Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

В лютому 2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Конюшка Д.Б. звернулась до суду із позовом до відповідача КП «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача майнову шкоду в загальній сумі 121233,42 грн, моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.10.2024 о 12-20 год. в м. Києві по проспекту Академіка Глушкова, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан» б.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перебував в трудових відносинах із відповідачем, транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті аварії належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2024 у справі № 752/23305/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу. Позивач вказує, що, відповідно до висновку ФОП [PERSON] № 1219/11-24 від 16.11.2024, який було виготовлено на замовлення позивача та оплачено, останньою, в розмірі 6500,00 грн., - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] складає суму в розмірі 121233,42 грн. З огляду на те, що винна в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді особа на час вчинення аварії виконувала свої трудові обов`язки та перебувала в трудових відносинах із відповідачем, а відтак наявні підстави для відшкодування зазначеним підприємством позивачу фактичного розміру заподіяних матеріальних збитків в сумі 121233,42 грн. Крім того, позивач вказує, що пошкодження транспортного засобу призвело до значних матеріальних та організаційних втрат, які вимагали від позивача додаткового часу та коштів на ремонт транспортного засобу, відповідач в добровільному порядку не бажав відшкодовувати завдані збитки, що призвело до моральних страждань через необхідність зміни звичного укладу життя, необхідності докладання значних зусиль та часу для відновлення порушених прав позивача, а відтак наявні підстави для відшкодування відповідачем завданої моральної шкоди, яка позивачем оцінена в розмірі 15000,00 грн. Посилаючись на викладене, а також з огляду на залишення відповідачем без належного реагування вимог позивача про відшкодування завданих збитків в добровільному порядку, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. В березні 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем помилково обчислено розмір завданих збитків в сумі 121233,42 грн., оскільки, за висновками, наданого позивачем звіту, - розмір завданої матеріальної шкоди становить суму в розмірі 94347,82 грн. Також позивачем не надано документів на підтвердження як проведення відновлювального ремонту ТЗ на певну суму, так і того, що позивачем проведено відновлювальний ремонт, на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку, зазначеного у звіті. З огляду на викладене, сторона відповідача вказує, що позивачем не доведено розмір позовних вимог, а відтак відсутні підстави для стягнення заявлених сум із відповідача. Крім того, в частині позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди представник відповідача вказує на відсутність жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та базується на припущеннях, а відтак відсутні підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу з огляду на його завищений розмір. Так, відповідач вказує, що заявлена до стягнення сума є не співмірною із наданим адвокатом обсягом правничих послуг, а тому відповідач просив зменшити розмір цих витрат та не заперечував проти стягнення цих витрат в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 в сумі 3028,00 грн., а в решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу просив відмовити. В березні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач має право на відшкодування витрат, які зробила або мусить зробити для повного відновлення свого порушеного права (повна вартість відновлювального ремонту), тобто у тому числі і такі дії, які настануть у майбутньому, а відтак із відповідача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту, яка, відповідно до звіту, що не був спростований відповідачем, - складає суму в розмірі 121233,42 грн. Крім того, сам факт пошкодження транспортного засобу позивача є безумовною обставиною, що свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан позивача та спричинення їй душевних страждань, а відтак наведене є достатнім для висновку про заподіяння їй моральної шкоди. За внутрішнім переконанням позивача розмір моральної шкоди, завданої протиправними діями винуватця ДТП, який перебував в трудових відносинах із відповідачем, з огляду на принципи розумності і справедливості має бути відшкодована відповідачем саме в розмірі 15000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, та при винесені рішення врахувати обґрунтування, викладені у письмовому відзиві на позов. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 18.10.2024 о 12-40 год. в м. Києві по проспекту Академіка Глушкова, 1 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Богдан» б.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який перебував в трудових відносинах із відповідачем, транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті аварії належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.12.2024 у справі № 752/23305/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу. В ході розгляду справи відповідачем не заперечувався факт перебування [PERSON] в трудових відносинах із КП «Київпастранс». Відповідно до звіту ФОП [PERSON] № 1219/11-24 від 16.11.2024, який було виготовлено на замовлення позивача та оплачений, останньою, в розмірі 6500,00 грн., - вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] становить суму в розмірі 94347,82 грн., вартість відновлювального ремонту - 121233,42 грн., ринкова вартість транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] без урахування аварійних пошкоджень - 311915,20 грн., а розмір витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] з урахуванням зносу зменшений на суму, визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість - 92427,42 грн. Належних та достатніх доказів на спростування наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку, стороною відповідача в ході розгляду справи суду надано не було. Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача вказувала, що за вимогами закону відшкодуванню підлягають витрати, які позивач зробила або мусить зробити для повного відновлення свого порушеного права (повна вартість відновлювального ремонту), тобто у тому числі і такі дії, які настануть у майбутньому, а відтак із відповідача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту, яка, відповідно до звіту, складає суму в розмірі 121233,42 грн. Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, сторона відповідача вказувала про помилковість обчислення позивачем розміру завданих збитків в сумі 121233,42 грн., оскільки, за висновками наданого позивачем звіту розмір завданої матеріальної шкоди становить суму в розмірі 94347,82 грн, а тому з огляду на відсутність документів на підтвердження як проведення відновлювального ремонту ТЗ на певну суму, так і того, що позивачем фактично проведено відновлювальний ремонт, на суму, яка б перевищувала суму матеріального збитку, - відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми збитків. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, а також заперечень на позов в цій частині, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] працював в КП «Київпастранс» і здійснив ДТП, керуючи належним відповідачу транспортним засобом «Богдан» б.н. [NUMBER] , при виконанні трудових обов`язків, а тому, враховуючи положення ст. 1172 ЦК України, КП «Київпастранс» зобов`язане відшкодувати шкоду завдану його працівником та є належним відповідачем у даному спорі. Крім того, згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Обґрунтовуючи позов про відшкодування майнової шкоди у розмірі 121233,42 грн., сторона позивача посилалась на звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного КТЗ № 1219/11-24 від 16.11.2024, вказавши на те, що відшкодуванню підлягає вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] в сумі 121233,42 грн. Представник відповідача, заперечуючи проти позову в цій частині, вказав на те, що позивачем невірно визначено вартість матеріального збитку, яка підлягає відшкодуванню, та не підтверджено понесених витрат на відновлювальний ремонт понад суму матеріального збитку. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 66 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Як вже зазначалось вище, згідно звіту ФОП [PERSON] № 1219/11-24 від 16.11.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] становить суму в розмірі 94347,82 грн., вартість відновлювального ремонту - 121233,42 грн., ринкова вартість транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] без урахування аварійних пошкоджень - 311915,20 грн., а розмір витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] з урахуванням зносу зменшений на суму, визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість - 92427,42 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів того, що на час розгляду справи судом відновлювальний ремонт автомобіля проведений та його вартість складає 121233,42 грн., стороною позивача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що винна в дорожньо-транспортній пригоді особа під час виконання трудових обов`язків і, перебуваючи із відповідачем в трудових відносинах, спричинила позивачу матеріальну шкоду, однак, стороною позивача не надано доказів того, що сума фактично виконаних ремонтних та відновлюваних робіт транспортного засобу «Богдан А-09201» р.н. [NUMBER] складає 121233,42 грн, а відтак із відповідача на користь позивача підлягає стягненню підтверджений розмір матеріальної шкоди в сумі 94347,82 грн, в зв`язку з чим позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають частковому задоволенню. Варто відмітити, що в разі проведення позивачем фактичного відновлювального ремонту автомобіля, вартість якого буде перевищувати розмір матеріальної шкоди в сумі 94347,82 грн, позивач за вимогами закону не позбавлена права звернутись із вимогами про стягнення із відповідача решти суми завданих матеріальних збитків. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частинами 2, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). За змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди сторона позивача вказувала на те, що позивачем перенесено моральні та душевні страждання, у зв`язку із фізичним пошкодженням транспортного засобу, змінився її звичайний ритм життя, а тому позивач була вимушена докласти значних зусиль для відновлення своїх прав, в тому числі з огляду на те, що відповідач відмовився відшкодувати завдані збитки в добровільному порядку. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд вважає справедливою суму в розмірі 5000 грн., оскільки, така сума здатна покрити моральні страждання особи, понесені нею у зв`язку з пошкодженням її майна та необхідністю здійснення судового захисту порушених прав, а також суд приймає до уваги те, що доказів про понесення страждань, які необхідно компенсувати більшою сумою, позивачем суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги характер та обставини дорожньо-транспортної пригоди, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну її звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Суд зауважує, що саме такий розмір моральної шкоди є виваженим та співмірним, а також не спричинить збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить в край тяжкий майновий стан відповідача. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (72,92 %), а саме: судовий збір у розмірі 883 грн. 86 коп., та витрати, пов`язані із складанням звіту в розмірі 4739 грн 80 коп. В частині розподілу витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. З наявних у справі доказів вбачається, що в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, стороною позивача було надано суду докази, які підтверджують витрати позивача на правову допомогу в сумі 14000 грн. Однак, в ході розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про зменшення цих витрат та відповідач просив стягнути ці витрати в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 в сумі 3028,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial