Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про стягнення заборгованості\~за кредитним договором,\~у якому просить стягнути з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»\~заборгованість за кредитним договором №7795925 від 23.01.2023 року в розмірі 13504,92 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що\~23.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7795925, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4500, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТзОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. кредитного договору № 7795925 від 23.01.2023 року позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Пунктом 7.1. Кредитного договору № 7795925 від 23.01.2023 року визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТзОВ «Мілоан». 26.07.2023 року між TзOB «Мілоан» та TзOB «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення права вимоги №101-МЛ від 26.07.2023 р. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №7795925 від 23.01.2023 року, що укладений між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 13504,92 грн., що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3240, 00 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків 9949, 92 грн.; простроченої заборгованості за комісією 315, 00 грн. 02.12.2024 року позивачем було надіслано відповідачу письмову претензію про погашення кредитної заборгованості та виконання кредитних зобов`язань.\~ Враховуючи наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором\~№7795925 від 23.01.2023 року\~в розмірі 13504,22 грн. та 2422, 40 судового збору. 29.04.2025 року [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 20.05.2025 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.05.2025 року поновлено [PERSON] строк\~на подання заяви про перегляд заочного рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2025 року у справі\~461/118/25. Заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 20.02.2025 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Скасовано заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2025 року винесене у справі 461/118/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач\~у судове засідання не прибув, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Однак, зазначив у заяві про перегляд заочного рішення суду, що просить розгляд справи здійснювати у його відсутності у зв`язку з проходженням військової служби. [PERSON] зазначає, що не звертався за послугами мікрофінансових організацій, а кредит був оформлений шахрайським чином невстановленою особою. Зазначає, що він проходить військову службу, що підтверджується долученою копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 05.03.2025 року. Окрім того, [PERSON] вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Відповідач вважає, що у зв`язку з проходженням ним військової служби вданому випадку він має право на пільгові умові обслуговування кредитів на підставі п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що\~23.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №7795925, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 4500, 00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором /11-24/. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачем не було внесено. ТзОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Враховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 3.2.6. кредитного договору № 7795925 від 23.01.2023 року позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Пунктом 7.1. Кредитного договору № 7795925 від 23.01.2023 року визначає, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, оговір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням на користь відповідача від ТзОВ «Мілоан». 26.07.2023 року між TзOB «Мілоан» та TзOB «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення права вимоги №101-МЛ від 26.07.2023 р. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №7795925 від 23.01.2023 року, що укладений між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] /а. с. 33-41/. Станом на 06.01.2025 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 13504,92 грн., що складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3240, 00 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків 9949, 92 грн.; простроченої заборгованості за комісією 315, 00 грн., що стверджується витягом з реєстру боржників та випискою з особового рахунку /а. с. 32, 44/ 02.12.2024 року TзOB «ФК «Кредит-Капітал» надіслало [PERSON] письмову претензію про погашення кредитної заборгованості та виконання кредитних зобов`язань /а. с. 45/. З контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадових осіб рядового складу від 05.03.2025 року вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 05.03.2025 року /а. с. 98-100/. Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має\~право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 3 ст. 1079 ЦК України фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно зі ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Стосовно нарахування заборгованості за відсотками, суд виходить з наступного. Національним банком України надано роз`яснення, за змістом якого підтвердженням призову під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є: військовий квиток; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу; витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. У листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з наданих суду документів вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі з 05.03.2025 по теперішній час. Таким чином, судом установлено, що за час проходження військової служби військовослужбовцю Збройних Сил України, не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Однак, матеріалами справи стверджується, що заборгованість за відсотками, що виникла у відповідача за кредитним договором №7795925 від 23.01.2023 року виникла та нарахована до того як він почав проходити військову службу за контрактом у складі ЗСУ, а тому у даному випадку відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що суду надано розрахунок заборгованості в якому міститься вся необхідна інформація, тому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості за яким можна було б встановити правильність нарахування заборгованості. Крім того, відповідачем не надано суду іншого розрахунку заборгованості, який на його думку є правильним. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача, про те, що він не надавав згоди на отримання кредиту, тобто не виразив свого волевиявлення на отримання кредитних коштів на умовах визначених договором, враховуючи наступне. \~ \~ \~ \~З матеріалів\~справи вбачається,\~що відповідач\~користувався кредитними\~коштами,\~що підтверджується\~відомостями про\~щоденні нарахування\~та погашення.\~ Первісний кредитор у повному обсязі виконав власні зобов`язання за кредитним договором, видавши [PERSON] кошти у розмірі 4500, 00 грн., що підтверджується належним чином засвідченою копією платіжного доручення, наданого разом із позовною заявою. Платіжне доручення є первинними документами бухгалтерського обліку та містять обов`язкові реквізити, передбачені ч.51 Розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04,07.2018 №75. Відповідач зазначає, що він не звертався за послугами мікрофінансових організацій, а кредит був оформлений шахрайським чином невстановленою особою. Однак, до матеріалів справи відповідачем не долучено доказів того, що він звертався до правоохоронних органів по вчинення відносно нього шахрайських дій, інформації про те, що є розпочате кримінальне провадження стосовно того, що від імені відповідача укладено кредитний договір іншою особою іншою особою, а саме витягу з ЄРДР суду не надано. Враховуючи викладені норми чинного законодавства та обставини справи, суд дійшов висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 7795925 від 23.01.2023 року. 26.07.2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №101-МЛ згідно з яким до ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 7795925 від 23.01.2023 року. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2608007 від 22.11.2021 року згідно з розрахунком становить у загальному розмірі 13504, 92 грн. Таким чином, відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором виконав не у повному обсязі. Таким чином, виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач грубо порушив умови договору, тому з останнього на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал», яке набуло право вимоги за кредитним договором, слід стягнути заборгованість у розмірі 13504,92 грн. Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав через що утворилась заборгованість за договорома, суд приходить до висноску, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал»\~підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі\~2422, 40\~грн.

Outcome: approved