Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

19.05.2025 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що 19.04.2021 між Товариством та відповідачкою [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №1533430, відповідно до якого позивач надав, а відповідачка отримала в кредит грошові кошти в розмірі 10000,00грн. шляхом їх перерахування на її банківську картку, строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,04% від суми позики, але не менше ніж 50грн за перший день користування позикою, 1,04% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, визначеного в п.1.3 договору. Крім того, згідно з п.1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування саме процентів за користування позикою, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором, кредитні кошти у визначений строк і до цього часу не повернула, проценти за користування ними не сплатила, у зв`язку з чим станом на 25.04.2025 утворилась заборгованість в загальному розмірі 30000,00грн, яка складається із заборгованості за основним боргом - 10000,00грн, відсотків за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України - 20000,00грн. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40грн. Ухвалою суду від 20.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 03.06.2025 від відповідачки [PERSON] в особі її представника - адвоката Ємець А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що аналіз доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості свідчить, що відповідні нарахування здійснювалися Позивачем за період, що тривав з 19.04.2021 року до 25.04.2025 року включно. Суттєва частина періоду, за який Позивачем обраховано зазначені три відсотки річних, припадає на час дії в Україні правового режиму воєнного стану, і прямо суперечить імперативним нормам п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Крім того, за умовами п.1.3 кредитного договору строк користування кредитом скінчився через 30 днів після його видачі, тобто 19.05.2021 року, і позивач мав право нараховувати відсотки тільки за період користування кредитом, що становить 3120 грн., інша сума процентів нарахована поза межами вказаного строку. Також в даній справі підлягає застосуванню ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування»,відповідно до якої у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки у розмірі 379,6% річних за весь строк кредиту (1,04% в день), що в результаті становить 20 000 грн., порівняно з тілом кредиту 10 000 грн., є несправедливим у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим в ст.21 обмеженням, порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. З урахуванням наведеного, загальна сума кредиту мала становити 10 000 грн. (сума кредиту) + 1 500 грн. (сума відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу) = 11 500 грн. Крім того, відповідачка в цій справі заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів. Кредитний договір №1533430 про надання споживчого кредиту від 19.04.2021 не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачкою [PERSON] . Саме тільки зазначення її персональних даних не підтверджує проходження нею верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства. Відомості про те, що відповідач пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором та підписав договір одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», належними, допустимими, достатніми доказами не доведено і факту укладання кредитного договору саме відповідачем не підтверджує. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що певний веб-сайт належить саме позивачу або первісному кредитору, як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Посилання позивача на заповнення позичальником - відповідачем форми на сайті товариства із зазначенням власної банківської картки є бездоказовими та нічим не підтвердженими. Позивач за цим позовом не довів видачу кредитних коштів. Замість первинних банківських документів, які є беззаперечними доказами, позивач надає інформаційну довідку (підтвердження) про те, що нібито на картковий рахунок [NUMBER] було зараховано 10 000 гривень. При цьому позивач не довів, що цей картковий рахунок належить саме відповідачу. Дана довідка є неналежним доказом, оскільки не містить інформації, на якій підставі ТОВ «ПрофітГід» було нібито перераховано грошові кошти позивачу, в той час як стверджує позивач кредитний договір укладався із ТОВ «Веллфін». Відповідачка заперечує отримання будь-яких коштів, а також вказує на відсутність контролю або доступу до особистого кабінету, де нібито був укладений договір. Просить в задоволені позову відмовити повністю. Представник позивача ТОВ «ВЕЛЛФІН» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Ємець А.Ю. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Відповідно до ст.3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.11 зазначеного Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12). Ст.12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; -аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд встановив, що відповідача [PERSON] звернулась до позивача із заявкою на отримання позики шляхом її заповнення в особистому кабінеті на сайті позивача: https://creditup.com.ua, зазначивши, зокрема, мету - ремонт, розмір займа - 10000грн, строк займа - 30 днів, свої персональні дані - ПІБ, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації, адресу електронної пошти, номер телефону, номер банківської картки, та додавши скановану копію свого паспорта. 19.04.2021 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №1533430. Відповідно до п.1.1 договору Позикодавець надає Позичальникові грошові кошти в сумі 10000,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені в п.1.5 цього договору. Позика надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://creditup.com.ua) за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 договору). П.1.3 договору передбачено, що позика надається строком на 30 діб і повинна бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 19.05.2021 року. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором. Згідно з п.1.5 договору строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1.5.1. Протягом строку позики, встановленого п.1.3 договору, розмір основних процентів складає: - 1,04% від суми позики, але не менше ніж 50грн за перший день користування позикою, - 1,04% від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, визначеного в п.1.3 договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. 1.5.2. У разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування процентів за користування позикою, встановлених п.1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості, включаючи день погашення як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Згідно з п.7.1, 7.2 договору невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Уклавши цей договір Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Позикодавця. Відповідно до п.7.3 договору Позичальник підтверджує, що до укладання цього договору отримав від Позикодавця інформацію, що визначена в частині другій ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій ст.31 Закону України «Про захист прав споживачів». Невід`ємним додатком до договору є Графік розрахунків, згідно з яким сума за договором становить 10000,00грн., дата погашення - 19.05.2021, сума процентів - 3120,00грн, разом сукупна вартість позики - 13120,00грн. В Правилах надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - Правила), затверджених наказом №60 від 30.12.2020, зазначено, що вони є публічною пропозицією (офертою) в розумінні ст.641,644 ЦК України на укладання договору про споживчий кредит на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються в разі подання фізичною особою - заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою: creditup.com.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають дані Правила (акцепт). Дані Правила є невід`ємною частиною договору про споживчий кредит. Відповідно до п.4.1, 4.2 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на Сайті Товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення Заявки на Сайті Товариства шляхом заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Підтвердженням згоди заявника на отримання позики є направлена на розгляд Товариства заява про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки (п.4.8 Правил). Відповідно до п.6.1-6.9 Правил договір про споживчий кредит з Заявником укладається на умовах та в порядку визначеному цими Правилами. У разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення СМС\--повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, Заявник отримує електронну копію Договору про споживчий кредит. 6.3 У разі отримання Договору про споживчий кредит засобами електронного зв`язку, Заявник укладає Договір про споживчий кредит з товариством в Особистому кабінеті. Для підписання електронної форми Договору про споживчий кредит, Заявник здійснює вхід на Сайт Товариства та за допомогою Логіну та Паролю входить до Особистого кабінету. Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому Договорі про споживчий кредит та на всіх наступних Договорах про споживчий кредит, інших договірних угодах, що можуть бути укладені між Заявником та Товариством, Електронного підпису одноразовим ідентифікатором в якості аналога власноручного підпису між Товариством та Заявником. Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами Договору про споживчий кредит з моменту підтвердження Електронним підписом одноразовим ідентифікатором у Особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального Логіну та унікального Пароля Особистого кабінету. Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі про споживчий кредит на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці. Договір про споживчий кредит №1533430 від 19.04.2021 було підписано позичальником [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором «vw6563» і в договорі також зазначені її персональні дані - ПІБ, паспортні дані, РНОКПП, місце реєстрації. Згідно з інформацією ТОВ «ПрофітГід» останній підтвердив, що в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-12 від 01.12.2020 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, здійснив успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної інструкції - а 46746397 1533430, номер транзакції - 31882-76255-31874, дата/час здійснення переказу - 19.04.2021, 13:20:27, сума переказу - 10000,00грн, номер платіжної картки отримувача - [NUMBER] , емітент - ПриватБанк, код авторизації - 641438, код RRN - 002663091685, призначення платежу - кредит. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №1533430 від 19.04.2021 заборгованість відповідачки [PERSON] за цим договором становить 30000,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10 000,00грн., заборгованості за процентами - 20 000,00грн. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка [PERSON] , діючи вільно, на власний розсуд, звернулась до позивача із заявою про отримання позики та уклала з ним 19.04.2021 договір споживчого кредиту №1533430, відповідно до якого отримала в кредит 10000,00грн, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором. Вказаний кредитний договір оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою - електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка та її представник посилаються на те, що позивач не довів факту ідентифікації її особи позичальника, підписання та відповідно факту укладання нею кредитного договору. Разом з тим, такі доводи відповідачки об`єктивно спростовуються безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, наданими позивачем, які суд вважає належними та допустимими - Правилами надання грошових коштів у позику у формі споживчого кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»,скріншотом заявки на отримання позики в Особистому кабінеті на сайті Товариства, договором про надання споживчого кредиту з графіком платежів, в яких зазначені усі персональні дані відповідачки [PERSON] , засоби зв`язку з нею та номер банківської картки. Належність відповідачці зазначених в заявці на отримання позики адреси електронної пошти - « [INFO] » та мобільного номеру телефону - « [NUMBER] », через які згідно з умовами кредитного договору здійснювалась комунікація сторін та на який відповідачці для підписання договору направлявся одноразовий ідентифікатор, жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не спростовані. Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, мобільним номером телефону та адресою електронної пошти, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідачка у відзиві на позов не зазначала. Жодних обставин, які б свідчили про недійсність (нікчемність) вказаного кредитного договору, за аналізом та оцінкою наданих позивачем доказів судом не встановлено. На спростування правомірності укладеного кредитного договору відповідачка та її представник належних та допустимих доказів не подали. Отже, вказаний кредитний договір є чинним і обов`язковим для виконання. За змістом кредитного договору надання кредиту позичальнику передбачалось шляхом безготівкового переказу кредитних коштів на зазначені в заявці реквізити платіжної картки - [NUMBER] . Суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором та 19.04.2021 за посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» перерахував на платіжну картку № [NUMBER] , емітент - АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 10 000,00грн., що достовірно підтверджується інформаційним листом ТОВ «ПрофітГід» про успішність переказу, який суд вважає належним та допустимим доказом. Доказів про те, що вказана платіжна картка не належить відповідачці і що на неї не здійснювався вказаний переказ відповідачкою та її представником суду не надано і відповідна інформація позивача не спростована. Як встановлено судом, відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору у визначений в договорі строк та порядку кредитні кошти не повернула, проценти за користування ними не сплатила, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 30000,00грн, з яких 10000,00грн - основний борг, тобто тіло кредиту, 20000,00грн. - проценти за користування ним. Ухвалюючи рішення, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, в силу приписів ст.631,1048 ЦК України сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, зокрема, щодо нарахування та сплати процентів за користування позикою, лише протягом строку дії такого договору. Після спливу цього строку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється. У зв`язку з неповерненням позичальником грошових коштів в межах визначеного в договорі строку кредитування права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі 444/9519/12 та підтверджений усталеною судовою практикою. При цьому, за наведеним позивачем в позовній заяві обґрунтуванням заявлений до стягнення розмір процентів складається фактично з процентів, нарахованих відповідно до п.1.5.1 договору в межах строку позики, визначеного в п.1.3 договору, а також процентів, нарахованих відповідно до п.1.5.2 договору поза визначеним строком як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. За наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 19.05.2021 (строк повернення кредиту, визначений п.1.3 договору) розмір нарахованих процентів склав 3120,00грн., як це і передбачено графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною кредитного договору. З 20.05.2021 до 29.10.2021 проценти нараховувались в розмірі, визначеному п.1.5.1, але як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, як це передбачено п.1.5.2 договору, і їх загальний розмір склав 16880,00грн. З 30.10.2021 до 25.04.2025 проценти за договором позивачем взагалі не нараховувались. Наданий позивачем розрахунок заборгованості суд вважає належним та допустимим доказом у цій справі, оскільки він є повним, чітким, об`єктивним, узгоджується з умовами кредитного договору. Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачкою та її представником суду не надано. Доводи відповідачки та її представника про те, що нарахування процентів мало місце в період дії в Україні воєнного стану в порушення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, є безпідставними та судом відхиляються. Так, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Разом з тим, судом достовірно встановлено, що в період дії в Україні воєнного стану позивач не нараховував відповідачці проценти в порядку ст.625 ЦК України і не вимагає їх стягнення. Як вже зазначалось, позивач припинив нарахування таких процентів з 30.10.2021 року. Крім того, в цій справі позивач не вимагає стягнення з відповідачки будь-яких штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за неналежне виконання нею зобов`язань за кредитним договором. Твердження відповідачки та її представника про несправедливість умов кредитного договору щодо завищеного розміру процентів є суб`єктивними і судом також відхиляються. Слід зазначити, що ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті. Зокрема, п.5 визначено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Однак, дана норма не стосується вимог щодо нарахування процентів за користування кредитом, право на які кредитор має в силу ст.1048, 1054, 1056-1 ЦК України та умов кредитного договору. Проценти за користування кредитом не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також суд вважає безпідставними посилання відповідачки та її представника на порушення ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» при визначенні в договорі розміру відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання (379,6% річних за весь строк кредиту), який перевищує подвійну облікову ставку НБУ та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу. Так, згідно з ч.2 ст.21 вказаного Закону у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, зазначена норма права стосується розміру штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) за невиконання позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, а не безпосередньо таких процентів. В даному випадку судом встановлено, що відповідачка з власної волі звернулась до позивача, ознайомилась з інформацією про умови кредитування та уклала кредитний договір, підписавши який, погодила усі запропоновані кредитором істотні умови кредитування, зокрема, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, від договору не відмовилась. Розмір процентів за користування кредитом було визначено сторонами договору за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України. При цьому, розмір процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування не перевищував суми позики. Також сторонами за взаємною згодою було погоджено розмір процентів за прострочення боржником грошового зобов`язання в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, що не суперечить змісту ст.625 ЦК України. У зв`язку з цим жодних правових підстав для застосування ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» суд не знаходить. Таким чином, заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором №1533430 від 19.04.2021 в загальному розмірі 30000,00грн підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача в повному розмірі. На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» слід задовольнити повністю. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved