Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , квартиронаймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з протоколом № 77 розширеного засідання комітету профспілки СМПО ім. М.В. Фрунзе від 28 грудня 1983 року, однокімнатна квартира житловою площею 19,35 кв.м. [ADDRESS] (будівельна адреса) була надана формівнику цеху № 1 [PERSON] , який працював з 1973 року та мав родину з трьох осіб. Користування квартирою здійснювалося на підставі Типового договору найму житлового приміщення від 07 лютого 1984 року. Відповідно до умов договору, наймачем квартири [ADDRESS] визнавався [PERSON] , разом із дружиною [PERSON] , 1958 року народження та сином [PERSON] , 1980 року народження. 14 березня 1988 року шлюб між [PERSON] та нею було розірвано, про що свідчить відповідний запис у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (запис № 117). 12 листопада 2010 року вона уклала новий шлюб із [PERSON] , про що зроблено запис № 1752 у Книзі реєстрації шлюбів. Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 березня 2014 року № 130, її визнано наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 19,0 кв. м. Це рішення було ухвалене на підставі згоди членів сім`ї, у зв`язку з вибуттям попереднього наймача [PERSON] на інше місце проживання. Для того, щоб здійснити приватизацію квартири відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба згода всіх повнолітніх осіб, які зареєстровані в квартирі. В квартирі зареєстровано: вона [PERSON] , [INFO] , відповідач 1 [PERSON] (син), [INFO] , відповідач 2 [PERSON] (син), [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за вказаною вище адресою, отже треба і їх згода на приватизацію квартири. З 2015 року відповідачі перестали проживати за адресою реєстрації, місце проживання наразі не відоме. Вона з синами не спілкується. Відповідачі зовсім не навідуються до квартири. Відповідачі остаточно вибули з постійного місця проживання і жодним чином до житла за місцем реєстрації інтересу не проявляють, не беруть участі в утриманні житла, особистих речей у квартирі не залишилося. Вона жодним чином не перешкоджає їм у проживанні чи відвідуванні житла. Їй точно невідомо чи мають відповідачі право власності на якусь іншу нерухомість. Відповідачі не сплачують свою частину комунальних послуг та не займаються утриманням житла. Оскільки в квартирі зареєстровано аж чотири людини, то комунальні платежі досить високі, особливо в зимовий період. Всі дії відповідачів свідчать про те, що проживати за місцем реєстрації вони не збираються. Оскільки, відповідачі відсутні за місцем реєстрації майже десять років, втратили інтерес до квартири, що підтверджується фактичним добровільним залишенням місця реєстрації, а їх реєстрація фактично перешкоджає у реалізації прав наймачів житла, необхідно останніх визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того, потреба у визнанні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виникла у зв`язку з необхідністю оформлення матеріальної допомоги для відновлення пошкодженої квартири внаслідок обстрілу з боку військ Російської Федерації, що підтверджується Актом № 1487 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації від 04 квітня 2025 року. Така допомога надається лише власникам житла, яким позивачка з сином який проживає разом з нею не являються. Позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . До початку судового засідання від представника позивачки [PERSON] адвоката Супрун Д.В., надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Від них не надійшло заяв про розгляд справи без їх участі, відзив суду не надали. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивачки адвоката Супрун Д.В. суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , квартиронаймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію шлюбу (а.с.8). Згідно з протоколу № 77 розширеного засідання комітету профспілки СМПО ім. М.В. Фрунзе від 28 грудня 1983 року вбачається, що однокімнатна квартира житловою площею 19,35 кв.м. [ADDRESS] (будівельна адреса) була надана формівнику цеху № 1 [PERSON] , який працював з 1973 року та мав родину з трьох осіб (а.с.9). Користування квартирою здійснювалося на підставі Типового договору найму житлового приміщення від 07 лютого 1984 року. Відповідно до умов договору, наймачем квартири [ADDRESS] визнавався [PERSON] , разом із дружиною [PERSON] , 1958 року народження, та сином [PERSON] , 1980 року народження. 14 березня 1988 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 14.03.1988 року (а.с.11) 12 листопада 2010 року позивач уклала новий шлюб із [PERSON] , про що зроблено запис № 1752 у Книзі реєстрації шлюбів (а.с.12). Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 березня 2014 року № 130, [PERSON] визнано наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 19,0 кв. м. Це рішення було ухвалене на підставі згоди членів сім`ї, у зв`язку з вибуттям попереднього наймача [PERSON] на інше місце проживання (а.с.13). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 23.03.2017 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: позивачка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, користування і відшкодування завданих цим збитків. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України вбачається, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Із змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Із змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідачі не вносять плату за комунальні послуги; не проживають в жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , та вибули в інше жиле приміщення, тобто втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , з дня вибуття, відтак суд дійшов висновку про те, що все це в сукупності свідчить про усунення відповідачів від права користування даною квартиою без наміру збереження права користування нею. Таким чином,\~на основі\~з`ясованих обставин,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання\~осіб такими,\~що втратили\~право користування\~житловим приміщенням, є\~обґрунтованим та\~таким,\~що підлягає\~задоволенню. Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved