві було зазначено: «На виконання п.6-п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України повідомляю, що: - позивачем направлялась на електронну адресу відповідача вимога про повернення заборгованості. До позовної заяви була долучена вищезазначена вимога з доказом відправлення на електронну пошту позичальника, яка є актуальною електронною поштою, що підтверджується даними з відзиву на позовну заяву. Відповідач зазначила, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Проте, вказані норми застосовується щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу та пені), а не відсотків за користування кредитом. Представник просить зауважити, як вбачається із заявлених позовних вимог та наданих розрахунків заборгованості, пеня, штрафи за кредитними договором не були нараховані стягувачем, відтак вказані посилання є безпідставними. Позивач просить суд стягнути заборгованість за тілом кредиту та процентами, які нараховані за користування кредитними коштами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Представник звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, отримавши позовну заяву відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його недійсності, не подала. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та відповідачем [PERSON] за допомогою веб-сайту кредитодавця, який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем позивача, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про споживчий кредит/кредитний договір №82716011. Кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 3\~000,00 грн. (п. 2.2. договору). Строк користування кредитними коштами складає 730 днів, який починається з 22 лютого 2024 року та закінчується 22 лютого 2026 року (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду (п. 2.3. договору). Відповідно до п. 2.4. договору дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 06 березня 2024 року (рекомендована дата платежу). Згідно з п. 2.5. договору поточний період складає 716 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду і закінчується 22 лютого 2026 року (дата остаточного погашення заборгованості). Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3.65 % відсотків річних (денна процентна ставка - 0.01 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду. При застосуванні програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно до правил можуть застосовуватися інші значення дисконтної (пільгової) процентної ставки. (п. 2.6. договору). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі - 365 % відсотків річних (денна процентна ставка 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Застосування базової (стандартної) процентної ставки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати процентів у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах базової (стандартної) процентної ставки (п. 2.7. договору). Договір про споживчий кредит/кредитний договір № 82716011 від 22 лютого 2024 року підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором YTkwYzE3. Зі змісту анкети клієнта фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС ТОВ «ЕКО ФІН») слідує, що [PERSON] зазначено адресу її місця проживання та реєстрації, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, телефон та електронну пошту, що є підтвердженням здійсненої нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» 22.02.2024 о 13:33:26 було здійснено успішний переказ грошових коштів в сумі 3\~000,00 грн: платник: ТОВ ЕКО ФІН, номер транзакції: 40860-16064-37394, номер платіжної картки отримувача: [NUMBER] , призначення платежу: [PERSON] , [NUMBER] , Кредитний договір № 82716011 від 22.02.2024, що також підтверджується квитанцією про виплату № 40860 16064 37394. Відповідно до копії виписки за кредитом перед ТОВ «ЕКО ФІН» станом на 07 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 82716011 від 22 лютого 2024 року становить 15 330,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 12 330,00 грн. 07 квітня 2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір № 07-04/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до п. 2.1 Договору за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договором позики/договором про споживчий кредит/кредитним договором, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Згідно копії реєстру боржників до Договору № 07-04/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 07 квітня 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 15 330,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 12 330,00 грн. З копії платіжної інструкції № 0513180000 від 14.04.2025 вбачається, що ТОВ «ЕКО ФІН» отримало від ТОВ «Факторинг Партнерс» 22\~280,00 грн як оплату за договором факторингу № 07-04/25 від 07.04.2025. Згідно копії розрахунку заборгованості за кредитом перед ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 14 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 82716011 від 22 лютого 2024 року становить 15 510,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами 12 510,00 грн. 14 квітня 2025 року за №15776070 Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» направлено [PERSON] вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та сплатити нараховані проценти згідно з умовами Кредитного договору. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Щодо укладення договору суд зазначає наступне. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про електронну комерцію» сторони електронного правочину можуть користуватися послугами постачальників послуг проміжного характеру в інформаційній сфері. Відповідач, підписавши кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язалася повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим договором (графіку розрахунків (платежів), зокрема протягом дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язана сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного (пільгового) періоду кредитування, а після закінчення дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник зобов`язана сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов цього договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження фінансового стану, тощо кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що укладення між ТОВ «ЕКО ФІН» та [PERSON] 22 лютого 2024 року договору про споживчий кредит/кредитний договір № 82716011 в електронній формі відповідає приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Суд також враховує, що, підписавши договір, [PERSON] підтвердила те, що до укладення договору ознайомилася із його змістом і правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством, що забезпечує її (позичальника) вірне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Враховуючи принцип свободи договору, визначений у статті 627 ЦК України, суд звертає увагу, що відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із ТОВ «ЕКО ФІН», якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість вона погодила такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Також, слід звернути увагу на те, що [PERSON] мала право відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору, що прямо передбачено як ЗУ «Про споживче кредитування», так і п. 4.1.7 договору, проте таких дій протягом 14 календарних днів з дня укладення договору не вчинила. З огляду на зазначене, суд вважає, що в діях ТОВ «ЕКО ФІН» відсутні порушення вимог чинного законодавства, в тому числі й ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки перед укладенням договору товариством не було вчинено дій стосовно введення в оману позичальника щодо істотних умов договору та надано [PERSON] інформацію щодо обов`язкових для неї умов договору. При цьому волевиявлення сторони щодо підписання договору свідчить про те, що особа, яка погоджується укласти договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов договору. Таким чином, [PERSON] надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, фактично погодилася із розміром процентів, а отримавши кредитні кошти, не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, повернувши кредитодавцю кредитні кошти та сплативши проценти за користування кредитом з дня його одержання, до дня його повернення за ставкою, яка діяла під час фактичного користування кредитом. Щодо нарахованих відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відзиві відповідач просить врахувати положення ч. 1, ч. 2 та п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. На думку позивача несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тому просить суд обмежити розмір санкцій до 50 %, що становить 1 500,00 грн. Доводи відповідача про те, що розмір відсотків за кредитним договором є значно завищеним у співвідношенні до розміру тіла кредиту, суд вважає помилковими. Оскільки, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умовами кредитного договору. У постанові Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 вказано, що відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитом проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Суд доходить висновку, що відповідно до пунктів кредитного договору позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку, визначеного п. 2.3 кредитного договору, що відображено у розрахунку заборгованості, та не суперечить встановленим обмеженням, передбаченим ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та не\~є компенсацією\~у разі\~невиконання зобов`язань\~за договором\~в розуміння\~п.\~5\~ч.\~3\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів». Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував. Посилання відповідача на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковими, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо переходу права вимоги суд зазначає наступне. 07 квітня 2025 року між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір № 07-04/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При умові,\~що відповідач\~з будь-яких\~підстав не\~отримав вищезазначене\~повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не\~мав жодних\~перешкод для\~реалізації свого\~зобов`язання\~по сплаті\~кредитної заборгованості\~на рахунки\~первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Договір факторингу № 07-04/25, укладений 07.04.2025 є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку, відсутні. Крім того, 14 квітня 2025 року за №15776070 Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» направлено [PERSON] вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та сплатити нараховані проценти згідно з умовами Кредитного договору. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано до суду: - договір про надання правової допомоги від 02.07.2024; - заявку на надання юридичної допомоги № 24 від 08.04.2025; - витяг з Акта № 8 про надання юридичної допомоги від 20.04.2025. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем ТОВ «Факторинг Партнерс» послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний суд у постанові від 13.03.2025\~у справі\~№ 275/150/22 виклав правову позицію про те, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, а тому враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. У відзиві на позовну заяву відповідач указала, що заявлена сума 9 000,00 грн стягнення витрат на правову допомогу є очевидно завищеною. Ця справа для фінансової організації є типовою (шаблонною), тому складності у її підготовці не становить. Більш того, справа призначене без виклику сторін, отже, додаткових затрат часу у представника позивача не передбачається. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Не співмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Частиною 5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У зв`язку з вище встановленими обставинами, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі №301/2534/16-ц. Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» роботи (надання усної консультації з вивченням документів, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом вказаної роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved