Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя , в якому просила суд: Встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , народження [INFO] уродженки м. Київ Україна та [PERSON] [INFO] , уродженця м. Сміла Черкаської області без реєстрації шлюбу в період з травня 2008 року по 27 грудень 2008 року. Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий, колір фіолетовий сумісною власністю. В порядку поділу сумісного спільного майна подружжя визнати за [PERSON] 20 жовтня 1977 року уродженки м. Київ Україна право власності на 0,07505 га. земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186). В порядку поділу сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] 20 жовтня 1977 року уродженки м. Київ Україна право власності на автомобіль Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, державний реєстраційний номер [NUMBER] колір червоний, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] [INFO] , уродженця м. Сміла Черкаської області на користь [PERSON] 20 жовтня 1977 року уродженки м. Київ витрати на проведення експертизи у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп. Стягнути з [PERSON] [INFO] , уродженця м. Сміла Черкаської області на користь [PERSON] 20 жовтня 1977 року уродженки м. Київ судовий збір у розмірі 5 244 (п`ять тисяч п`ятсот двісті сорок чотири тисячі) гривень 66 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: З кінця травня 2008 року сторони почали проживати разом однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах. З травня 2008 року по березень 2017 року сторони, як подружжя проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить батьку Позивача. З 08 листопада 2008 року Відповідач зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~26 грудня 2008 року Позивачем та Відповідачем, під час спільного проживання і ведення спільного господарства подружжям було придбано в кредит автомобіль марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] . 27 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2174. Від цього шлюбу народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 25 травня 2010 року Позивачем та Відповідачем було придбане наступне майно: земельну ділянку, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186). Позивач зазначив, що має право на частини земельної ділянки кадастровий номер 3222483201:01:020:0186, тобто на 0,0750 га., оскільки дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю. 27 квітня 2012 року Позивач та Відповідач придбали в кредит автомобіль марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, державний номер [NUMBER] . Право вланості на автомобіль зареєстроване за [PERSON] . Оскільки фактично, автомобіль марки, Nissan, модель X-Trail, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] , перебуває у користуванні Відповідача, Позивач не заперечував щоб даний транспортний засіб й надалі залишився у користуванні і власності Відповідача, а Позивачу залишився у користуванні та власності автомобіль марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, яким вона фактично користується з моменту придбання даного автомобіля і який їй необхідний для забезпечення потреб дітей. У березні 2017 року Відповідач залишив родину і з того часу проживав окремо. Враховуючи наведене, позивач звернувся з позовом до суду. Ухвалою від 05.06.2018 року постановлено відкрити провадження у справі, за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 05.06.2018 року постановлено в порядку забезпечення позову накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та накласти арешт на автомобіль Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Nissan, модель X-Trail державний номер [NUMBER] . 20 липня 2018 року представником відповідача до суду подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя до [PERSON] , третя особа юридична особа за законодавством Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії. У зустрічному позові, вказав, що 15 вересня 2006 року [PERSON] самостійно за договором купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] (далі-Власна квартира). 17 вересня 2008 року [PERSON] вирішив продати власну квартиру та уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу за умовами якого отримав від покупця 654\~376, 00 грн. 08 листопада 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . 15 грудня 2008 року між [PERSON] та ТОВ ,,Автомобільний центр Голосіївський укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу в кредит № 3341. Предметом договору був автомобіль марки, Nissan модель X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2008 року випуску. [PERSON] посилався на те, що 22 грудня 2008 року здійснив за власні кошти передплату (аванс) за автомобіль Nissan у розмірі 75\~000 грн. [PERSON] вважає, що 34/100 частки автомобіля Nissan є його особистою приватноб власністю, оскільки оплату першого внеску при його придбанні (75\~000 грн.) Відповідач здійснив за кошти, що належали йому особисто від продажу особистої квартири. Відтак, на його думку лише 64/100 частки Автомобіля Nissan може бути віднесено до спільної сумісної власності подружжя. 26 грудня 2008 року між [PERSON] та АТ ,,Індекс-банк укладено кредитний договір № 499/708467 на суму 143\~823 грн. з метою придбання автомобіля Nissan. 27 грудня 2008 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . 25 травня 2010 року [PERSON] за договором купівлі продажу за власні кошти придбав земельну ділянку, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222483201:01:020:0186, вартістю 293\~244 грн. [PERSON] вказує, що він 25 травня 2010 року зняв зі свого банківського рахунку кошти у розмірі 40 000 доларів США, що підтверджуються заявою на видачу готівки № 101 від 25.05.2010 року, та в той же день уклав договір-купівлі продажу земельної ділянки, а тому він вважає, що дана земельна ділянка не підлягає поділу між сторонами. Окрім того, [PERSON] зазначив, що оскільки Позивач ніде не працювала, а тому це виключає можливість фінансової участі у придбанні земельної ділянки. Інших джерел для придбання земельної ділянки у подружжя не було, в тому числі не було можливості придбати її за кошти сімейного бюджету. Оскільки його заробітна плата складала 34\~447 грн. на місяць. 27 квітня 2012 року між Позивачем та ТОВ ,,Фінансова компанія ,,НІКО КАПІТАЛ укладено кредитний договір № 12/ФО-с/32 на придання автомобіля Mitsubishi ASX 2.0 AT Ultimate, д.н.з [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску. Відповідач погодився, що автомобіль Mitsubishi є спільною сумісною власністю подружжя, а тому має бути розподілений між сторонами в рівних частинах. 27 вересня 2015 року, зі слів [PERSON] , Відповідач за згодою Позивача отримав кредит на навчання у бізнес-школі ,,IE Bussness School (Великобританія, м. Лондон) у розмірі 71\~157,26 доларів США зі строком погашення до 07 січня 2023 року. Станом на березень 2017 року, коли сторони фактично перестали проживати заборгованість по кредиту на навчання становила 43 052, 75 доларів США, що на дату виписки з кредитного рахунку від 3 березня 2017 року по курсу НБУ становить 1 166 299 грн. Тому на думку [PERSON] зобов`язання по погашенню кредиту є спільними для сторін, а суд має їх врахувати при вирішенні справи. [INFO] у сторін народилася друга донька [PERSON] . З часом особисті стосунки погіршилися, що призвело до того, що [PERSON] починаючи з 15 березня 2017 року став проживати окремо від Позивача і дітей [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві просив суд: Визнати особистою приватною власністю [PERSON] наступне майно: Земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222483201:01:020:0186, розміром 0,1501 га; Частку у розмірі 34/100 Автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , 2008 року випуску. Визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступне майно : Автомобіль Mitsubishi ASX 2.0 AT Ultimate, д.н.з [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску. Частку в розмірі 66/100 Автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , 2008 року випуску. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на наступне майно: Автомобіль Mitsubishi ASX 2.0 AT Ultimate, д.н.з [NUMBER] , № шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску. Частку в розмірі 66/100 Автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , 2008 року випуску. В порядку поділу майна врахувати спільні зобов`язання подружжя за кредитним договором від 27 вересня 2015 року з [PERSON] , станом на 03 березня 2017 року, що складає 43 052,75 доларів США, шляхом залишення їх виконання одноосібно за [PERSON] . Стягнути з [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 8 810 грн. 20 липня 2018 року разом зі зустрічною позовною заявою представником було направлено відзив на позовну заяву, яка містить аналогічні доводи і міркування вказані у зустрічній позовній заяві. Згідно Розпорядження Києво-Святошинського районного суду Київської області № 841 від 07 грудня 2018 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи: Рішення Вищої ради правосуддя від 11 липня 2018 року № 2247/3дп/15-18 про відсторонення судді Усатова Д.Д. від здійснення правосуддя; Рішення зборів суддів від 13 липня 2018 року та відповідно до пункту 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 369/6094/18 (провадження № 2/369/2657/18). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2018 року головуючою суддею по справі 369/6094/18 (провадження № 2/369/2657/18) визначено суддю Ковальчук Л.М. Ухвалою від 10 грудня 2018 року прийнято до провадження дану цивільну справу, вирішено розгляд справи призначити за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання. Ухвалою від 12 червня 2018 року було вирішено зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , про поділ майна подружжя залишити без руху та надати строк для усунення недоліків. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 13 вересня 2019 року вирішено прийняти до\~спільного розгляду\~з позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про встановлення\~факту проживання\~однією сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу,\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю та\~поділ майна\~подружжя,\~зустрічний позов\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору\~на стороні\~позивача,\~юридична особа\~за законодавством\~Сполученого Королівства\~Великобританії та\~Північної Ірландії,\~Продіджи Файненс\~Лімітед,\~про поділ\~майна подружжя. 3 жовтня 2019 року від представника Позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву у якому вказала про те, що немає достатніх доказів того, що Відповідач отримав кошти за договором купівлі продажу квартири від 17 вересня 2008 року. Оскільки фатичним власником даної квартири була перша дружина позивача. 17 травня 2008 року відбулось не укладання договору купівлі продажу квартири, а заміна титульного володільця, з колишньої дружини Позивача на її матір. Грошові кошти за даним договором Відповідач не отримував. Позивач також заперечувала, щодо визнання особистою власністю у розмірі 34/100 Автомобіля Nissan X-Trail, д.н.з. [NUMBER] , в зв`язку зі сплатою внеску у розмірі 75 000 грн Відповідачем. Оскільки дані кошти були позичені, та поверталися у шлюбі за кошти з спільного бюджету. Позивач вказав, що земельна ділянки\~в дійсності\~була придбана\~за спільні\~кошти подружжя\~за 293\~244\~грн.Щодо вимоги Позивача по зустрічному позову\~про поділ автомобіля Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач зазначила, що в своїй апеляційній скарзі \~від 03 липня 2018 року [PERSON] був згоден щоб автомобіль Mitsubishi, державний реєстраційний номер [NUMBER] й надалі залишався у власності [PERSON] , оскільки вона використовує даний автомобіль в інтересах спільних дітей. З приводу кредитного договору з Компанією ,,Продіджи Файнс Лімітед, Позивач зазначила, що він укладався без її відома, оскільки вона не надавала нотаріальної згоди на укладання такого документа та не в інтересах родини, тому просила не враховувати кредитні зобов`язання при поділі майна подружжя. 5 листопада 2019 року від представника Відповідача надійшла відповідь на відзив. Відповідач зазначав, що в дійсності він отримав грошові кошти від продажу квартири, але не може підтвердити даний факт оскільки документи у нього не збереглися. Земельна ділянка та частина автомобіля Nissan X-Trail, були придбанні саме за кошти від продажу квартири. Кредитний договір на навчання був укладений в інтересах родини. 02 грудня 2019 року від представника Позивача надійшло заперечення у якому остання посилалася на те, що Відповідач не спростував доводів викладених у відзиві на позовну заяву та не надав належних та допустимих доказів з приводу наявності у нього власних грошових коштів отриманих до шлюбу з Позивачем. 09 грудня 2019 року була винесена ухвала про витребування доказів. 09 грудня 2019 року була винесена ухала про задовлення клопотань представника позивача і представника відповідача про призначення по справі судової комплексної товарознавчої і автотоварознавчої експертизи. 4 лютого 2021 року було винесено ухвалу про витребування доказів. Ухвалою від 15 липня 2021 року суд ухвалив повернути справу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової комплексної товарознавчої і автотоварознавчої експертизи відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2019 року. Ухвалою від 31 січня 2022 року судом провадження у справі поновлено. 18 жовтня 2022 року ухвалою суду вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду. Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дяченка В.В. № 207 від 27.09.2023 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/6094/18 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В. Ухвалою суду від 27 вересня 2023 року вирішено прийняти до\~розгляду цивільну\~справута призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 24.04.2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача до суду подав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Представник відповідача до суду подав заяву, в якій вказав, що просить суд здійснювати розгляд справи у його та відповідача відсутності, просив задовільнити зустрічну позовну заяву проти задоволення первісної позовної заяви заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81, 82 України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно дост. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу щодо права сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст. 60 СК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Відповідно до змісту статті 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі N 6-163 цс 12. Свідок [PERSON] племіник Позивачки, пояснив, що йому відомо про те, що строни проживали однією сім`єю з 2008 року за адресою: [ADDRESS] . Вони придбали атомобль Nissan та атомобіль Mitsubishi. Позивач користувалася автомобілем Mitsubishi, даний автомобіль відповідач фактично подарував позивачу. Відповідач завжди користувався автомобілем Nissan. Також подружжя придбало земельну ділянку в с. Забір я. За який кошт придбавалося майно йому невідомо, але він знає, що сторони а той час працювали і їм допомагали фінансово батьки позивача. Свідок [PERSON] , мати Позивачки, пояснила, що сторони почали жити разом з 2008 року за цей час купили за кредитні кошти машини Nissan та [PERSON] . [PERSON] користувався Відповідач, а автомобілем Mitsubishi користувалася Позивачка. Також сторони придбали земельну ділянку в селі Забір я. На даній ділянці подружжя планувала побудувати будинок для спільного проживання. За які кошти придбали дану земельну ділянку свідку невідомо. Про навчання Відповідача свідку не відомо. Свідок [PERSON] колега Відповідача, повідомив, що Відповідач навчався іспанській програмі МВА, за яку платив кредит, але у зв`язку з війною та ковідом не зміг реалізувати свій потенціал не дивлячись на проходження даного курсу. Також надав свідчення про те, що Відповідач купив одну машину собі, а іншу дружині. [PERSON] чоловік тітки Позивачки, пояснив, що сторони придбали два автомобіля, земельну ділянку. Відповідач брав 50 000 доларів на навчання, а Позивач не підтримувала взяття даного кредиту. [PERSON] масажист-банщик, повідомив, що надавав Відповідачу послуги масажу і йому відомо від Відповідача про те, що в родині виникали суперечки через кредит на навчання, оскільки Позивач була проти такого кредиту. Також йому відомо, що сторони придбали два автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд установив, що [PERSON] та [PERSON] з травня 2008 року по 27 грудень 2008 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у місті Києві за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут, взаємні права та обов`язки. Вказані обставини визнаються стороною відповідача, про що підтвердив представник відповідача у ході судового засідання, суд не має сумніву у достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню. Судом не встановлено, що 27 вересня 2015 року [PERSON] взяв кредит у Компанії ,,Продіджі Файненс Лімітед на його навчання у бізнес школі ,,IE Bussness School (Великобританія, м. Лондон). Оскільки до зустрічної позовної заяви наданий кредитний договір на іноземній мові та сторною не надано офіційного перекладу даного документи, тому Суд позбавлений можливості вастановити обставини укладанння даного кредитного договру. У матеріалах справи також відсутня заява-згода від [PERSON] на отримання кредиту на навчання [PERSON] у бізнес-школі ,,IE Bussness School (Великобританія, м. Лондон) у розмірі 71\~157,26 доларів США Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 у справі N 372/1558/16-ц вказав на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів про надання дружиною згоди на укладення договору позики, як і доказів про те, що вона знала про існування такого договору та про придбання спірної квартири за одержані в борг за розпискою грошові кошти, не надано. Матеріали справи не містять належних доказів, що [PERSON] були отримані кошти, за договором позики на навчання у бізнес-школі ,,IE Bussness School (Великобританія, м. Лондон), відсітня згода дружини на отримання такого кредиту, відсутні докази що дані кредитні кошти були використані в інтересах сім`ї, а тому дані витрати не повинні враховуватися при поділі майна подружжя. 26 грудня 2008 року під час спільного проживання і ведення спільного господарства сторонами було придбано в кредит автомобіль марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , тип ТЗ легковий, колір фіолетовий. В подальшому кредит за даний автомобіль був сплачений у період шлюбу. Спірний автомобіль був придбаний за час спільного проживання, а тому у цьому випадку, діє презумпція спільності права власності на спірний автомобіль. 27 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2174. Від цього шлюбу є малолітні діти: [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу сторони придбали 25 травня 2010 року: земельну ділянку, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186). Спірна земельна ділянка була придбана під час шлюбу, а тому у цьому випадку, діє презумпція спільності права власності на спірну земельну ділянку. Тягар доказування, що часка у розмірі 34/100 автомобіля марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] та земельна ділянка належить [PERSON] на праві особистої приватної власності покладається саме на нього. З огляду, на встановлені обставини та надані докази, суд вважає, що [PERSON] не спростував належними та допустимими доказами, що часка у розмірі 34/100 автомобіля марки, Nissan модель X-Trail та земельна ділянка придбані за його власні кошти та є його особистою приватною власністю, з огляду на наступне. Платіжне доручення від 22 грудня 2008 року, на яке посилається [PERSON] , як на доказ здійснення передплати авансу за автомобіль арки, Nissan модель X-Trail,у розмірі 75 000 гривень за особисті кошти є неналежної якості та його не можливо прочитати, тому Суд не бере до уваги платіжне доручення від 22 грудня 2008 року. Заява на видачу готівки 101 від 25 травня 2010 року не містить доказів того, що кошти, які видавалися [PERSON] , були його особистими коштами. Суд не бере до уваги також договір купівлі-продажу квартири від 17 вересня 2008 року, оскільки [PERSON] не довів, що гроші від продажу належної [PERSON] нерухомості витрачені на придбання спірного автомобіля та земельної ділянки. В період шлюбу сторони придбали 27 квітня 2012 року в кредит автомобіль марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT Ultimate, рік випуску 2012, колір червоний, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER] , державний номер [NUMBER] . Спірний автомобіль був придбаний за час шлюбу, а тому у цьому випадку, діє презумпція спільності права власності на спірний автомобіль. У березні 2017 року [PERSON] залишив родину і з того часу проживав окремо. 19 жовтня 2018 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано, про що свідчить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-земельної та автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 369/6094/18 від 11 січня 2022 року проведеною науково-дослідним інститутом судових експертиз № 26649/21-41/26963/21-54. Ринкова вартість земельної ділянки розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186), станом на час проведення експертизи 01.12.22 визначена у наступному розмірі 416 532, 00 грн. Визначена вартість не містить ПДВ. Ринкова вартість автомобіля марки Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] ,2008 року, станом та у цінах на момент проведення огляду 27.10.2021 року, складає 302 765,89 грн. Ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT, державний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, становить у цінах на момент проведення огляду 27.10.2021 року, складає 312 022,48 грн. Отже, автомобіль марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] , земельна ділянка, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186), автомобіль марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT, державний номер [NUMBER] , відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. А відтак посилання відповідача, що частка у розмірі 34/100 автомобіля марки, Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] та земельна ділянка, розміром 0,1501 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186) є його приватною власністю не заслуговують на увагу суду. Таким чином, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки, було встановлено, що у шлюбі та після розірвання шлюбу Позивач фактично користується автомобілем марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT, а Відповідач фактично користується автомобілем Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] , 2008 року, вартість даних автомобілів є однаковою, то дані автомобілі підлягають поділу шляхом визначення право власності на автомобіль марки Mitsubishi, модель ASX 2.0 AT за [PERSON] та визначення право власності на автомобіль Nissan модель X-Trail, державний номер [NUMBER] ,2008 року за [PERSON] Суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спіру земельну ділянку на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на земельну ділянку: 1/2 частини земельної ділянки, розміром 0,07505 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 3222483201:01:020:0186) кожному. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 5244 грн гривень судового збору та 17\~213 грн. 12 коп. витрат на проведення експертизи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved