Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області із Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшов позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (далі «позивач») до [PERSON] (далі «відповідач») про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 22.11.2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~93875 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачу. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами договору повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Позивач зазначає, що сума виданого кредиту: 2000,00 гривень, дата надання кредиту: 22.11.2019, строк кредиту : 12 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних. На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору Відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). У позовній заяві позивач зазнає, що факт виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору підтверджується інформаційною довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 22.11.2019 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «KЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Станом на 04.12.2024 відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 8240,00 гривень, з яких: 2000,00 грн. заборгованість за кредитом; 6240,00 грн. заборгованість з процентів за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договором в сумі 8240,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6240,00 грн., також просить суд стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. 03.04.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 28.04.2025 надав суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просив розгляд проводити без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позов не подала. Ухвалою від 03.06.2025 суд постановив проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов Договору про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 ТОВ «ЗАЙМЕР» надало [PERSON] кредит в розмірі 2000,00 грн. строком на 12 днів до 03.12.2019. Вказаний договір підписано в електронній формі за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «KL3858» (а.с. 14-16). Відповідно до п. 1.3. умов Договору про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% за добу. Тип процентної ставки фіксована. У розділі 7 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Клієнт» містяться персональні дані відповідача, зокрема: РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, адреса електронної пошти, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором «KL3858». Також у даному розділі міститься номер особистого електронного платіжного засобу позичальника [NUMBER] . З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення авторизації позичальником кредитний договір між кредитором та позичальником не був би укладений. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання. Згідно з приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що договір про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 укладений ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем у спосіб визначений чинним законодавством України. Підстав вважати, що договір укладений з порушенням вимог Закону Україну «Про електронну комерцію» немає. Факт перерахування кредиту у сумі 2000,00 грн. підтверджується інформаційною довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 10.01.2025, відповідно до якої 22.11.2019 на картковий рахунок було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с. 22). Саме такий номер платіжної карти зазначено у розділі 7 «Реквізити та підписи сторін» договору про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019. Вказані обставини дають підстави вважати, що кредитор належним чином виконав свої зобов`язання по договору про надання фінансового кредиту, перерахувавши суму кредиту на платіжну карту відповідача. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників за кредитними договорами відповідно до Реєстру боржників (додаток № 1 до Договору) (а.с. 17-20). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 позивач набув права вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.20219, а саме: сума заборгованості за тілом позики 2000,00 грн. та сума заборгованості за по відсоткам 6240,00 грн. Загальна сума заборгованості 8240,00 грн. (а.с. 9). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку заборгованість відповідача за кредитним договором № 93875 від 22.11.2019 станом на 04.12.2024 складає 8240,00 грн. з яких : прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 6240,00 грн. (а.с.8). Відомостей про повне чи часткове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 2000,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019. Окрім суми основного боргу позивачем за договором про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 6240,00 грн. Згідно до п. 1.3 Договору про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 сторони погодились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься за визначеною процентною ставкою у 2 % від суми позики на день. Строк кредитування встановлений п. 1.2 Договору та складає 12 діб (до 03.12.2019). Додатком № 1 до Договору визначено, що сторонами на строк кредитування узгоджені проценти в розмірі 480,00 грн. (а.с. 16), виходячи з узгодженого сторонами періоду користування кредитом 12 діб. Ця сума вираховується виходячи з визначеної договором процентної ставки (2 % на день), строку кредитування (12 діб) та суми позики (2000,00 грн.): 2000,00 грн. х 2%/день х 18 діб = 480,00 грн. Така сума процентів обґрунтована умовами договору про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за цим договором. Стосовно стягнення процентів в зазначеному розмірі за період після 03.12.2019, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору строк кредитування встановлений до 03.12.2019. Зі спливом цього строку, тобто з 03.12.2019, відповідач був зобов`язаний повернути позивачу всю його заборгованість за договором, оскільки це прямо визначено в самому договорі. Таким чином, абзац 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В постанові Великої Палати ВС по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року в подібній справі було зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібний висновок неодноразово повторювався в правових позиціях Верховного Суду і в даному випадку суд вважає необхідним застосувати його в даній справі. Таким чином, нарахування процентів за договором про надання фінансового кредиту № 93875 від 22.11.2019 за період після 03.12.2019 є необґрунтованим, оскільки здійснений поза межами строку кредитування. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення процентів підлягають частковому задоволенню в межах строку кредитування, що становить 480,00 грн. та відображено у Додатку № 1 до Договору. З вказаних обставин, суд приходить до висновку, про те що позов підлягає частковому задоволенню. Загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2480 грн. 00 коп., що складається з 2000,00 грн. - заборгованість за сумою кредиту та 480,00 грн. заборгованість за процентами. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ч.\~1 ст. 141 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 729,07 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Пархомчук С.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 11-12). Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 22.04.2025, адвокат надав позивачу юридичні послуги на суму 10500,00 грн. (а.с. 53). Платіжною інструкцією від 22.04.2025 підтверджується факт сплати адвокату Пархомчук С.В. грошових коштів у розмірі 10500,00 грн. в рахунок оплати згідно договору про надання правничої допомоги (а.с. 54) Згідно ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/906/18 зазначено, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3160,19 грн.

Outcome: partial