Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24 листопада 1999 року та рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2017 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2013 року. Після розлучення з чоловіком син [PERSON] залишився проживати з нею, а на його утримання рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач сплачує аліменти, але не регулярно. Однак, на даний час розмір аліментів призначений рішенням суду не відповідає сумі грошових коштів, які вона витрачає на утримання та виховання сина. З кожним роком виникають труднощі з матеріальним утриманням їхнього сина. Дитина підростає і збільшуються її щоденні потреби, а з часу винесення рішення суду істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього зросли і витрати на його утримання, що вплинуло на її матеріальний стан у сторону його погіршення. Також значно зріс прожитковий мінімум. Протягом останніх років вона також часто хворіє і перебуває на лікуванні та є непрацездатною про що свідчать медичні документи. Вона постійно перебуває на лікуванні. Відповідач покращив свій матеріальний стан та працює за кордоном, де має хороші заробітки, але від неї приховує. Вона вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки працює за кордоном. Стан здоров`я відповідача задовільний, а тому вона вважає, що він спроможний і зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн. щомісячно. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, що необхідно для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити доглядати та виховувати їхнього сина, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї за законом та необхідні для належного утримання їхнього сина. Власного будинку не має, а проживає з батьками пенсіонерами у їх будинку. Враховуючи наведене, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів та стягнути із відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 21 лютого 2025 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно позовної заяви просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили. Згідно поданої заяви представник відповідача зазначив, що між сторонами існувала домовленість проте, що відповідач не претендує на автомобіль, який залишився у власності позивачки, а позивачка в майбутньому не претендує на аліменти. Вважає, що сума заявлена в позовній заяві про збільшення стягнення аліментів є високою, а відтак позовна заява не може підлягати задоволенню. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1999 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2017 року, що набрало законної сили 13 червня 2017 року, розірвано (а.с.4-6). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , значиться відповідач (а.с.5). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2017 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до закінчення навчання, але не більшого ніж до досягнення двадцять трьох років в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, та сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, починаючи з 29 вересня 2017 року (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] позивачка [PERSON] 19 грудня 2018 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Згідно довідки виданої виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області №795 від 22 жовтня 2024 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , жителька скла [ADDRESS] має на утриманні одну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.14). З довідки виданої виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області №796 від 22 жовтня 2024 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , жителька скла [ADDRESS] в даний час ніде не працює (а.с.15). Відповідно до виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №13182, позивачка [PERSON] в період з 12 серпня 2024 року по 27 серпня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» ЗОР (а.с. 9). Згідно виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого №7513, позивачка [PERSON] в період з 09 травня 2024 року по 21 травня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ЗОКЛ ім. А.Новака» ЗОР (а.с. 11). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. У відповідності до ст. 180 СК України,\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду з позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Правилами ч. 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом\~ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч. 1\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Пунктом 23 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до ст.\~192\~СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює, однак є працездатним, а тому може офіційно працевлаштуватися та отримувати гідну заробітну плату і виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дитини. При цьому, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у заявленому до стягнення розмірі є завищеними, та не доведено останньою можливість сплати відповідачем аліментів у вказаному розмірі. Таким чином, враховуючи вік дитини сторін, та пов`язані з цим витрати на її харчування, навчання, лікування, забезпечення найбільш необхідними речами, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, збільшивши розмір стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів, на утримання сина до 3200 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: partial