Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] 03 грудня 2024 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивачі в своєму позові посилаються на те, що 15 квітня 2024 року по автомобільній дорозі М30+158 км. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Toyota Hilux» р.н. [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з авто «Chevrolet Lacetti» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який від поштовху зіткнувся із автомобілем «Ford Focus» р.н. [NUMBER] (належить на праві власності [PERSON] під керуванням [PERSON] , яка в свою чергу зіткнулась із полупричіпом «Koege)» p.н. [NUMBER] транспортного засобу «Ман» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] завдано матеріальної шкоди, а [PERSON] моральної шкоди. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2024 року у справі N? 175/9699/24 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вищевказаної ДТП. Разом з тим, як вбачається із витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Toyota Hilux» р.н. [NUMBER] , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). МТСБУ було виконано свій обов?язок і здійснено на користь Позивача виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика (страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб). Натомість станом на день пред?явлення цього позову відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачам шкоду у повному обсязі. Враховуючи наведене позивачі просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди у розмірі 115 467 грн. 16 коп., а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000 грн. 00 коп., крім того стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 225 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. 00 коп., а також судові витрат, задовольнивши позов у повному обсязі. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.12.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», що набрав чинності 25 квітня 2025 року, визначено змінити найменування Дніпропетровського районний суд Дніпропетровської області на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області. Також визначено, що зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду". Представник позивачів просив суд розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вище вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2024 року по автомобільній дорозі М30+158 км. водій [PERSON] керуючи автомобілем «Toyota Hilux» р.н. [NUMBER] , своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та скоїв зіткнення з авто «Chevrolet Lacetti» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який від поштовху зіткнувся із автомобілем «Ford Focus» р.н. [NUMBER] (належить на праві власності [PERSON] під керуванням [PERSON] , яка в свою чергу зіткнулась із полупричіпом «Koege)» p.н. [NUMBER] транспортного засобу «Ман» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.07.2024 року у справі № 175/9699/24 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що призвело до вищевказаної ДТП. Вказана постанова у встановленому законом порядку набрала законної сили. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] завдано матеріальної шкоди, а [PERSON] моральної шкоди. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, с: втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч, 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Також судом встановлено, що згідно витягу із ЦБД МТСБУ, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП не була застрахована за умовами договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Toyota Hilux» р.н. [NUMBER] , на дату заподіяння шкоди не був забезпеченим відповідно до положень Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом із тим, відповідно до п.13.1. ст.13 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. Відповідно до положень п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Оскільки [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність,

Outcome: approved