Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі - третя особа) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в якому вказує, що з квітня 2017 року вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах та за час спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року стосунки між сторонами були припинені, відповідач виїхала на постійне місце проживання в с.Сокільча Житомирського району, Житомирської області, на даний час одружилася та в неї інша сім`я. Після припинення стосунків між сторонами, дитина залишилась проживати з позивачем та з того часу вихованням, піклуванням, утриманням та розвитком дитини займається позивач. Відповідач не цікавиться дитиною, повністю ухиляється від своїх обов`язків та не приймає участі у вихованні дочки, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не відвідує її за місцем проживання, не спілкується з дитиною, не вітає її зі святами, не надає коштів на її утримання та не допомагає їй у підготовці до самостійного життя. Всі витрати на навчання. Проживання, забезпечення життєдіяльності дочки несе позивач, самотужки матеріально забезпечує її, належним чином виховує, слідкує за її фізичним та духовним станом, займається її лікуванням, позашкільним розвитком. Позивач зазначає, що поведінка відповідача вказує на е, що вона не цікавиться дитиною взагалі та повністю ухилилась від виконання своїх обов`язків відносно дитини, яка жодного разу не бачила її з того часу, як покинула родину, а тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав відносно дитини та стягнення з відповідача аліментів. На підставі вищевикладеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] та стягувати з неї аліменти на користь позивача утримання дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, 09 червня 2025 року надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судові засідання 28 травня 2025 року та 09 червня 2025 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до судових викликів № 288/495/25/7420/25 вих. від 12 травня 2025 року та № 288/495/25/8465/25 вих. від 28 травня 2025 року, розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач - [PERSON] , була повідомлена про судові засідання, які відбудуться 28 травня 2025 року о 09.30 годині та 09 червня 2025 року о 15.00 годині. Частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному об`ємі та просила їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . /а.с.7/ Згідно довідки № 1 від 08 січня 2025 року, виданої [PERSON] , його донька [PERSON] , [INFO] , відвідувала заклад дошкільної освіти «Дзвіночок» с.Макарівка з 13 червня 2022 року по 30 серпня 2024 року. /а.с.8/ Як вбачається з характеристика учениці 1 класу Макарівської філії Андрушківського ліцею ім. А.Н. Вітрука, [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2024 року. За час навчання зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має постійних товаришів у класі. [PERSON] прислухається до зауважень і вимог вчителя, старанно їх виконує. Дівчина має охайний зовнішній вигляд упродовж дня, дотримується правил поведінки та спілкування, що прийняті в класі. Дитина активна на уроках, проявляє зацікавленість у здобутті нових знань. [PERSON] щодня відвідує школу з великим задоволенням. Дитина весела, життєрадісна, щедра, доброзичлива, має лідерські здібності. [PERSON] виховує один батько [PERSON] , який бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує школу, цікавиться успіхами дитини, організовує правильне проведення вільного часу дочки, забезпечує високий рівень навчання дитини, відповідально ставиться до виховання. Мати, [PERSON] , з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходила, в школу не з`являлася. /а.с.9/ Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Андрушківської сільської ради № 2 від 08 січня 2025 року, [PERSON] про те, що його дочка [PERSON] , [INFO] проживає разом з батьком і знаходиться на повному його утриманні. /а.с.10/ Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 18 лютого 2025 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, У будинку є всі комунікації газопостачання та водопостачання, чисто, прибрано, зроблено вологе прибирання, речі знаходяться на своїх місцях, кімнати умебльовано. Для виховання та розвитку дитини створено умови, малолітня [PERSON] має окреме спальне місце, шкільний куточок (стіл, стілець), все необхідне шкільне приладдя, забезпечена одягом, взуттям, предметами особистої гігієни, продуктами харчування на належному рівні. За даною адресою проживають та зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] , батько; - [PERSON] , [INFO] , дочка; - [PERSON] , 1957 року народження, бабуся. В [PERSON] з татом гарні, дружні, родинні відносини. З мамою таких відносин немає - мама доньку не відвідує, не піклується про неї. Висновок комісії: мама малолітньої [PERSON] , 2018 року народження має іншу сім`ю (двох дітей та чоловіка, проживає в [ADDRESS] ). Поспілкувавшись з малолітньою [PERSON] , дійшли висновку, що у неї з татом тісний родинний зв`язок, чого не можна сказати про зв`язок з мамою. [PERSON] не виховує, не утримує, не піклується про доньку та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини. /а.с.11/ Рішенням виконавчого комітету Андрушківської сільської ради № 41 від 06 березня 2025 року, затверджено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . /а.с.12/ У Висновку органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Андрушківської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] встановлено, що в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Андрушківської сільської ради вважає за доцільне підняти клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . /а.с.13/ Державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук Л.А. 21 лютого 2025 року за № 294, посвідчено справжність підпису [PERSON] в заяві, в якій вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав на її дочку [PERSON] , у зв`язку з тим, що не проживає разом з дитиною, має складне матеріальне становище і не має можливості надавати матеріальне утримання та фінансову допомогу дитині. Не заперечує про визначення місця проживання її дочки [PERSON] за місцем проживання батька - [PERSON] , в [ADDRESS] . Повідомляє, що будь-яких майнових або немайнових претензій до [PERSON] , та до її батька - [PERSON] не має, а також відмовляється в подальшому від її піклування та утримання. Її відмова від дитини, [PERSON] , [INFO] , є вільною, безумовною, свідомою та невимушеною, дається нею не під впливом помилки, обману, насильства чи погроз зі сторони будь- яких осіб. Також повідомляю, що не одержую будь-якої винагороди за мою відмову від дочки. /а.с.14/ Відповідно до службової характеристики на старшого лейтенанта поліції [PERSON] , службу в органі МВС розпочав в жовтні 2010 року на посаді патрульного патрульно постової служби в Попільнянському РВ УМВС в Житомирській області, в Національній поліції України працює з листопада 2015 року, у листопаді 2021 року був призначений на посаду інспектора - чергового ВП № 2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. За період служби в поліції, зарекомендував себе з позитивної сторони, як здібний та грамотний працівник. Знає діюче законодавство: вимоги, накази та інші нормативні документи, що регламентують службову діяльність поліції. До виконання своїх службових обов`язків відноситься добросовісно, з почуттям відповідальності за доручену справу. Підтримує ділові взаємовідносини з керівництвом відділу поліції та особовим складом, постійно працює над підвищенням професійного рівня та удосконаленням в роботі. При вирішенні службових питань принциповий, наполегливий, добре орієнтується в складних нестандартних ситуаціях, досконало знає закон України про національну поліцію та користується ним у службовій діяльності. В роботі дотримується законності та службової дисципліни. За характером спокійний, врівноважений. На зауваження та критику реагує правильно, робить належні висновки. У спілкуванні ввічливий, спокійний, вміє слухати співрозмовника, фізично розвинений добре, в стройовому відношенні підтягнутий, добре володіє табельною вогнепальною зброєю та спеціальними засобами. Відданий справі служіння народові України. /а.с15/ [PERSON] надано довідку про виплачені доходи та утримані податки за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року. /а.с.16-17/ В Декларацій про вибір лікаря, що надає первинну допомогу, контактною особою пацієнта [PERSON] , [INFO] , вказаний - [PERSON] . /а.с.18-19/ Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів з тих підстав, що мати дитини не приймає участі у її вихованні та утриманні. Статтею 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство; забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно приписів частини другої статті 150, частини другої статті 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і допускається лише при наявності вини в діях батьків і належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Пунктом 16 вищевказаної Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Крім того, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків, в даному випадку позбавлення батьківських прав є самим крайнім заходом впливу стосовно відповідача, проте вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків: не приймає участі у вихованні дочки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її життям та здоров`ям, не виявляє ніякого інтересу до дитини, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дочки. Крім того, мати дитини надала нотаріально завірену згоду на позбавлення її батьківських прав. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно статті 180, частини першої статті 183 СК України, батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У відповідності до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами першою, другою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного Кодексу України, вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (статті 141, 180 СК України). Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю дочки - [PERSON] , [INFO] та не надає матеріальної допомоги на її утримання, а тому з неї належить стягувати аліменти на користь її дочки до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За наведених обставин, визначаючись з розміром та способом стягнення аліментів та враховуючи що відповідач є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги до суду надано не було), а доказів щодо наявності у неї інших утриманців суду не надала, зважаючи на обов`язок батьків утримувати дитину та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим є стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при поданні до суду позовної заяви звільнений від сплати судового збору, в зв`язку з чим, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір за дві заявлені позовні вимоги немайнового та майнового характеру в розмірі 2422.40 гривень.

Outcome: approved