Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

у травні 2024 року заступник керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Грибов С.В., який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної Ради» звернувся до Великоновосілківського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , треті особи: Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, про стягнення витрат на лікування потерпілого, внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що солдат [PERSON] , будучи військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією, та проходячи службу на посаді стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини [NUMBER] , 08.06.2023 приблизно о 23 годині 40 хвилин під час сварки та спільної бійки з [PERSON] , діючи умисно, складним ножом наніс [PERSON] чотири удари в область задньої сторони тулуба, чим заподіяв проникаючі колото-різані поранення грудної клітини ліворуч та черевної порожнини, травматичний лівобічний гемоторакс, травматичний правобічний гемопневмоторакс, поранення лівої поперекової ділянки, наскрізне поранення нижнього полюса лівої нирки, субкапсулярна гематома лівої нирки, лівобічна гематома заочеревинного простору, множинні поранення тонкої кишки, розповсюджений серозно фібринозний перитоніт, перфорація товстої кишки, флегмона заочеревинного простору, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27.09.2023 у справі № 220/9251/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 роки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 09.06.2023 по 03.08.2023: - КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради відповідно довідки № 3864/01-05 від 21.09.2023 з 09.06.2023 по 16.06.2023, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, є сумою оплаченою НСЗУ медичних послуг за конкретно пролікований випадок [PERSON] , 3 177 грн; - КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради відповідно довідки № 15/1473 від 15.09.2023 потерпілий перебував на лікуванні з 16.06.2023 по 18.06.2023, витрачено бюджетних коштів на суму 1 593,06 грн; - КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради відповідно довідки № 01.01-25/3488 від 04.10.2023, потерпілий перебував на лікуванні з 19.06.2023 по 03.08.2023, тобто 45 ліжко-дня, загальний розмір фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого становить 102 656,23 грн, з яких кошти НСЗУ 91 960,00 грн, кошти КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради 10 696,13 грн. Відповідачем у досудовому порядку не відшкодовано зазначені кошти, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду, оскільки порушуються інтереси держави та територіальної громади. 28.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю (т. І, а.с. 53-56). У відзиві звертається увага на те, що в листі КП «Дніпровської обласної клінічної лікарні ім. I.I. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради № 15/1473 від 15.09.2023 йдеться про бюджетні кошти витрачені на лікування хворого [PERSON] , [INFO] , проте, дана особа відповідачу невідома та немає відношення до даної справи, оскільки потерпілою стороною згідно вироку Великоновосілківсього районного суду Донецької області від 27.09.2023 у справі № 220/9251/23 є [PERSON] . Разом з тим, відповідач вважає, що довідка-розрахунок не є первинним документом в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і не може мати доказовості стосовно здійсненої операції і відображатись в облікових реєстрах. Відповідачем акцентується, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу, проте, KHП «Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.I. Пирогова» Вінницької обласної Ради не надала вищезгаданих підтверджуючих документів, що ставить під сумнів обґрунтованість суми позову. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 07.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.06.2024 вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. 17.07.2024 вказана справа з супровідним листом Великоновосілківського районного суду Донецької області від 01.07.2024 надійшла до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Якимець О.І. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.02.2025 апеляційну скаргу Мірупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони залишено без задоволення, ухвалу Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.06.2024 залишено без змін. 10.03.2025 вказана справа з супровідним листом Дніпровського апеляційного суду від 05.03.2025 надійшла до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 17.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.05.2025 у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03.06.2025 у задоволені повторного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Учасники провадження у судове засідання, призначене на 03.06.2025, не з`явились, про причини неявки не повідомили. Разом з тим, 12.05.2025 від представника КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради надійшла заява про розгляд справи без участі. Враховуючи наведені обставини та належне повідомлення всіх учасників судового процесу про дату судового засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті у судовому засіданні 03.06.2025 без участі учасників судового процесу. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27.09.2023 у справі № 220/921/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 роки (т. І, а.с. 26-28; https://reyestr.court.gov.ua/Review/108019535). В описовій частини зазначеного вироку вказано наступне: «08.06.2023 приблизно в 20 годині 00 хвилин, під час проходження військової служби, перебуваючи у житловому будинку [ADDRESS] , [PERSON] , спільно з співслужбовцем [PERSON] вживали алкогольні напої та між ними на ґрунті особистих відносин виникла сварка та спільна бійка, що завершилась уходом [PERSON] з будинку. Приблизно о 23 годин 30 хвилин [PERSON]. у приміщенні зали у будинку за вищезазначеною адресою ліг відпочивати, через деякий час до вищезазначеної кімнати зайшов [PERSON] і між останніми на ґрунті неприязних відносин повторно виник конфлікт, в ході якого у солдата [PERSON] раптово виник умисел на заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] з будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел [PERSON] , будучи у стані алкогольного сп`яніння, 08.06.2023 приблизно о 23 годині 40 хвилин, перебуваючи у приміщенні зали у вищезазначеному будинку під час сварки та спільної бійки з [PERSON] перебуваючи у безпосередній близькості до останнього, в момент коли [PERSON] схопив [PERSON] за дві ноги та почав стягувати з ліжка, при відсутності загрози для свого життя та здоров`я, маючи умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв з карману бронежилета, що знаходився біля дивану з правої сторони, в праву руку свій складний ніж розміром 23 см та довжиною леза 10 см, тобто достатнього для заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, після чого, діючи умисно, зазначеним ножем наніс [PERSON] чотири удари в область задньої сторони тулуба, чим заподіяв проникаючі колото-різані поранення грудної клітини ліворуч та черевної порожнини, травматичний лівобічний гемоторакс, травматичний правобічний гемопневмоторакс, поранення лівої поперекової ділянки, наскрізне поранення нижнього полюса лівої нирки, субкапсулярна гематома лівої нирки, лівобічна гематома заочеревинного простору, множинні поранення тонкої кишки, розповсюджений серозно фібринозний перитоніт, перфорація товстої кишки, флегмона заочеревинного простору, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння. У судовому засіданні обвинувачений дав пояснення, аналогічні викладеним в обвинувальному акті, пояснив, що дійсно 08.06.2023 р. заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] . У скоєному розкаюється, потерпілий не має претензій до нього, шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі, під час досудового сліства надавав правдиві показання, сприяв слідству в розкритті кримінального правопорушення. Зазначив, що має на утриманні батьків пенсійного віку, у яких проблем из ногами, вони потребують допомоги. Бажає продовжити службу у ЗСУ.». За змістом відповіді КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради на запит заступника керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Грибова С.В. (т. І, а.с. 14) вбачається, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, за перебування на лікуванні [PERSON] у лікарні, є сумою оплачених НСЗУ медичних послуг за конкретний пролікований випадок та згідно наданої від НСЗУ розшифровки за червень 2023 КПН «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради за пролікований випадок [PERSON] , [INFO] , від НСЗУ за програмою медичних гарантій отримало 3 177,00 грн. На запит заступника керівника Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону Грибова С.В. КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради надала довідку калькуляцію від 15.09.2023, що міститься в матеріалах справи (т. І, а.с. 19), з якої вбачається, що вартість лікування хворого [PERSON] з 16.06.2023 по 18.06.2023 становить 1 593,06 грн. Як вбачається з матеріалів справи потерпілий [PERSON] перебував на лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради з 19.06.2023 по 03.08.2023, тобто 45 ліжко-днів, загальний розмір фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого становить 102 656,23 грн, з яких кошти НСЗУ 91 960,00 грн, кошти КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради 10 696,13 грн (т. І, а.с. 22-23). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 131-1 Конституції України, на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках передбачених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до у інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Виходячи з вимог ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави, у випадках, передбачених законом. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. В даному випадку встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невідшкодуванні відповідачем коштів, витрачених закладами охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, внаслідок чого до обласних та державного бюджету не надійшли кошти в загальній сумі 107 426,29 грн, з них за кошти КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної Ради - 10 696,13 грн, та кошти НСЗУ - 96 730,16 грн. КНІ «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. I.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, та КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.I. Пирогова» Вінницької обласної Ради, є багатопрофільними закладами охорони здоров`я - комунальними унітарними некомерційним та неприбутковим підприємствами, що надають послуги екстреної, первинної та спеціалізованої медичної допомоги в стаціонарних та амбулаторних умовах будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України. Відповідно до ч. 5 п. 14 Положення про НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Згідно з листом НСЗУ від 25.03.2024 № 9695/2-16-24 НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень. Крім того, КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, та КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної Ради, не звертались до суду з позовом про стягнення витрат понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] та не заперечують проти звернення прокурора з відповідним позовом. Враховуючи те, що органами, уповноваженими на захист інтересів держави у спірних правовідносинах - НСЗУ не вжито заходів, спрямованих на відшкодування відповідачем коштів, витрачених закладами охорони здоров`я на лікування потерпілого [PERSON] , у даному випадку у прокурора наявні усі підстави для звернення із позовною заявою до суду в інтересах держави в особі зазначених органів. Відповідно до п. 1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вина [PERSON] у завданні шкоди здоров`ю [PERSON] встановлена вироком Великоновосілківського районного суду Донецької області від 27.09.2023 у справі № 220/9251/23. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] проходив лікування у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.Т. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, та КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної Ради внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце через дії відповідача. Судом встановлено, що сума витрат на лікування потерпілого: - за період з 09.06.2023 по 16.06.2023 у КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради становить 3 177 грн; - за період з 16.06.2023 по 18.06.2023 у КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради становить 1 593,06 грн; - за період з 19.06.2023 по 03.08.2023 у КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради становить 102 656,23 грн, з яких кошти НСЗУ 91 960,00 грн, кошти КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної ради 10 696,13 грн. Відповідно п. 17, 20 ч. 1 ст. 43 Закону у країни «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються питання щодо розгляду прогнозів відповідно районних, обласних бюджетів, затвердження таких бюджетів, внесення змін до них, затвердження звітів про їх виконання, вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Частиною 3 статті 1206 ЦК України (зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення надання медичної допомоги» від 01.07.2022 2347-1, які набрали чинності 19.07.2022) передбачено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, КП «Дніпровська обласна клінічна лікарня ім. І.Т. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради, та КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної Ради, пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, сплачено НСЗУ, як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Механізм використання коштів, передбачених у Державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. Відповідно до п. 3 вищевказаного Порядку НСЗУ с розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. Отже, відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати НСЗУ та КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова» Вінницької обласної Ради на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, суд вважає, що шкода позивачу завдана неправомірними діями відповідача підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від спалити судового збору на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved