Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

СТИСЛІ ВИМОГИ І ПОЗИЦІЇ СТОРІН Позиція позивачки Т.С.Туманської Просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання дочки сторін [PERSON] , яка народилася [INFO] , визначених рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.09.2023, із розміру однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що визначений рішенням суду розмір аліментів на дочку сторін не забезпечує потреби дитини. Через те, що відповідач не має місце роботи державний виконавець визначив щомісячну суму до стягнення 3249,25 грн. У 2024 році відбувся значний ріст цін. Потреби дитини зростають, вона потребує витрат на репетиторів, навчання, періодичне отримання медичної допомоги, лікування зокрема від міопії, придбання одягу та продуктів харчування, засобів гігієни, витрат на підготовку до національного мутьтипредметного тесту. Отримувані від відповідача щомісяця 3249,25\~грн не забезпечують вказаних потреб дитини. Позивачка надає копії платіжних документів, які підтверджують щомісячні витрати на дочку близько 21280,00 грн. Половину цієї суми повинен сплачувати відповідач як батько дитини. Відповідач близько 8 років має постійне та офіційне місце роботи у Республіці Польща. Не реагує на прохання позивачки збільшити грошове утримання їх дочки хоча отримує фотографії відповідних чеків і листування у месенджері. Позивачка у судові засідання не з`являлася. Представник позивачки позовні вимоги підтримує повністю. Наголошує, що відповідач ухиляється від явки до суду і надання відомостей про свої місця проживання, роботи і доходи всупереч вимогам відповідної ухвали суду. Представник відповідача ухиляється від повідомлення судові де перебуває відповідач, не може обґрунтовано пояснити чому відповідачем не виконано вимоги ухвали суду про витребування доказів. Варіативно відповідає на питання суду про місця перебування відповідача і спосіб спілкування з ним. Наголошує на змістовності наданих позивачкою квитанцій про підстави і розміри витрат на дитину. Акцентує увагу на тому, що відповідач сплачує кошти у розмірі наближеному до 1/4 частки середньої заробітної плати по Лубенському району Полтавської області і за доводами відповідача допомагає своєму батькові пенсійного віку, а, отже має достатній дохід для несення таких витрат. Представник пояснила, що позивачка не бажає виконання рішення суду про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частки із доходів отриманих за кордоном, зокрема у Республіці Польща, а бажає змінити спосіб стягнення аліментів із частки доходів на тверду грошову суму, яку обґрунтовує наданими до суду доказами. Відповідач постійно змінєю там місця роботи. Позиція відповідача [PERSON] Відповідач у судові засідання жодного разу не з`являвся, про які повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, де не проживає (зокрема, але не виключно т. 1 а.с. 72, 81, 83, 202, 241, 248; т. 2 а.с. 13, 32, 77, 81). Представник відповідача проти позову заперечує. Стверджує, що спілкується із відповідачем через мобільний застосунок Viber. Представник жодного разу не зміг назвати місце фактичного проживання чи місце перебування на лікуванні відповідача, чи місце його роботи, а так само причини з яких відповідач не надав витребувані судом докази про свої фактичні місця проживання, місця роботи і доходи тощо. Наголосив, що позов ґрунтується лише на припущеннях позивачки про можливе існування у відповідача значних доходів, які дозволяють йому сплачувати аліменти у сумі 10000,00 грн. Зміна мінімального розміру (суми) аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів. Не існує особливих обставин які б зумовили зміну способу стягнення аліментів. Відповідач під час розгляду першої справи погоджувався на тверду грошову суму аліментів, проте позивачка наполягала на частці. Відповідач не має місця роботи і заробітку. Сплачує щомісяця аліменти у розмірі наближеному до прожиткового мінімуму дитини відповідного віку 3250,00 грн, що складає близько 1/4 частки середнього заробітку у Лубенському районі Полтавської області. Цієї суми має вистачати дочці сторін. Це мінімальний гарантований розмір аліментів. За рішенням суду від 15.09.2023 відповідач повинен платити половину цієї суми, але платить її повністю добровільно. Відповідач допомагає своєму літньому батьку-пенсіонеру. Відповідач первинно погоджувався на сплату аліментів у твердій грошовій сумі, але позивачка не погоджувалася з цим. Надані квитанції і виписки про місячні витрати у сумі 21280,00 грн не є доказами витрат позивачки саме на дочку сторін. Надані позивачкою документи про стан здоров`я і лікування дочки сторін порушують лікарську таємницю дочки сторін і не можуть бути доказами у справі. Основні відомості про рух справи 04.11.2024 подана позовна заява. 17.12.2024 відкрито провадження у справі після отримання судом відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача. 13.02.2025 витребувано докази, зокрема й у відповідача. 14.03.2025 закрито підготовче судове засідання, стягнуто з відповідача штраф через ненадання до суду витребуваних судом доказів і тривалого неповідомлення суду про неможливість їх надання. 28.05.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. ЩОДО ДОКАЗУВАННЯ Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК). Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний баланс ймовірностей. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 10 ст. 84 ЦПК). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Вивчивши письмові заяви учасників справи по суті справи, вислухавши сторони і їх представників, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. ДОКУМЕНТИ, АРГУМЕНТИ СТОРІН ТА ЇХ ОЦІНКА Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 13.02.2025 витребувано у відповідача [PERSON] відомості про його фактичні місця (адреси і країни) проживання, місця роботи і доходи за період 01 січня 2023 року 13 лютого 2025 року. Роз`яснено обов`язок надати витребувані докази до суду, повідомити про\~неможливість їх надання, роз`яснено процесуальні наслідки ненадання доказів (т. 1 а.с. 126, 127). Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 14.03.2025 стягнуто з відповідача штраф через ненадання до суду витребуваних судом доказів і тривалого неповідомлення суду про неможливість їх надання (т. 2 а.с. 17-20). Станом на час переходу до стадії ухвалення рішення відповідач не надав судові витребувані докази. Його представник не зміг пояснити судові причини ненадання доказів, а так само посилається на необізнаність щодо запитуваних відомостей. Відтак з огляду на процесуальну бездіяльність відповідача щодо надання судові доказів щодо його місць роботи, країн проживання і доходів, суд в окремих випадках застосовуватиме у справі правило ч. 10 ст. 84 ЦПК та правило щодо балансу ймовірностей щодо окремих обставин справи. [PERSON] , яка народилася [INFO] , є дочкою позивачки [PERSON] .Туманської і відповідача [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про її народження (т. 1 а.с. 10). Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15.09.2023, справа №\~547/439/23, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти утримання дочки сторін [PERSON] , яка народилася [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням встановлено, зокрема, що листом Державної прикордонної служби України №\~91-35915/18/23-Вих від 31.07.2023 судові надано витяг з Бази відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, стосовно відповідача [PERSON] за період 08.11.2017 31.07.2023. Із витягу вбачається, що відповідач упродовж 10.02.2018 22.10.2021 неодноразово здійснював виїзд за межі державного кордону України у Республіку Польща і повертався назад в Україну. Тривалість перебування за кордоном складала 5 місяців, 3 місяці, 1 місяць, 5 місяців тощо. Востаннє відповідач виїхав з України 22.10.2021 через пункт пропуску "Краківець" автомобілем з номерним знаком [NUMBER] . Відомості про повернення відповідача в Україну після 22.10.2021 відсутні. Відтак відповідач із 22.10.2021 перебуває за межами державного кордону України. Наразі він користується правовою допомогою адвоката М.Г.Коба (т. 1 а.с. 14-18). Листом Державної прикордонної служби України № 19/14454-25-Вих від 19.02.2025 повідомлено суд, що згідно бази даних відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] в період 01.01.2023 13.02.2025 немає (т. 1 а.с. 201, 214). На підставі цього та через невиконання відповідачем вимог ухвали суду про витребування доказів від 13.02.2025 суд робить висновок, що відповідач із 22.10.2021 перебуває за межами державного кордону України, який перетнув через кордон з Республікою Польща. Постановою державного виконавця Оржицького відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області від 29.01.2024 ВП № 74005283 відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх дочки, вказаних у рішенні суду від 15.09.2023, справа № 547/439/23 (т. 1 а.с. 19). Розрахунок державного виконавця від 16.10.2024 свідчить, що станом на 01.10.2024 заборгованість відповідача за аліментами відсутня. Є переплата за аліментами на 70,63\~грн. Державний виконавець обраховує аліменти у розмірі однієї чверті середнього заробітку по Лубенському району Полтавської області, а саме у сумі 3249,25 грн. Із\~травня 2024 року по вересень 2024 року щомісяця сплачено боржником/стягнуто виконавцем 3260,00 грн як аліменти на дитину [PERSON] (т. 1 а.с. 23). Представник позивачки стверджує, що аліменти стягуються примусово через орган державної виконавчої служби оскільки відкрито виконавче провадження. Представник відповідача стверджує, що аліменти сплачуються відповідачем добровільно шляхом здійснення грошових переказів. Однак учасники справи чи їх представники не повідомили судові як сплачуються/стягуються аліменти: безпосередньо відповідачем позивачці чи відповідачем на рахунок органу державної виконавчої служби який потім перераховує кошти відповідачці. За будь-яких обставин виконавче провадження ВП № 74005283 існує, що свідчить про примусове стягнення аліментів у розумінні Закону України "Про виконавче провадження". Довідкою від 24.05.2024 № 205 Полтавської загальноосвітньої школи № 24 підтверджується, що дочка сторін [PERSON] навчається в 11 класі школи (т. 1 а.с.\~26). В.І.Тригуб довідкою від 14.09.2024 стверджує, що [PERSON] відвідує уроки по класу скрипки (т. 1 а.с. 27) Виписками з медичної карти амбулаторного хворого, картами хворого, листками обліку тощо підтверджується, що [PERSON] упродовж 19.02.2024 22.08.2024 у різні періоди і дати була госпіталізована та періодично проходить лікування з приводу міопії середнього ступеня правого ока, міопії високого ступеня лівого ока, хвороби хребта, відвідує гінеколога, здає аналізи, купує ліки від застуд тощо на що витрачаються кошти у сумах 850,00 грн, 585,00 грн, 342,00 грн, 378,00 грн, 207,00 грн, 2480,00 грн, 711,00 грн, тощо (т. 1 а.с. 28-35, 138). Також у справі є низка виписок, квитанцій тощо, які підтверджують придбання окулярів, лікування у офтальмолога, придбання контактних ліз, фізрозчинів, вітамінів тощо на суми 1725,00 грн, 15725,00 грн, 917,00 грн, 244,00 грн, 1100,00 грн, 1032,60 грн тощо (т. 1 а.с. 28, 29, 135, 139, 140); придбання мобільного телефона за 9700,00 грн (т. 1 а.с. 137) тощо. Суд відхиляє доводи відповідача про недопустимість низки документів через порушення медичної таємниці, оскільки вони подані позивачкою в інтересах носія такої медичної таємниці дочки сторін. Суд не отримував повідомлення дочки сторін про те, що вона заборонила матері використовувати відповідні фотокопії документів у цій справі. Також у вказані періоди часу позивачка витрачала кошти на взуття, отяг, ліки, продукти харчування, засоби гігієни і косметики, товари пов`язані із зором, поліграфічні послуги, канцелярські товари, книги, зошити тощо стосовно дочки сторін, що підтверджено банківськими виписками і чеками (т. 1 а.с. 36-43, 136-156). З наданих судові фотокопій листування сторін у месенджері вбачається, що позивачка після низки своїх витрат для дочки сторін надсилала відповідачеві фотографії відповідних чеків, накладних, придбаних товарів, інформувала про стан здоров`я дочки, необхідність коштів для її розвитку і лікування, зокрема зору, застуд, одягу, взуття тощо; ініціювала відшкодування позивачем половини витрачених коштів; повідомляла номер банківської карти дочки; окремі витрати для дитини називає додатковими. Листування здійснене у період 09.10.2023 13.01.2025. Листування свідчить, що інша його сторона "Сергій" неодноразово писав у відповідь і надалі видаляв свої повідомлення; є телефонні розмови сторін (т. 1 а.с. 135-196). Суд відхиляє доводи відзиву про не пов`язаність більшості зазначених витрат із дочкою сторін окрім як таких очевидних витрат як, наприклад, "на дрони для школи 600,00 грн", "зняття готівки в банкоматі 4000,00 грн", придбання каркасного басейну за 3099,00 грн Згідно довідки про доходи від 13.02.2025 позивачка [PERSON] упродовж червня 2023 року січня 2025 року працює у ТОВ "Вигідна покупка", обіймає посаду обліковець з реєстрації бухгалтерських даних. Із вересня 2024 року щомісячна заробітна плата складає 504987,00 52793,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб і військового збору (т. 1 а.с. 208, 209). Суд повторює, що на противагу цьому, відповідач не надав відомостей про свої доходи і місця роботи, чим порушив свої процесуальні обов`язки зі сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, приховав докази, не повідомив суд про неможливість надання витребуваних судом доказів (ч. 2 ст.\~43, ч. 7, 10 ст. 84 ЦПК). Пенсійним посвідченням від 18.07.2018 підтверджено що [PERSON] отримує пенсію за віком довічно (т. 1 а.с. 108, т. 2 а.с. 58). Довідкою Сервісного центру № 16 ПФУ від 05.02.2024 № 121/0219-13 підтверджено отримання [PERSON] пенсії у період вересень 2024 року лютий 2025 року у сумі 3459,38 грн щомісяця (т. 1 а.с. 109; т. 2 а.с. 57). Представник відповідача не заперечувала, що [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] . Довідкою старости Чутівського старостинського округу від 07.03.2025 № 15.15.1-17/97 стверджується, що [PERSON] зареєстрований і проживає у [ADDRESS] . За цією адресою окрім нього ніхто не проживає (т. 2 а.с. 54). Довідкою старости Чутівського старостинського округу від 07.03.2025 № 15.15.1-17/99 стверджується, що [PERSON] .Туманський зареєстровані у [ADDRESS] . Проживає за цією адресою лише А.Д.Туманський, який не має\~додаткових джерел до існування тому [PERSON] допомагає матеріально (т. 1 а.с. 224, т. 2 а.с. 56). Суд погоджується з доводами представника позивачки, що староста не є особою, яка може засвідчувати факт можливої допомоги, зокрема й не конкретизувавши про яку допомогу йдеться: моральну, майнову, немайнову тощо. Квитанцією АТ КБ "ПриватБанк" від 05.02.2025 підтверджено сплату А.Д.Туманським в інтересах [PERSON] отримувачу Т.С.Туманській 3260,00 грн (т. 1 а.с. 112). Цей платіж підтверджує довод представника позивачки про те, що фактичним платником аліментів є не відповідач, а батько відповідача який знає банківські реквізити позивачки. Позивач не обмежений у можливості безпосередньо перераховувати кошти позивачці, проте за наданих судові доказів цього не робить. Суд нагадує, що учасники справи чи їх представники не повідомили судові як сплачуються/стягуються аліменти: безпосередньо відповідачем позивачці чи відповідачем на рахунок органу державної виконавчої служби який потім перераховує кошти відповідачці, чи у якийсь інший спосіб. Сума 3260,00 грн є максимально наближеною до суми 3249,25 грн, яку державний виконавець визначив як суму аліментів, яка підлягає стягненню щомісяця (т. 1 а.с. 23) Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч. 1, 6, 8-10 ст. 7 Сімейного кодексу України). За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 2 ст. 27 згаданої Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 Сімейного кодексу України далі СК). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК). При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК). Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або\~поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За загальним правилом, визначена законодавчо частка заробітку (доходу) платника аліментів на одну неповнолітню дитину складає одну чверть у разі, якщо у платника аліментів є одна дитина. Позивачка просить змінити раніше визначений судом спосіб стягнення аліментів на утримання дочки сторін із однієї чверті заробітку (доходу) відповідача щомісяця, на тверду грошову суму 10000,00 грн щомісяця. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК). Аналіз відповідних норм СК вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений\~зазначеною статтею. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 № 607/12170/20 зазначив, що СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. З урахуванням встановлених обставин справ, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, колегія суддів, з урахуванням статті 141 СК, яка визначає рівність батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, погоджується з висновками апеляційного суду про наявність підстав для зміни рішення місцевого суду в частині стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесених додаткових витрат на дитину. Отже вказані позивачкою докази і обґрунтування необхідності змінити спосіб стягнення аліментів необхідністю, з-поміж іншого, несення витрат на лікування, діагностування, оздоровлення дочки сторін та відвідування нею занять з гри на скрипці не є такими, що впливають на розмір аліментів та/або спосіб їх стягнення. Стаття 185 СК визначає їх як додаткові витрати на дитину, які можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відтак суд відхиляє відповідну частину доказів як підставу зміни способу стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 195 СК заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Судові не надано відомостей про місця роботи, доходи і місце фактичного проживання відповідача, тому суд погоджується із застосованим державним виконавцем правилом про обрахування щомісячного розміру аліментів у розмірі однієї чверті середньої заробітної плати працівника для Лубенського району Полтавської області, у якому відповідач має зареєстроване місце проживання. Суд повторює, що державний виконавець визначив щомісячний платіж у сумі 3249,25\~грн, а фактичне стягнення/сплата аліментів відповідачем здійснюється у дещо більшій сумі 3260,00 грн, у т.ч. й через батька відповідача. Позивачка бажає щомісяця отримувати 10000,00 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На час ухвалення рішення суду у цій справі: - прожитковий мінімум для дитини 17 річного віку складає 3196,00 грн; - середня заробітна плата працівника Лубенського району Полтавської області складає 12997,00 грн і востаннє зафіксована у 2021 році. Таку саму цифру бере у розрахунок державний виконавець щодо відповідача (т. 1 а.с. 23). Мінімальна заробітна плата з 01.12.2021 складала 6500,00 грн. Станом на дату ухвалення рішення її розмір складає 8000,00 грн. Приріст склав 23,08 % (8000 ? 6500 100 % ? 100 %). Позивачка посилається як на підставу позову на ріст цін, прожитого мінімуму і зарплат, наявність у позивача достатніх доходів для сплати аліментів. Суд погоджується з цим доводом вважаючи їх обставинами, що мають істотне значення. Тому застосовує пропорційне зростання прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2021 році порівняно із 2025 роком: 2618,00 грн проти 3196,00 грн, оскільки спершу йдеться про інтереси саме дитини. Приріст склав 22,12 % (3197 ? 2618 100 % ? 100 %). Одна чверть заробітку у 2025 році за такого порядку підрахунків складає 3967,98 грн ((12997,00 + 12997,00 22,12 %) ? 4)). Також суд зважає на те, що відповідач фактично приховуючи від суду свої доходи щомісяця сплачує як аліменти 3260,00 грн, що є свідченням його платоспроможності. Відповідач також стверджує, що надає грошову допомогу батьку, але не вказує її суми і спосіб її сплати (передачі). Суд вкотре нагадує про правило балансу ймовірностей і процесуальний наслідок ненадання відповідачем витребуваних у нього судом доказів. ВИСНОВОК ПО СУТІ СПОРУ Ураховуючи зазначені встановлені судом обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням процесуально пасивної поведінки відповідача щодо ненадання витребуваних судом доказів та вираховуючи баланс ймовірностей, суд частково задовольняє позов і змінює встановлений рішенням суду від 15.09.2023 спосіб та розмір стягуваних із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки сторін із однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10\~прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 24.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття, на тверду грошову суму 5000,00 грн. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір"). Отже позивачка звільнена від сплати судового збору. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, складає 1\~відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відтак належна до сплати сума судового збору із позовної вимоги майнового характеру, від сплати якого звільнено позивачку, складає 1211,20 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 141 ЦПК). Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, суд стягує 314,11 грн судового збору з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ((1211,20 ? (10000,00 3249,25) (5000,00 3249,25)), а різницю 897,09 грн (1211,20 314,11) компенсовує за рахунок держави. Суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати позивачки на правничу допомогу і встановлює 5 денний строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат, оскільки представник позивачки зробила відповідну заяву у судовому засіданні 28.05.2025. На підставі викладеного,

Outcome: approved