Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

03.03.2025 позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №4059945 згідно якого останній отримав кредит в сумі 4000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплаті процентів та комісії належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на час звернення до суду з позовною заявою становить 17772,02 грн. з яких: 3380,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13632,02 грн. заборгованість за процентами та 760,00 грн. заборгованість за комісіями. 13.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, згідно якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит №4059945 від 08.07.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит №4059945 від 08.07.2021. На підставі викладеного, позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про споживчий кредит №4059945 від 08.07.2021 в розмірі 17772,02 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності та надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, поважну причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №4059945 згідно якого останній отримав кредит в сумі 4000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. 13.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, згідно якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит №4059945 від 08.07.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно якого до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит №4059945 від 08.07.2021. Заборгованість відповідача [PERSON] , станом на час звернення до суду з позовною заявою становить 17772,02 грн. з яких: 3380,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 13632,02 грн. заборгованість за процентами та 700 грн. заборгованість за комісіями. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки, відповідач своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки, позовну заяву задоволено, судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Як видно з Акту №1 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025 на виконання робіт з надання послуг правничої допомоги було витрачено 4 год. часу, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 2 год. (3000 грн.); складання позовної заяви 2 год. (6000 грн.) Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved