Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №24. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 лютого 2009 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, між подружжям немає нормальних сімейних стосунків, взаєморозуміння, поваги. Тривалий час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюб між ними фактично розпався, існує формально і зберегти його неможливо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 13 травня 2025 року. 13 травня 2025 року розгляд справи відкладено на 02 червня 2025 року. 01 травня 2025 року до суду надійшла заява відповідача про надання строку для примирення тривалістю шість місяців. 29 травня 2025 року до суду надійшли заперечення [PERSON] щодо надання строку для примирення. Позивач зазначає, що з відповідачем вони фактично є чужими людьми, які лише збираються в одному місці, однак не мають жодних ознак сім`ї. Відповідач повністю відсторонився від дружини та дітей. [PERSON] , крім написання заяви про примирення та налагодження відносин з дітьми, не вчинив жодних дій для відновлення сім`ї. Позивач вважає, що сім`ю зберегти неможливо, строк для примирення буде формальним та не принесе жодного результату, оскільки вона не бажає збереження сім`ї, її рішення про розірвання шлюбу є категоричним та не може бути зміненим, зазначає, що подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Позивач просить відмовити у задоволенні клопотання про надання строку для примирення та розірвати її шлюб з відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явилася, у запереченнях щодо надання\~строку для\~примирення просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, за присутності її представника адвоката Мороченця Я.І. Представник позивача адвокат Мороченець Я.І. в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні вказав, що заяву про надання строку для примирення не підтримує, проти розірвання шлюбу з позивачем не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив наступне. 12 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області складено відповідний актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12 лютого 2009 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що свідчать свідоцтво про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Матеріали справи не містять доказів наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У ч.1 ст.24 СК України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України (ч.2 ст.36 СК України). Відповідно до ст.51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі N 369/7035/18. Закріплена у ст.111 СК України норма щодо примирення є диспозитивною, оскільки, суд має вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Вказана правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону. Позивач у письмових запереченнях зазначає, що фактично сім`ї немає вже багато років, протягом останнього року спілкувалася з відповідачем дуже рідко. Відповідач за рік часу не зробив жодного кроку для відновлення сімейно-шлюбних стосунків, живе сам по собі. Позивач стверджує, що подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти збереження шлюбу та стверджує, що примирення неможливе, відповідач не наполягає на наданні строку на примирення, проти розірвання шлюбу не заперечує. Наведені обставини у своїй сукупності виключають можливість та практичну необхідність надання строку на примирення сторін. Встановивши, що розлад подружніх стосунків сторін не є тимчасовим явищем, шлюб між сторонами носить формальний характер, враховуючи категоричну позицію позивача щодо неможливості збереження сім`ї, та відповідача, який не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечите інтересам сторін та дійшов висновку, що позов слід задовольнити. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved