Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

09 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Департамент охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пам`ятник архітектури на Терещенківській» про зобов`язання вчинити дії. Під час слухання справи було залучено як третю особу - Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В позовних вимогах позивач просить: зобов`язати відповідача повернути у попередній стан, що існував до самочинного будівництва, лицьову (фасадну) сторону, що прилягає до квартири [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що будинок [ADDRESS] є пам`яткою архітектури місцевого значення, охоронний №1112-Кв, що знаходиться під охороною держави у відповідності до Закону України «Про охорону культурної спадщини» (взятий під охорону на підставі Наказу управління охорони пам`яток історії, культури та охорони історичного середовища Київської міської державної адміністрації від 20.08.1999 року). 05.09.2023 року [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири набув право власності на квартиру [ADDRESS] (РНОНМ 150440080000). 25.09.2023 року за заявою відповідача та на підставі Довідки про технічні показники №18/09-778 від 18.09.2023 виданої ТОВ "ТОСКОР" державним реєстратором ПНКМНО Леутою Іриною Володимирівною внесено до ДРРПНМ зміну відомостей про квартиру (рішення про державну реєстрацію прав № 69435774 від 25.09.2023), а саме: об`єкт нерухомого майна: «Квартира» змінено на «приміщення (група приміщень)». Таким чином, Відповідачем у будинку, що є пам`яткою архітектури, зареєстровано переведення Квартири, що належить до житлового фонду, в нежилий фонд та зареєстровано її як приміщення (група приміщень) зі зміною функціонального призначення. Відповідач 06.11.2023 року подав декларацію КВ051231031330 про початок будівельних робіт: «капітальний ремонт групи нежитлових приміщень № 1 - магазин продовольчих та непродовольчих товарів» за класом наслідків СС1 - незначні наслідки. В квітні-травні 2024 відповідач провів будівельні роботи по реконструкції квартири внаслідок яких змінилась площа об`єкта та капітального переобладнання вікна в окремий вихід через фасад будинку з суттєвим його пошкодженням, що підтверджується Актом візуального обстеження зовнішньої сторони будинку від 01.10.2024, здійсненого комісією ОСББ «Пам`ятник архітектури «Терещенківський» з фото додатком. Як зазначає позивач, реконструкція квартири проведена на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації КВ 101240426319, виданої Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Приватний нотаріус КМНО Скринник Сергій Миколайович 22.05.2024 року, здійснив державну реєстрацію змін в ДРРПНМ щодо площі квартири з «81,5 кв.м» на «83 кв.м.» індексний номер рішення: 73254226. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 07.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковбасинською С.В. та витягом з Державного реєстру правочинів. Позивач, вважає, що вищевказаний комплекс дій здійснених Відповідачем є таким, що проведений з грубим порушенням норм чинного законодавства, а зареєстрований внаслідок незаконного переведення квартири в нежитлове приміщення та подальша її реконструкція зі знищенням частини фасаду будинку (у тому числі частини опорної стіни), який жодним чином не є власністю відповідача для обладнання окремого виходу, об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом. Так позивач зазначає, що переобладнання з житлової квартири в нежиле приміщення, що є зміною функціонального призначення об`єкта нерухомості, було здійснено з порушенням норм чинного законодавства без прийняття його в експлуатацію. Відповідач в ході проведення реконструкції квартири частково зруйнував частину несучої стіни фасаду будинку, яка не є власністю відповідача, та обладнано окремий вхід до будинку. Таким чином внаслідок дій відповідача частково знищено охоронюваний законом фасад будинку об`єкта культурної спадщини, зовнішній вигляд якого описаний у обліковій картці об`єкта культурної спадщини та суттєво змінено композиційне вирішення фасаду будинку. Такими діями відповідача порушені права позивача як співвласника будинку. Відповідно до абз.7 ч.5 ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до незначних наслідків (СС1) не можуть бути віднесені пам`ятки культурної спадщини національного та місцевого значення, визначені відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини». Позивач зазначає, що в контексті ст. 376 ЦК України відповідач здійснив реконструкцію квартири з частковим знищенням опорної стіни будинку для облаштування окремого входу зі збільшення його площі квартири та зміною її функціонального призначення без отримання дозвільних документів на здійснення будівельних робіт відповідного класу ризику (СС 2 або СС 3) та затвердження проектної документації. Тобто будівельні роботи були здійснені без відповідних документів, що робить такі будівельні роботи незаконними та самочинними з застосуванням правових наслідків ст. 376 ЦК України. На думку позивача, ефективним способом захисту її прав, як власника квартири у будинку № 19 буде зобов`язання відповідача, як особи, яка шляхом самочинного будівництва змінила характеристики опорної стіни фасаду будинку, яка є спільною сумісною власністю (у тому числі і позивача), а не частиною належної йому на праві власності Квартири, повернути в попередній стан прилеглу до квартири лицьову (фасадну) сторону будинку [ADDRESS] . Параметри попереднього стану (що існував до проведення відповідачем самочинного будівництва), до якого належить зобов`язати відповідача повернути об`єкт візуально зафіксовані в Обліковій картці об`єкта культурної спадщини (ох. №112-Кв), що перебуває під охороною держави у визначеному вищевказаною карткою вигляді. Крім того, роботи по реконструкції квартири у будинку [ADDRESS] , що є пам`яткою культури місцевого значення (охоронний № 1112-Кв.) були проведені відповідачем без письмового дозволу уповноваженого орану з охорони культурної спадщини та навіть без звернення до нього, що саме по собі є грубим порушенням чинного законодавства. Представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи через розміщене оголошення на сайті судової влади та за місцем знаходження майна. Відзив на заявлені вимоги до суду не надходив. Треті особи - Департамент охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Пам`ятник архітектури на Терещенківській» в судове засідання представників не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. 13.03.2025 року до суду надійшли пояснення Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в яких представник просить проводити розгляд справи без його участі та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. У поясненнях, представник третьої особи, цитуючи норми діючого законодавства, зокрема зазначив, що Департамент 06.11.2023 вніс до реєстру будівельної діяльності електронної системи інформацію, зазначену замовником будівництва, [PERSON] у поданому через центр надання адміністративних послуг, повідомленні про початок виконання будівельних робіт на об`єктах з незначними наслідками (СС1) «Капітальний ремонт групи нежитлових приміщень №1 магазин продовольчих та непродовольчих товарів з існуючою вхідною групою за адресою: [ADDRESS] » за реєстраційним номером КВ101240426319. Відповідно до діючого законодавства саме замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених в поданому ним повідомленні та декларації. Представник вказує, що відповідно до ч.6 ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва. Також представник зазначає, що Департамент не здійснював заходи державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкті будівництва за вказаною адресою. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та представників третіх осіб та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 07.11.2007 року. [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.09.2023 року. В цей же день було зареєстровано його право власності на квартиру. Як зазначено в п.2.5 Договору, Покупцю доведено до відома, що будинок в якому знаходиться відчужувана квартира, наказом міністерства культури України від 25.04.2019 року №354, внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятку архітектури місцевого значення, охоронний №1112-Кв. Отже, як вбачається, відповідач обізнаний про належність будинку [ADDRESS] до пам`ятки архітектури місцевого значення. Крім того в договорі зазначено, що на Покупця покладаються, зокрема обов`язки, використовувати квартиру - пам`ятку архітектури місцевого значення згідно з вимогами охоронного договору; власник має право здійснювати передачу у користування чи управління вказану квартиру - частину пам`ятки іншій юридичній чи фізичній особі тільки після письмової згоди органу охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації. Судом не встановлено що відповідач виконав умови договору купівлі-продажу та уклав охоронний договір. В подальшому, як вбачається, були внесені зміни до ДРРПНМ 22.09.2023 року щодо призначення приміщення з «квартира» на «групу нежитлових приміщень №1» та 22.05.2024 року щодо загальної площі квартири з «81,5 кв.м.» на «83,00 кв.м.». Частина 1 статті 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В той же час, стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.2 ст.319 ЦК України). Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч.5 ст.319 ЦК України). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст.319 ЦК України). Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом (ч.8 ст.319 ЦК України). Закон України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон) регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь. Як визначено в ст.1 Закону, об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; Стаття 22 Закону визначає, що пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця. Стаття 24 Закону визначає порядок утримання та використання пам`яток. Так, згідно з частиною 1 вказаної статті, власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Згідно з ч.2 ст.24 Закону, використання пам`ятки має здійснюватися відповідно до визначених або встановлених режимів використання, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Режими використання пам`ятки визначаються науково-проектною (науково-дослідною) документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Рішення про затвердження науково-проектної (науково-дослідної) документації з визначення режимів використання пам`ятки приймається: центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, - щодо пам`яток національного значення; органом охорони культурної спадщини Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями - щодо пам`яток місцевого значення. Частина 3 статті 24 Закону, до визначення у встановленому порядку режиму використання пам`ятки відповідно до частини другої цієї статті режим використання пам`ятки встановлюється відповідно до режимів використання, рекомендованих в обліковій документації або в охоронному договорі. У разі невизначення режиму використання пам`ятки в обліковій документації, охоронному договорі на пам`ятці допускаються лише консервація, реставрація, музеєфікація, ремонт, пристосування. Відомості про режими використання пам`ятки (у тому числі режими, встановлені відповідно до абзаців першого і другого цієї частини) вносяться до Державного земельного кадастру, містобудівного кадастру як обмеження у використанні земель. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (ч.4 ст.24 Закону). Як вбачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України місцевого значення як житловий будинок. Суду не надано доказів, що відповідний орган охорони культурної спадщини надав згоду на зміну призначення пам`ятки місцевого значення. А тому суд приходить до висновку, що зміна призначення пам`ятки місцевого значення відбулась з порушенням положень діючого законодавства. Частина 1 статті 26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначає, що консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації. Розробленню проектів консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток передує проведення необхідних науково-дослідних робіт, у тому числі археологічних і геологічних. У складі організаційно-функціональної структури підприємства - виконавця робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту, пристосування пам`яток мають передбачатися підрозділи та/або фахівці, які забезпечують виконання відповідних виробничо-технічних, виробничих функцій. Головний архітектор проекту, керівники та виконавці робіт повинні мати освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні для проведення відповідних робіт. Роботи із збереження об`єктів культурної спадщини проводяться згідно з реставраційними нормами та правилами, погодженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Будівельні норми та правила застосовуються у разі проведення робіт із збереження об`єкта культурної спадщини лише у випадках, що не суперечать інтересам збереження цього об`єкта. Згідно відповіді Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.10.2024 року №066-3202, за даними системи електронного документообігу Департаменту, звернення щодо надання дозволу на виконання будь-яких робіт за адресою: [ADDRESS] до Департаменту не надходили. З копії акту складеного 01.10.2024 року комісією ОСББ «Пам`ятник архітектури «Терещенківський» вбачається, що у зовнішній несучій стіні будинку [ADDRESS] , у вікні, яке знаходиться між двома іншими з лівої сторони від входу в будинок, зроблено будівельні роботи: демонтовано частину стіни, шляхом збільшення отвору вікна в довжину для створення входу/виходу з житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Крім того, проведені будівельні роботи по демонтажу всіх внутрішніх стін вище вказаної квартири. Щоб приховати наявність демонтажу лицевої (несучої стіни) під віконним отвором, з зовнішньої сторони його було приховано встановленням металевої ролети. Зазначене в акті підтверджується фотокартками. Стаття 29 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачає, що на фізичну або юридичну особу, діяльність якої негативно позначається на стані пам`ятки (створює загрозу знищення, руйнування, пошкодження, спотворення пам`ятки), покладається обов`язок вжити заходів, погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини, для запобігання такій загрозі та підтримання пам`ятки в належному стані за власні кошти. Стаття 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що клас наслідків (відповідальності) будівель і споруд (далі - клас наслідків) - це характеристика рівня можливої небезпеки для здоров`я і життя людей, які постійно або періодично перебуватимуть на об`єкті або які знаходитимуться зовні такого об`єкта, матеріальних збитків чи соціальних втрат, пов`язаних із припиненням експлуатації або з втратою цілісності об`єкта. Клас наслідків визначається відповідно до вимог будівельних норм і правил, затверджених згідно із законодавством. Усі об`єкти поділяються за такими класами наслідків (відповідальності): незначні наслідки - СС1; середні наслідки - СС2; значні наслідки - СС3. До незначних наслідків (СС1) не можуть бути віднесені об`єкти, зокрема, пам`ятки культурної спадщини національного та місцевого значення, визначені відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини". До значних наслідків (СС3) відносяться, зокрема, такі об`єкти: пам`ятки культурної спадщини, визначені відповідно до Закону України "Про охорону культурної спадщини". Віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва. Об`єкту присвоюється найвищий клас наслідків (відповідальності) за одним із критеріїв, встановлених частиною п`ятою цієї статті. Правильність визначення класу наслідків (відповідальності) перевіряється під час проведення експертизи проектів, якщо здійснення такої експертизи є обов`язковим відповідно до закону. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано декларацію КВ051231031330 про початок будівельних робіт: «капітальний ремонт групи нежитлових приміщень № 1 - магазин продовольчих та непродовольчих товарів» за класом наслідків СС1 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації КВ 101240426319 за класом наслідків СС1, що підтверджується витягом з реєстру будівельної діяльності. Водночас, враховуючи вимоги статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та оскільки будинок [ADDRESS] , в якому знаходиться квартира є пам`яткою культурної спадщини місцевого значення, будівельні роботи по його реконструкції (тим більше з частковим знесенням фасадної опорної стіни для обладнання окремого входу) не могло за будь-яких обставин бути віднесено до будівельних робіт з незначними наслідками (СС 1). Стаття 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначає перелік документів за наявності яких Замовник має право виконувати будівельні роботи. Зокрема, після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля". Виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом (згідно з ч.7 ст.32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Під час розгляду справи встановлено. що відповідач не отримував дозвіл від органу державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт. Стаття 376 ЦК України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає: співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оскільки права позивача, як співвласника багатоквартирного будинку порушені шляхом зміни фасаду та часткового знищення опорної стіни будинку об`єкта культурної спадщини, здійснені відповідачем будівельні роботи є самочинним будівництвом, суд вважає що заявлені вимоги підлягають задоволенню та з метою відновлення пам`ятки культурної спадщини, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача повернути у попередній стан, що існував до самочинного будівництва, лицьову (фасадну) сторону будинку, що прилягає до квартири [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved