Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит від 20.08.2021 в розмірі 66905.26 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] (далі - позичальник, відповідач,) було укладено договір про споживчий кредит № 1041572771. 17.01.2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "'Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором № 1041572771. 10.01.2023 між ТОВ ''Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, згідно з яким ТОВ ''Вердикт Капітал" передали ТОВ "Коллект Центр" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором № 1041572771. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ "Коллект центр" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 66905.26 грн, з яких: 10633.00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 54812.26 грн - сума заборгованості за відсотками, 1460.00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, тому має непогашену заборгованість перед ТОВ "Коллект центр" за кредитним договором № 1041572771 в розмірі 66905.26 грн. Ухвалою судді від 03.03.2025 рку відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 10.03.2025 року до суду надійшов відзив від відповідача в якому він заперечує факт укладення ним договору з ТОВ "Мілоан", вказуючи на відсутність доказів позивача про вчинення ним будь яких дій для укладення договору. Наявна в матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним договором. Позивач не надав доказів отримання ним копії договору. Не надано доказів перерахування коштів, зокрема первинних бухгалтерських документів. Не надано доказів, щодо належності карткового рахунку відповідачу. Відсотки мають нараховуватись за 30 днів. Правова допомога не є співмірною з ціною позову та складністю справи, тому просить відмовити в задоволенні позову. 13.03.2025 року представником ТОВ «Коллект центр» подано відповідь на відзив в якій вказує, що 20.08.2021 року між сторонами булло укладено договір в електронній формі, який повністю відповідає ЗУ «Про електронну комерцію», відповідачу [PERSON] був на телефон надісланий одноразовий ідентифікатор , яким і було підписано договір, а не цифровим підписом. Вказує, що згідно розрахунку відповідач частково погашав кредит, отже визнав факт укладення договору. Позивач та первинний кредитор не є банківською установою, а тому позбавлений можливості створити та надати виписку по картці. Щодо суми нарахованої заборгованості зазначає, що позивач не нараховував борг, а звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості виключно переданої згідно договору факторингу, дана заборгованість підтверджується доданими до справи розрахунками, п.2.3.1.2. договору передбачено продовження строку дії договору до 60 днів. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами. Обсяг наданих послуг і виконання робіт, правової допомоги підтверджено відповідними доказами, в розмірі 16000 грн. 13.3.2025 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів, про зарахування кредитних коштів на карту відповідача. 14.03.2025 року відповідачем [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечив щодо витребування доказів судом, вказуючи, що вони мають подаватись разом з позовом, строк пропущено. 25.05.2025 року представником позивача подано до суду письмові пояснення щодо обставин клопотання про витребування доказів та неможливості зібрання доказів, які зазначено в клопотанні. 25.03.2025 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів, та витребувано у АТ «Універсал банк» інформацію що наявності в [PERSON] кредитної карти, та інформацію щодо зарахування коштів. 11.04.2025 року до суду надійшла відповідь з АТ «Універсал банк» щодо зарахування коштів на карту [PERSON] в розмірі 14600 грн., та додано виписку про рух коштів по картці. Сторони по справі на розгляд справи не з`явились. 20.08.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 104157271, який підписано відповідачем шляхом підписання електронним підписом у формі одноразового електронного індефікатора (18-22, 30). Згідно з умовами договору про споживчий кредит ТОВ "Мілоан" надає позичальнику фінансовий кредит у сумі 14600 грн на 30 днів з 20.08.2021 по 19.09.2021. За користування кредитом клієнт сплачує комісію - 1460 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 % від кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 4380.00 грн, які нараховуються за ставкою 1.0 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. [PERSON] підписанням електронним підписом договору підтвердив, що ознайомився з усіма його умовами, погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому (Правилами, Паспортом споживчого кредиту, Графіком платежів, тощо) та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором (а.с. 25-29). Розрахунком заборгованості ТОВ "Мілоан" , а також наданою випискою по карті АТ «Універсал банк» підтверджується, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 14600 грн., кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість (а.с.15). 17.01.2022 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "'Вердикт Капітал" укладено договір факторингу № 17-01/2022-54, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" передали ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором № 104157271 (а.с. 35-38зв.). 10.01.2023 між ТОВ ''Вердикт Капітал" та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, згідно з яким ТОВ ''Вердикт Капітал" передали ТОВ "Коллект Центр" права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, зокрема до боржника [PERSON] за договором № 104157271 20.08.2021 року (а.с. 41-44). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023, ТОВ "Коллект центр" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 66905.26 грн, з яких: 10633.00грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 54812.26 грн - сума заборгованості за відсотками, 1460.00 грн - сума заборгованості за нарахованими комісіями (а.с. 45-46). Згідно з розрахунком заборгованості у відповідача станом на 10.01.2023 року наявний борг на суму 66905.26 гр. (а.с. 33). Крім того АТ «Універсал банк» надано виписку по картковому рахунку відповідача, яка повністю підтверджує факт отримання ним кредитних коштів в розмірі 14600 грн. 20.08.2021 року, користування ними (розрахунки в магазинах, ютубі та інше), а також факт часткового погашення кредиту. Дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких мотивів. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~законами України «Про електронну комерцію». Електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 3\~ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частина 5\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 6\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ "Мілоан" та відповідачем правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, оскільки договір було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей\~6\~та\~627 ЦК України, статей\~11\~та\~12 ЗУ «Про електронну комерцію», сторонами узгоджено питання щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню у разі неповернення боргу у строк дії договору. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1\~ст.638 ЦК України). У ч.1\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ч.ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ч. 1\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі договору факторингу, копія якого наявна у справі, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відомостей про добровільну сплату боргу новому кредиту справа не містить. Будь-яких спростувань доказів, що подані позивачем суду на обґрунтування викладених в позовній заяві обставин, відповідачем суду не надано. При визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4\~статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Згідно до частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на зміст приписів частин 1 та 2статті 228\~ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. В договорі ТОВ «МІЛОАН» встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). За наведених обставин вимога про стягнення 1460 грн комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка хоча і погоджена з позичальником, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у сумі 65445.26 грн., 10633.00 грн. за тілом кредиту, 54812.26 заборгованість за процентами, тобто, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за виключенням суми комісії. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає, що у зв`язку задоволенням позовних вимог, на підставі\~ст.141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2422.40 грн, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Судом задоволено позовні вимоги у сумі 65445.26 грн., що становить 97.82% позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2369.59 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Крім того, у рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу по цій справі, а саме договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, укладений між ТОВ "Коллект Центр" та АО "Лігал Ассістанс", заявку на надання юридичної допомоги №597 від 01.01.2025 року, витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 року на загальну суму 16000 грн. Однак суд зважає, що дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст.19 ЦПК України належить до справ незначної складності, у спорах про стягнення заборгованості за порушення грошового зобов`язання судова практика є сталою, не потребує вивчення великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратила би значний час, тому суд дійшов висновку проте, що розмір гонорару адвоката у 16 000 грн, не відповідає критерію розумності їх розміру з урахуванням складності цієї справи, тому, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.

Outcome: partial