Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

02.05.2025 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором № 181288 від 03.03.2021 у розмірі 10080 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 03.03.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 181288 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідачу було перераховано кошти в сумі 2000 грн. на картковий рахунок зі строком повернення 21 днів та сплатою відсотків за користування коштами. Проте відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута. 28.10.2021 року згідно умов договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило право вимоги за кредитним договором № 181288 від 03.03.2021 р., а ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 10080 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 2000 грн., заборгованість за відсотками 8080 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10500 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в своєму позові просив справу розглядати без участі сторін, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Від представника відповідачки - адвоката Жука Ю.Б. надійшов відзив, за змістом якого позовні вимоги вона визнає частково. Погоджується із позовними вимогами про стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 2000 грн. та відсотків за користування кредитом протягом 21 дня - терміну, визначеного договором, в розмірі 840 грн. В решті позову сторона відповідачки просить відмовити та зменшити витрати на правничу допомогу. У відзиві сторона відповідачки також заявила про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, 03.03.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 181288 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику кредит в розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності а [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах визначених цим договором. Кредитний договір № 181288 про надання фінансового кредиту відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора AV8123 при введенні якого відповідачка підтвердила прийняття умов кредитного договору. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором AV812 направлявся [PERSON] 03.03.2021 року шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який зазначений в Кредитному договорі та довідці про ідентифікацію. ТОВ «ЗАЙМЕР» на виконання умов Кредитного договору № 181288 про надання фінансового кредиту 03.03.2021 року перерахувало на картковий рахунок платіжної картки № [NUMBER] кошти в сумі 2000 грн., що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД». З наданої позивачем виписки з особового рахунку за договором вбачається, що відповідачка не виконала належним чином умови договору, у зв`язку з чим станом на 13.01.2025 року має заборгованість у загальному розмірі становить 1080 грн., яка складається з простроченого тіла в розмірі 2000 грн. та прострочених процентів в розмірі 8080 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а ТОВ «ЗАЙМЕР» відступає ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 181288 від 03.03.2021 року на загальну суму заборгованості 10080 грн. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідачки направлялась вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором в сумі 10080 грн. у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги. Вимога відповідачкою не виконана, борг не погашено. Згідно із ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п. 6 ч. 1 ст.3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За загальним правилом зобов`язання виконуються тими самими особами, які були кредитором і боржником під час їх виникнення. Але законодавство передбачає можливість заміни осіб (як кредитора, так і боржника) при збереженні предмета і змісту зобов`язання. Стосовно обсягу прав, що переходять до нового кредитора, Цивільний Кодекс України у ст. 514 закріплює правило, згідно з яким до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником у якому є відповідачка [PERSON] . За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР» виконало взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 2000 грн., відповідачка у свою чергу не надала своєчасно ТОВ «ЗАЙМЕР» кошти для погашення заборгованості за тілом кредитом. Зазначений Договір відповідачкою не оспорювався, у передбаченому законом порядку не визнаний недійсним/нікчемним. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000 грн. Проте, суд не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що п. 1.2 кредитного договору № 181288 від 03.03.2021 року визначено, строк надання кредиту 21 днів, тобто до 23.03.2021. Пунктом 1.3. зазначеного кредитного договору встановлено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відтак, нарахування передбачених договором процентів можливе лише до 23.03.2021. Пункт 2.3 договору не передбачає розміру відсотків, які повинні нараховуватися в разі прострочення сплати кредиту. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право первісного кредитора та позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку надання кредиту, тобто після 23.03.2021 року, а тому з 23.03.2021 позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за договором позики, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачки підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 840,00 грн. за період з 03.03.2021 року по 23.03.2021 року: 2000 грн. (сума кредиту) х 2 % (процентна ставка) : 100 % = 40 грн. х 21 днів (строк кредитування) = 840 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути в користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 181288 від 03.03.2021 року в розмірі 2840 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 2000 грн., заборгованості за відсотками 840 грн. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, звертаючись до суду з позовом, позивачем понесені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №36432 від 14.03.2025 року позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (28,17 %) у сумі 682,50 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, додаткова угода №1 від 27.12.2024, акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025, рахунок від 26.05.2025 та платіжну інструкцію №39071 від 26.05.2025, якими підтверджено понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Разом з тим, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правову допомогу суд враховує також, що позов задовольняється частково, а разом з тим відповідачка також подала належні докази того, що нею були понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3504 грн. Частина 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу позивача становлять 2957, 85 грн., беручи до уваги заявлення відповідачем обгрунтованого клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, розмір судових втрат, які суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивача складає 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial