Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до Рафалівсьької селищної ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що [INFO] померла її сестра [PERSON] . Після смерті останньої відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку [ADDRESS] . Заповіт відсутній. У визначений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в силу таких обставин: [PERSON] вживала всіх належних від неї заходів з метою подання заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк, проте не зважаючи на це, заява не була подана у встановлений законом строк через обставини, що не залежали від неї. Так як позивачка проживає в іншій місцевості, ніж місце відкриття спадщини, то вона 25 грудня 2024 року оформила заяву про прийняття спадщини в приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мурашко Л.О. Одночасно, 25.12.2024 видала довіреність на ім`я [PERSON] , якій доручила вести її спадкову справу, зокрема подати складену нею заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в селищі Володимирець. Проте, з невідомих їй причин, трапилось невиконання доручення та така заява своєчасно не була зареєстрована у Володимирецькій державній нотаріальній конторі, зокрема, як повідомлено довіреною особою з причин того, що в кінці року не працювали реєстри, а на початку року були святкові та вихідні дні, до нотаріальної контори завжди були черги Просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті, [INFO] [PERSON] . Вказаний позов надійшов до суду 31 березня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 04 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Належним чином повідомлений представник Рафалівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав: З матеріалів справи вбачається, і це встановлено в судовому засіданні, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Після смерті останньої відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом. на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується заявою про прийняття спадщини, в якій вказується ступінь родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем - сестри. Згідно довідки Рафалівської селищної ради № 725 від 07.03.2025, на час своєї смерті [PERSON] проживала одна. Згідно із Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80630980 від 27.03.2025, після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заведена. Причиною пропуску прийняття спадщини позивачка зазначає, що в кінці 2024 року не працювали реєстри, на початку року були святкові та вихідні дні, до нотаріальної контори завжди були черги, тощо. Її довіритель несвоєчасно подала заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. А як зазначено в статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Таким чином, неподання заявви довірителя через вищевказані обставини, є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані дакази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам статті 95 ЦПК України. Таким чином, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку. Необізнаність є людським фактором, наявність якого не дає змоги володіти певною інформацією через незалежні від волі особи обставини, а тому вона не може бути підтверджена відповідними доказами. Таким чином, причини, які вказує позивачка про неможливість прийняття спадщини є поважними причинами пропуску строку. За вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А в порядку ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вище вказане, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Рафалівської селищної ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, підлягають задоволенню.

Outcome: approved