Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про застосування наслідків нікчемного заповіту від 17.08.2004 року, який був складений [PERSON] , та посвідчений секретарем виконкому Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину спадкового майна за адресою [ADDRESS] та визнання недійсною державної реєстрації права власності на спадкове майно за адресою [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача не з`явилася, однак від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи у її відсутності. Від представника відповідача також надійшла заява, відповідно до якої вона просила провести розгляд справи у її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувати строк позовної давності. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Згідно заповіту від 11.02.1998 року, який зареєстрований в реєстрі за №9, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Відповідно до заповіту від 07.07.2000 року, який зареєстрований в реєстрі за №144, [PERSON] заповіла все своє майно в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту від 17.08.2004 року, який зареєстрований в реєстрі за №414, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно постанови Верховного суду від 03.11.2021 року заповіт [PERSON] складений 17.08.2004 року визнано нікчемним на підставі частини першої статті 1257 ЦК України. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON] , оскільки звернулась 21.01.2005 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний термін, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12.04.2018 року по цивільній справі №2-368/2005 за позовом [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до Рідківської сільської ради Новоселицького району про визнання права власності. Відповідно до рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11.04.2005 року по вищевказаній цивільній справі за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12.04.2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 11.04.2005 року закрито у зв?язку із тим, що судовим рішенням питання про права, свободи та інтереси апелянта не вирішувалося. Зокрема судом апеляційної інстанції констатовано, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу [PERSON] помер [INFO] , тобто до моменту відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] , а тому права позивача по даній справі не порушено. Згідно відомостей із реєстру прав власності на нерухоме майно №11102494 від 15.06.2005 року встановлено, що домогосподарство за адресою [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення суду від 11.04.2005 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.09.2017 року спадкоємцем майна [PERSON] є її онука [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №109223128 від 27.12.2017 року встановлено, що домогосподарство за адресою [ADDRESS] зареєстроване державним реєстратором за Сергійчук Анжелою Драгошівною. Постановою Верховного суду від 03.11.2021 року по справі №720/1156/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було встановлено, що заповіт від 17.08.2004 року, який зареєстрований в реєстрі за №414, від імені [PERSON] в силу закону є нікчемним, оскільки під час його посвідчення було порушено порядок, зокрема оскільки [PERSON] через хворобу не могла його прочитати, а тому секретар сільської ради зобов?язана була посвідчити його у присутності двох свідків, що зроблено не було. В силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України вищевказане рішення суду має преюдиціальне значення по даній справі, оскільки в ній беруть участь ті ж самі особи. Таким чином, для застосування наслідків нікчемного правочину - заповіту від 17.08.2004 року, слід дати відповіді на такі питання: чи було порушено право позивача, чи позивачем вибрано ефективний спосіб захисту його права, чи не пропущено строк позовної давності щодо застосування наслідків нікчемного правочину. Суд вважає, що право позивача, незважаючи на факт нікчемності правочину, у даних правовідносинах порушено не було, оскільки матеріалами цивільних справ не було встановлено того, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Зокрема в спадковій справі, яка міститься в цивільній справі №720/1156/18, відсутня її заява про прийняття спадщини. Також позивачем не було доведено того, що на момент смерті [PERSON] вона постійно проживала із покійною, та ця обставина заперечується відповідачем, а тому суд вважає її не доведеною. Оскільки в силу ч.1 ст.1268 ЦК України прийняття спадщини є правом спадкоємця за законом чи заповітом, то відповідно від встановлення такого юридичного факту залежить можливість отримання ним права власності на спадкове майно. Оскільки [PERSON] не прийняла спадщину у встановлений законом спосіб, то відповідно у неї не виникало право на отримання спадщини у власність, а відповідно нікчемним заповітом, в свою чергу, не було порушено її право на спадщину, для отримання права на яку вона не вчинила юридично значимих дій. Враховуючи викладене, право позивача порушено не було, а тому відповідно захисту судом не підлягає. У зв`язку із встановленням відсутності порушеного права позивача питання щодо того, чи позивачем вибрано ефективний спосіб захисту його права вирішенню не підлягає із логічних причин. Щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності до даних правовідносин. Факт пропуску позовної давності був встановлений постановою Верховного суду від 03.11.2021 року по справі №720/1156/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, однак він може бути підставою для відмови у позові лише у випадку доведення позивачем порушення свого права, а тому з підстав зазначених вище, суд не посилається на це, як на додаткову підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд на підставі ст.ст.1233, 1253, 1254, 1258, 1262, 1268, ЦК України,

Outcome: dismissed