Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє представник [PERSON] , у червня 2021 року звернулися до Київського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просили: стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , щомісяця, починаючи з 01.10.2019 року і до досягнення ним 18-ти річного віку, а у разі продовження навчання до 23-х років, шкоду, завдану наслідок смерті батька [PERSON] , у розмірі 1/3 мінімальної заробітної плати у розмірі встановленому у місяці, за який здійснюється стягнення; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , щомісяця, починаючи з 01.10.2019 року і до досягнення ним 18-ти річного віку, а у разі продовження навчання до 23-х років, шкоду, завдану наслідок смерті батька [PERSON] , у розмірі 1/3 мінімальної заробітної плати у розмірі встановленому у місяці, за який здійснюється стягнення; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану смертю батька, [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану смертю батька, [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] [INFO] , моральну шкоду, завдану смертю сина, [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду, завдану смертю сина, [PERSON] у розмірі 1 000 000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказали, що вироком Київського районного суду м.Харкова від 08.12.2020 року визнано винним [PERSON] , який своїми умисними діями 21.09.2019 року вчинив порушення ПДР, керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] . Позивачі є батьками, дружиною та неповнолітніми дітьми потерпілого. Останні перебували на його утриманні. Таким чином, відповідно до ст. 1200 ЦК України вони мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Вираховуючи частку, яка припадає на [PERSON] , відповідно до ч.2 ст. 1200 ЦК України, його дітям повинна відшкодовуватися шкоди у розмірі 2/3 від отриманого [PERSON] доходу. [PERSON] отримував мінімальну заробітну плату, а тому розмір шкоди повинен обчислюватися виходячи із розміру заробітної плати у місяці, в якому здійснюється щомісячний платіж. Крім того, позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1168 ЦК України. Вказують, що законодавством не встановлено будь-яких чітких критерії обчислення розміру заподіяної моральної шкоди. Не розуміють, як можна оцінити в грошовому еквіваленті моральні страждання батьків, які у віці 71 років вимушені поховати свого сина, моральні страждання дружини, яка щасливо проживала з коханим чоловіком, виховувала з ним двох дітей та залишилася вдовою з двома дітьми, моральні страждання дітей, які назавжди втратили батька. Вказані моральні страждання вони вимушені переносити все своє життя. Під час розгляду кримінальної справи [PERSON] зі сльозами на очах переконував суд в тому, що він повністю визнає вину, щиро кається та просить суд не застосовувати до нього покарання пов`язане з позбавленням волі, при цьому запевняв, що буде працювати та надавати матеріальну допомогу родині загиблого. Однак, відповідач не намагався будь-яким чином висловити родині загиблого [PERSON] свої наміри про обсяги матеріальної допомоги, в ході розгляду кримінальної справи не намагався залагодити свою вину перед родиною загиблого. За весь час він він здійснив два перекази після оголошення вироку судом першої інстанції у розмірі по 1000 грн. З цих підстав, звернулися до суду з позовом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 липня 2021 року матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Московського районного суду м.Харкова. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25 серпня 2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Московського районного суду м.Харкова змінена на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 24 квітня 2023 року справу прийнято до провадження, на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2023 року. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому прохає відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що позивачем не було надано доказів, які підтверджують перебування дітей позивача на утриманні померлого [PERSON] . В разі ж якщо діти і були на утриманні, то позивач повинна довести, що допомога від батька була єдиним джерелом існування та мала стабільний, щомісячний характер.. Таких доказів останньою не надано. Вважає вимоги в цій частині безпідставними та необґрунтованими. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачі не зазначають в чому саме вона полягає. Вказує, що необхідно виходити з того, що дорожньо-транспортна пригода - це подія, яка виражається у зіткненні двох транспортних засобів під час здійснення ними руху по дорозі, що призвело до смерті [PERSON] . Необхідно брати до уваги, що перевищення швидкості з боку потерпілого є в прямому зв`язку із настанням наслідків. Також необхідно враховувати, що злочин був вчинений [PERSON] через необережність. У позові зазначається, що [PERSON] перераховував кошти потерпілим двічі по 1000 грн., однак приховує від суду, що виплати здійснювалися близько 10 разів по мірі можливості. [PERSON] намагався компенсувати спричинену шкоду, однак [PERSON] погоджувалася на матеріальну допомогу лише в розмірі 5 000 000 грн., що є для нього не підйомною., оскільки він працював один в сім`ї та мав на утриманні дитину. Також позивач не повідомляє суд про укладення угоди між [PERSON] та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про припинення зобов`язання переданням відступного, за умовами якої, з метою врегулювання страхового випадку, за смерть [PERSON] виплачено 180 000 грн. По даному факту ПАТ «НАСК «ОРАНТА» передало претензію [PERSON] на суму 180 000 грн. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року виправлено описку в ухвалі від 24 квітня 2023 року в назві справи та вхідному номері. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року прийнято відзив відповідача. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року провадження по справі за позовом [PERSON] закрито, у зв`язку із смертю позивача, на підставі п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України. У судовому засіданні 11 квітня 2024 року позивач [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладені у позовній заяві. Додатково пояснила, що після загибелі чоловіка жила одна з дітьми п`ять років, і ніхто не знає як вона жила. Допомогу від держави на двох дітей отримує у розмірі 2 833 грн. Вказала, що вийшла заміж та має третю дитину, але старших дітей чоловік не усиновляв. [PERSON] говорив, що коли дадуть умовний термін покарання, то він буде допомагати. Однак він не допоміг ні в чому, навіть вибачення не просив. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, її інтереси представляє представник [PERSON] . Представник позивачів [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав, вказаних у позовній заяві. Також до закінчення судових дебатів заявив, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що розуміє, що позивачі зазнали великої втрати, і він не може висловити, як йому було боляче в ті дні. Проте він прийняв вину, хоча в ДТП була доведена і вина [PERSON] , швидкість якого була не менше 100 км/год. Зазначає, що ДТП було ненавмисним і це трагічна випадковість. Він намагався допомогти грошима, які були, хотів знайти розуміння. Йому важко було зустрітися з позивачами, що просто вибачитися. Зазначив, що шкодує про те, що сталося, це була випадковість Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, зазначених у відзиві. Вказала, що події, які відбулися, дійсно є трагічними, але обґрунтування позовних вимог та докази необхідно досліджувати повно і об`єктивно. Звертає увагу на ступінь вини відповідача, мова йде не про зухвалий злочин чи вчинений в стані алкогольного сп`яніння. Необхідно брати до уваги, що перевищення швидкості відбулося з боку потерпілого і є в прямому зв`язку із настанням трагічних наслідків. Тому при визначенні моральної шкоди необхідно враховувати і обставини ДТП. У цивільному позові, як і під час розгляду справи по суті, не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, в чому вона проявляється кожному з позивачів. Факт спричинення моральної шкоди також не доведений, клопотання про призначення по справі психологічної експертизи чи виклик свідків не заявлялося. При визначенні моральної шкоди суду необхідно оцінити, зокрема, і глибину душевних страждань, а тому факт того, що [PERSON] після загибелі чоловіка вийшла заміж, має бути врахований судом. Щодо позовних вимог про стягнення грошового утримання на дітей, то позивачем не доведено, що загиблий фактично утримував дітей що інший з батьків не здійснював утримання або не мав засобів на це. Також не визначено розмір шкоди та обсяг потреб дітей, не обгрунтовано розмір витрат. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] своїми умисними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] за наступних обставин. 21.09.2019 року приблизно о 05:50 годині [PERSON] керував технічно справним автомобілем «DAEWOO SENS», р.н. [NUMBER] , та рухався по вулиці Академіка Павлова в місті Харкові, зі сторони вулиці Валентинівська до вулиці В. Зубенка. Під час руху в районі будинку № 130-А по вулиці Академіка Павлова в м. Харкові, водій [PERSON] , діючи необережно, грубо порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 10.1 ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», п. 10.4 ПДР України «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку установлено конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою» перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що його дії будуть безпечними та він своїми діями не створить небезпеки іншим учасника дорожнього руху не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, та під час розвороту вліво допустив зіткнення з мотоциклом «HONDA VFR 800», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку та за наслідками події загинув на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 10-12/1829-с/19 від 24.10.2019 року, внаслідок вказаної ДТП, причиною смерті [PERSON] , [INFO] , стала тупа сполучена травма тіла, яка супроводжувалась множинними переломами кісток скелету, пошкодженням внутрішніх органів, спричинених під час вказаної ДТП. Згідно з висновком комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису № 21060/21061/27465/2304 від 31.01.2020, дії водія автомобіля «DAEWOO SENS», р.н. [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події. У вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні щиро кається, міру покарання просить призначити покарання без ізоляції від суспільства. Вироком Київського районного суду м.Харкова від 08.12.2020 року у справі № 953/3535/20 [PERSON] визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КПК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три ) роки, якщо протягом встановленого іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки (том 1 а.с.11-14). Вироком Полтавського апеляційного суду від 19 травня 2023 року у справі № 953/3535/20 вирок Київського районного суду м. Харків від 08 грудня 2020 року в частині призначення [PERSON] покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено [PERSON] покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни. [PERSON] узято під варту в залі суду. Строк відбування основного покарання [PERSON] обчислювати з моменту його взяття під варту 19 травня 2023 року (том 1 а.с.100-103). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт смерті [PERSON] підтверджується вказаними вироками судів у справі № 953/3535/20, а тому не потребує доказування в інший спосіб. Загиблий у ДТП [PERSON] є рідним сином позивача [PERSON] , що слідує із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським відділом РАЦС м.Харкова, а/з № 1300 (а.с.15). Також загиблий [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що слідує із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом ДРАЦС по місту Харкову РС Харківського МУЮ, а/з № 1481 (а.с.51), та [PERSON] , [INFO] , що слідує із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом РАЦС по м. Харкову РС Харківського МУЮ, а/з № 3963 (а.с.52). Позивач [PERSON] є дружиною загиблого в ДТП [PERSON] , що підтверджується вироками суду, в яких вона визнана потерпілою, та визнається відповідачем, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та як законний представник в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди згідно ст. 1168 ЦК України, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У межах розгляду цієї справи доведено належними і допустимими доказами, а саме судовими рішеннями у кримінальному провадженні, що смерть [PERSON] настала внаслідок винних протиправних дій [PERSON] , доводи якого про те, що смерть потерпілого [PERSON] настала також і через його винні дії, жодним доказом у даній цивільній справі не підтверджені. Твердження відповідача, що потерпілий рухався із перевищеною швидкістю 100 км/год, що стало прямим зв`язком із настанням наслідків, матеріали цивільної справи не містять. (а.с.8-22). У пункті 1.3 ст.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 ст.27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Представник відповідача у відзиві вказує, що потерпілі отримали від ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за смерть [PERSON] 180 000 грн. Тобто, сторона відповідача визнає обставину звернення потерпілих до страховика. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Таким чином, норми чинного законодавства не забороняють потерпілим звернутися з позовом про відшкодування моральної шкоди до винної особи, діями якої спричинено смерть потерпілого, якщо вважають, що розмір завданої їм шкоди є більшим за відшкодований страховиком. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди. Відповідно до п. п. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачам визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та стражданнями у зв`язку із смертю чоловіка, сина та батька. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою чи моральних страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц). Визначаючи розмір компенсації за завдану моральну шкоду, суд приймає до уваги такі обставини: позивачі обґрунтовують розмір шкоди виключно фактом смерті чоловіка, сина та батька, що, безумовно, є серйозним травмуючим фактором; інших доказів, які б обгрунтовували визначений позивачем розмір відшкодування суду не надано; характер вини заподіювача шкоди (непрямий умисел), а також те, що винна особа понесла реальне покарання за вчинений злочин. Також суд враховує, що діти є малозахищеними та потребують батьківської уваги та турботи, їх захисту та підтримки. За ситуації, що склалась, внаслідок загибелі [PERSON] через необережність відповідача [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та [PERSON] стали напівсиротами, позбавлені турботи рідного батька, що спричинило негативні зміни у їх житті. Негативні емоції дітей перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача, внаслідок яких вони зазнали, зазнають і будуть зазнавати глибоких моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, що пов`язані зі смертю батька, пов`язані із відсутністю поряд рідної людини, усвідомленням того, що вони ніколи не побачать батька, ніколи не відчують і не отримають батьківської любові та турботи. Крім цього, суд враховує, що втрата близької людини є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача триватимуть і надалі, що свідчить про їх тяжкість. Доводи представника відповідача про те, що у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди завданої смертю [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд до уваги їх не бере. Суд вважажє, що факт виходу заміж позивачки через п`ять років після смерті чоловіка (як зазначила сама позивач, а відповідачем не спростовано), не свідчать, що нею не було понесено моральної шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, а тому таке твердження є припищенням сторони відповідача. Враховуючи наведене, а також сімейне становище [PERSON] , який є одруженим, має на утриманні малолітню дитину (а.с.150-151), розмір добровільно відшкодованої шкоди відповідачем у сумі 2000 грн., оскільки 10 000 грн., про які він вказує, недоведені, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визначає розмір моральної шкоди позивачам [PERSON] , а також [PERSON] в її інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] у сумі по 200 000 гривень кожному, що буде відповідати критерію розумності і справедливості. Щодо позовних вимог [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого в порядку ст. 1200 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Згідно ч.2 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Посилаючись на ст. 1200 ЦК України, позивач просить стягувати на користь неповнолітніх дітей щомісячні платежі на їхнє утримання з 01.10.2019 до досягнення ними 18-ти річного віку, а у разі продовження навчання до 23-х років, шкоду, завдану наслідок смерті батька [PERSON] , у розмірі 1/3 мінімальної заробітної плати у розмірі встановленому у місяці, за який здійснюється стягнення; Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд вважає такі вимоги позивача законними та обґрунтованими, а також такими, що відповідають найкращим інтересам дітей, яка втратили батька. Позицію сторони відповідача у даній справі щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині, у зв`язку із недоведеністю перебування дітей на утриманні батька, суд вважає неспроможною, оскільки право на відшкодування шкоди неповнолітнім дітям прямо зазначено у ст. 1200 ЦК України, враховуючи, що вони мали право на утримання від батька на день смерті останнього відповідно до положень ст. 180 СК України. Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди, пов`язаної із смертю батька, те що на момент своєї смерті батько позивачів був не працевлаштованим, та/ або ними не надано довідку про розмір середньомісячного заробітку, як і доказів перебування на його утриманні працездатних осіб. Варто звернути увагу на ту обставину, що до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Матеріали справи не містять даних про те, що померлий працював та отримував заробітну плату, хоча представник позивача про це і заявляв, а тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати. Матеріали справи не містять доказів про те, що на утриманні померлого перебували працездатні особи, але які не мають права на відшкодування шкоди. Отже, виходячи з положень ч.2 ст. 1200 ЦК України, заявлений розмір шкоди, завданої смертю батька, 1/3 мінімальної заробітної плати на кожну дитину є доведеним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в інтересах неповнолітніх дітей шкоди у розмірі 1/3 мінімальної заробітної плати у розмірі встановленому у місяці, за який здійснюється стягнення, починаючи з 01.10.2019 до досягнення дітьми повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, передчасними вимоги про стягнення шкоди до 23 років за умови навчання дітьми, адже згідно ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України та з врахуванням положень ЗУ «Про судовий збір» стягує із [PERSON] на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовних вимогам - 8 337, 92 грн. ( (8 000 грн. за майнові вимоги про відшкодування моральної шкоди + 2 411 грн. 40 коп. за дві вимоги про стягнення періодичних платежів) х 0,8 (позов подано через «Електронний суд»)).

Outcome: partial