Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

У серпні 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом із ним. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 03.09.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . 17.03.2020 р. рішенням суду шлюб було розірвано. Після розлучення дитина залишилась проживати із матір`ю. Позивач вказує, що мати належним чином не доглядає за малолітнім сином, не виконує свої материнські обов`язки, з дитиною не займалася, син погано розвинений, не знає букв. До дитини застосовували фізичне насильство. Дитина перебуває на обліку у невролога та психолога. Зазначає, що на даний час дитина проживає із батьком, він має самостійний достатній стабільний дохід, піклується про дитину. Мати не навідує дитину, не цікавиться його здоров`ям та духовним розвитком. Ухвалою судді від 04.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03.10.2023 відповідач [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої вказано про те, що після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] почав проживати із відповідачем. Позивач перший рік після розлучення не брав участі у вихованні дитини, не цікавився її життям та розвитком, матеріально не допомагав. Вказує, що після спливу одного року після розлучення приблизно один раз на місяць-півтора почав приїздити до сина. Як мати вона не перешкоджала позивачу бачитися та спілкуватися з сином. Після оголошення військового стану на всій території України позивач весь час не цікавився дитиною. Станом на сьогодні разом з чоловіком [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] вони проживають однією родиною за адресою: [ADDRESS] у приватному будинку в якому зроблений капітальний ремонт, де [PERSON] має власну кімнату, обставлену меблями (стіл, шафа, його ліжко), повністю забезпечений іграшками, розмальовками та книжками на його вік. Має в достатній кількості одягу та взуття за сезоном, гарно харчується, тощо. За час проживания однією родиною з [PERSON] у нього з малолітнім [PERSON] склались гарні стосунки, при цьому дитина називає його батьком, а він, у свою чергу, дуже його любить, турбується та піклується про нього, створює для нього належні умови життя, розвитку та виховання. Зауважує, що 16.05.2023 року позивач забрав дитину без її дозволу та увіз її невідомо куди, у зв`язку з чим [PERSON] не пішов до першого класу. З даного приводу вона зверталася до із заявами та викликами поліції ГУ НП в Київській області Бучанського РУП та НУ ГУ Солом`янського районну м. Києва. У зв`язку з викладеним просить визначити місце проживання [PERSON] разом із нею. 03.10.2023 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з підстав, аналогічних тим, що викладені в зустрічному позові. Ухвалою судді від 01.11.2023 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд по суті, прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини до спільного розгляду. Крім того залучено до участі в справі як третю особу без самостійних вимог Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області та Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Доручено Органу опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області та Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , позивача [PERSON] ( [ADDRESS] , [ADDRESS] ), відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ). Ухвалено надати суду висновок щодо найбільш сприятливого для дитини місця проживання. 03.11.2023 від відповідача за зустрічним позовом до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в обґрунтування якого зазначено, що на даний час син [PERSON] проживає із батьком, між ними з народження зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність одне до одного. Вказує, що він повністю опікується інтересами і потребами дитини, а вимоги, викладені позивачем у позовній заяві, є безпідставними. Просить відмовити в зустрічному позові. В судовому засіданні позивач та його представник за первісним позовом (відповідач за зустрічним) підтримали первісний позов та просили його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні відповідач та його представник за первісним позовом (позивач за зустрічним) підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити, проти задоволення первісного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала наступні покази. Вона є дружиною [PERSON] та виявила бажання поспілкуватися з його дитиною [PERSON] . Перше враження після знайомства з дитиною те, що [PERSON] виявився заляканою та забитою дитиною, на його спині вона побачила сінці темно-синього кольору. Дитина дуже погано розмовляла та багато чого не могла пояснити. Часто коли батько забирав [PERSON] від матері, дитина мала подряпини та синці. Пізніше бабуся та дідусь (батьки [PERSON] ) забрали дитину від матері оскільки це загрожувало його життю, післячого передали дитину батьку. Пояснила, що коли вони забрали дитину та зробили аналізи, то вони виявилися поганими, була нестача вітамінів та інших елементів. Дитина один раз у день ходила у туалет. Пізніше [PERSON] розповів, що його пускали в туалет один раз на день, та давали їжу один раз на добу в маленькій кількості, вчиняли фізичне насилля. Також дитина дуже боялася води та взагалі митися, у нього були великі психологічні проблеми. У дитини був анорексичний стан тіла, скаліоз, проблеми зі шлунком та оком, вона з [PERSON] півроку лікували його. В лікарні поставили діазноз, що дитина має розумову відсталість. Вважає, що все це наслідок того, що мати не займалася дитиною та вчиняла фізичне насилля. Наразі вони підтягнули [PERSON] до розвитку його віку та повністю забезпечують його усім необхідним. Мати не спілкується з дитиною та не цікавиться нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав наступні покази. Він є чоловіком [PERSON] . Після початку стосунків у 2020 році він почав проживати разом із [PERSON] та її сином [PERSON] . Дитина називала його татом, а батько зі своєю дружиною майже не приїзджали до [PERSON] . Вважає, що він з [PERSON] добре піклувалися та виховували дитину, фізичного насилля не застосовували. З приводу того, що дитину віддали батьку, він звертався до органів поліції. На даний час батько [PERSON] перешкоджає їм з [PERSON] бачитись з дитиною. Був випадок, коли він навчив дитину говорити висловлювання « [PERSON] - х---о» та « [PERSON] корабль пошел на х-й», зняв це на відео та виклав в мережу інтернет без дозволу матері. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала наступні покази. Вона є матір`ю [PERSON] . Пояснила, що її син з дружиною та двухрічною дитиною [PERSON] проживали разом в одному будинку, до моменту поки [PERSON] не забрав дитину. З приводу того, що відносно до дитини вчиняли фізичне насильство, не погоджується. Для дитини були всі умови для проживання та розвитку, ходив в садок. В сім`ї були гарні відносини, [PERSON] називав [PERSON] батьком. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації подав до суду лист, в якому позовні вимоги [PERSON] підтримує, щодо позовних вимог [PERSON] заперечує. Просить врахувати висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради подав до суду лист, в якому просить розглядати справи без їх участі. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області подав до суду лист, в якому позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив наступне. З 03.09.2016 року строни перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.03.2020 року у справі № 363/5043/19. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.02.2017 року, актовий запис № 7. В матеріалах справи міститься протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.05.2023 року з якого убачається, що [PERSON] звернулась до ВП №2 Солом`янського УП ГУНП в м. Києві з приводу того, що [PERSON] 16.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] , забрав дитину [PERSON] та поїхав у невідомому напрямку, на телефон не відповідає. Згідно з інформацією Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області убачається, що [PERSON] 24.05.2023 року звертався з приводу того, що колишня дружина не виконувала своїх батьківських обов`язків по догляду за спільним малолітнім сином. У ході проведеної перевірки достатніх даних, які б слугували законними підставами для відкриття кримінального провадження, не отримано. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого №027/о від 03.07.2023 року убачається, що [PERSON] перебуває на обліку у невролога та психолога. Згідно витягу з реєстру Бучанської територіальної громади від 23.08.2023 року [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки КЗ "Бузівський ЗДО "Пролісок" від 22.09.2023 року убачається, що [PERSON] , [INFO] , був зарахований до КЗ "Бузівський ЗДО "Пролісок" в грудні 2020 року та відрахований 31 серпня 2023 року. Згідно психолого-педагогічної характеристики вихованця дошкільної групи "Перлинка" КЗ "Бузівський ЗДО "Пролісок" від 20.09.2023 року убачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідував дошкільну групу у 2021 році, з початком повномаштабного вторгнення заклад дошкільної освіти не відвідував. [PERSON] адаптувався до умов дитячого садка і режиму дня швидко. Стан здоров`я відмінний. Відхилень немає. Вихованець має достатній рівень навчальної діяльності. Виявляє здатність висловлювати думку, самостійно відповідати на питання та сформувати свою відповідь. На заняттях працює повільно і рівномірно. Завжди приймає допомогу вихователя, в більшій мірі практичну. За виникнення труднощів реагував спокійно. Сприйняття у хлопчика відповідає віку. [PERSON] пам`ять і увага, логічне мислення в нормі. [PERSON] контактував з дітьми у групі, грався із задоволенням в рухливі ігри під час прогулянок на майданчиках. Навичками самообслуговування володів добре. Активний, ініціативний, поступливий, активний у процесі спілкування з дітьми та дорослими; сором`язливий. Поведінка спокійна, адекватна ситуації. Моральні якості: адекватність відносин до рідних, однолітків, інших людей, почуття прихильності, любові, добра, схильності прийти на допомогу, вміння виконувати вимоги дорослих, акуратність, охайність, адекватність емоційних реакцій на схвалення і осуд. В садок його приводила мама, своєчасно, без запізнень. [PERSON] мав охайний вигляд. Згідно відповіді УОАЗОР НП у м. Києві ГУНП від 13.11.2023 року убачається, що відповідно до інформації у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України 19.08.2023 року на спецлінію «102» Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло повідомлення від [PERSON] , що колишній чоловік не віддає заявниці спільного сина [PERSON] [INFO] . Крім цього до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві 24.05.2023 надійшла заява від гр. [PERSON] вх. № Т-2021 щодо перешкоджання спілкуванню з дитиною. В матеріалах справи міститься довідка про результати розгляду звернення [PERSON] з якої убачається, що інспектором сектору ювенальної превенції Бучанського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Дариною Карнаух проведено перевірку інформації, що викладена у повідомленні [PERSON] . В поясненні заявниця вказала, що 16.05.2023 р. [PERSON] забрав її дитину (свого онука) [PERSON] , [INFO] з [ADDRESS] у її чоловіка [PERSON] , близько 10 години відвіз у [ADDRESS] та потім передав дитину [PERSON] . Встановлено, що 23.05.2023 року до Солом`янського УП звернувся [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та повідомив, що його дитина [PERSON] , [INFO] перебуває з ним, за його місцем проживання. Дитину забрав від батьків колишньої дружини, оскільки дізнався, що мати дитини [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , спільно зі своїм співмешканцем вчиняла по відношенню до дитини неправомірні дії за її місцем проживання, про що повідомили батьки колишньої дружини. Вони віддали йому дитину, бо вбачають загрозу його життю та здоров`ю. До вирішення питання [PERSON] буде перебувати у батька, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді відділу служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області суду повідомлено, що 05.03.2024 року було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] , поспілкуватися з громадянкою [PERSON] не виявилося можливим, оскільки зі слів батька громадянки вона не проживає за даною адресою більше року. Достовірну інформацію щодо проживання громадянин не надав, так як родинні відносини відсутні і зв`язок не підтримується. Тому здійснити обстеження житлово-побутових умов проживання на разі не є можливим. Згідно висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 09.08.2024 року, про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за доцільне визначити місце проживання останнього з батьком, [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої керуючим магазину "Продукти-893" від 02.05.2025 року, останній працює на посаді молодшого приймальника товарів з 2019 року, професійними якостями повністю відповідає займаній посаді. Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої уповноваженими особами ПІІ "АМІК УКРАЇНА", остання працює на посаді оператора заправних станцій з 2023 року, характеризується позитивно. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За правилом ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, що дублюється з ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. У статті 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із частин 1-2 статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги в першу чергу безпеку дитини, вік дитини, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Як установлено судом та ніким не оспорюється, сторони у справі є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які проживають окремо, шлюб між ними розірвано. Дитина [PERSON] після припинення шлюбних відносин між батьками проживає із батьком. Також під час розгляду справи судом встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним, батько [PERSON] піклується про здоров`я, займається його навчанням та всебічним розвитком, офіційно працевлаштований, отримує дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, за місцем проживання забезпеченні усі належні та необхідні умови для комфортного проживання. Мати [PERSON] вже на даний час не спілкується із сином, тобто не бере активної та безпосередньої участі у його вихованні, не виявляє необхідної уваги та турботи до дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема, поведінку батьків щодо дитини та зважає, що дитина постійно проживає з батьком вже 2 роки, де для неї створені всі умови для фізичного та психологічного розвитку. Суд також приймає до уваги ті обставини, що мати дитини [PERSON] про дитину не піклується, не бачить сина вже 2 роки, за весь цей час звернулася до поліції лише тоді, коли [PERSON] забрав дитину, після чого не робила жодних кроків для повернення дитини, встановлення місця проживання сина із нею або, хоча б, для побачення із дитиною. Крім того, суд звертає увагу на те, що дитина була передана [PERSON] саме батьками [PERSON] , про що не заперечують сторони, і суд допускає, що для цього були певні обставини. В судовому засіданні встановлений факт навчання [PERSON] малолітнього [PERSON] висловлюванням, які дитина, в силу свого віку не розуміє, і які можуть негативно впливати на психологічний розвиток дитини. Суд відмічає, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, батьки не змогли самостійно вирішити спір та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним. Тому, враховуючи інтереси дитини, її вік, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, право дитини на щасливе та спокійне дитинство, та інші соціальні фактори, які вказують на ставлення до дитини, безпосередню участь у її вихованні, можливість утримання та забезпечення дитини усім необхідним до потреб її віку, виконання батьками своїх батьківських обов`язків, наміри і можливості виховувати дитину як повноцінного члена суспільства, приймаючи рішення, суд виходить із оцінки та забезпечення найкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов висновку, що проживання сина з батьком відповідатиме найкращому забезпеченню прав малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачем - позивачем [PERSON] не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження того, що проживання сина разом з батьком не відповідає інтересам дитини, які є важливими при розгляді даного спору. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Суд відмічає, що мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Указане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення первісного позову з відповідача за цим позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Судові витрати за зустрічним позовом з огляду на відмову в його задоволенні залишаються за позивачем за зустрічним позовом.

Outcome: approved