Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно та просить визначити, що частки [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] в спільному майні подружжя, яке складається з житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м., сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З», гараж «И», водо колонка І, замощення II, огорожа № 1-3, є рівними та дорівнюють по 1/2 частці за кожним; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З», гараж «И», водо колонка І, замощення II, огорожа №1-3. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Позивач та її покійний чоловік перебували у шлюбі, який було зареєстровано 19.06.1981 Довгинцівським відділом ЗАГС м. Кривого Рогу, актовий запис про шлюб №335. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина, позивач у справі, яка подала заяву про прийняття спадщини за законом, та його донька [PERSON] . За життя спадкодавець набув у власність житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 11,2 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.08.1978 державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Соколенко Г.І. за реєстровим номером 2-2631, який зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Після укладання шлюбу позивач та покійний чоловік будували будинок, оскільки на момент його придбання, він не був придатний до проживання, тому позивач та покійний чоловік здійснили його реконструкцію в 1990 році, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилась та становить 65,4 кв.м., житлова площа становить 29,1 кв.м., а також збудовано у 1990 році сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З» збудована у 1991 році, гараж «И» збудовано у 1991 році, будинок оздобили комунікаціями та він став придатний до проживання в ньому. Подружжя проживало у будинку родиною, вели спільне господарство, дбали один про одного. Після спливу визначеного законом строку, позивач звернулась для оформлення свідоцтва по право на спадщину за законом після смерті чоловіка, надавши державному нотаріусу всі оригінали документів на спадкове майно, в тому числі актуальний технічний паспорт, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок садибного типу з господарчими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вищевказане майно набувалось [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з громадянкою [PERSON] , шлюб між якими було зареєстровано 01 липня 1977 року Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу та розірвано 05 березня 1981 року Довгинцівським відділом РАЦС м.Кривого Рогу, тому державний нотаріус вважає, що вказане майно є спільним сумісним майном та рекомендовано звернутися до суду задля вирішення питання про оформлення права власності на будинок. Тобто, фактично нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, оскільки спадкодавець перебував у шлюбі з першою дружиною. Позивач не погоджується із даним твердженням, вважає, що будинок є спільною сумісною власністю, яка була набута та збудована під час шлюбу із нею, на момент придбання будинку не були збудовані ані господарчі споруди, площа будинку становила лише 11 кв.м., придбаний будинок був за кошти покійного чоловіка, відомостей про те, чи зверталась колишня дружина, після розірвання шлюбу з позовом про поділ майна, шлюб тривав незначний період, спільних дітей у даному шлюбу не було. При цьому позивач разом із чоловіком за спільні кошти родини збудували будинок, господарчі споруди, здійснили реконструкцію для того, щоб родина проживала в будинку, який використовувався для родини. Таким чином, беручи до уваги відмову нотаріуса у видачі спадщини, єдиний спосіб оформити спадщину після смерті чоловіка на будинок - це звернення до суду з даним позовом, оскільки її право на 1/2 частку у спільному майні є безумовна. Ухвалою суду від 05.03.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 27.05.202 позовні вимоги було уточнено представником позивача адвокатом Кафтасьєвою Г.В., відповідно до уточненого позову позивач просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м., сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З», гараж «И», водо колонка І, замощення II, огорожа № 1-3. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою, згідно якої просить провести розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти винесення рішення у справі, яким позовні вимоги будуть задоволені. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, суд, враховуючи положення статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача та відповідно батько відповідача [PERSON] (а.с. 13 - копія свідоцтва про смерть, а.с. 14 копія свідоцтва про укладення шлюбу, а.с. 37 копія свідоцтв про одруження та про народження). Після смерті [PERSON] а відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 65,4 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м., сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З», гараж «И», водо колонка І, замощення II, огорожа №1-3. Вказаний житловий будинок був набутий у власність [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18 серпня 1978 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Соколенко Г.І. за реєстровим номером 2-2631, який зареєстрований в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 15, 16 копія договору, а.с. 17 копія реєстраційного посвідчення, а.с. 18-20 копія технічного паспорту, а.с. 21 копія довідки). Остаточним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області народним судом від 02.04.1983, яке не оскаржене та набрало законної сили 12.04.1983, право власності на спірний житловий будинок з господарчими побудовами визнано за [PERSON] , на користь [PERSON] з [PERSON] стягнута компенсація 1/2 частки будинку в розмірі 846,14 руб. (а.с. 48-50 копія рішення від 12.01.1983, а.с. 51-55 - копія ухвали апеляційної інстанції від 14.02.1983, а.с. 56, 57 копія рішення від 02.04.1983). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] а є його дружина [PERSON] та його донька [PERSON] . Після спливу визначеного законом строку, позивач [PERSON] звернулась для оформлення свідоцтва по право на спадщину за законом після смерті чоловіка до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 66), але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок садибного типу з господарчими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вищевказане майно набувалось [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з громадянкою [PERSON] , шлюб між якими було зареєстровано 01 липня 1977 року Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу та розірвано 05 березня 1981 року Довгинцівським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, оскільки державний нотаріус вважає, що вказане майно є спільним сумісним майном та рекомендовано звернутися до суду задля вирішення питання про оформлення права власності на будинок (а.с. 26, 27, 79 - копії постанови від 13.12.2024). Відповідач [PERSON] згідно матеріалів спадкової справи (а.с. 65-79) в установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звернулась, на час відкриття спадщини зареєстрована разом з спадкодавцем не була. Відповідно до статей 1216-1218, 1220, 1222, 1223 Цивільного\~кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом ч. 1 ст. 1270\~Цивільного кодексу\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до ст.\~1296\~Цивільного кодексу\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статтях 15 та 16\~Цивільного кодексу\~України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, та одним із способів захисту прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Але як вбачається з матеріалів цивільної справи та спадкової справи у позивача наразі виникли реальні умови, які обмежують її право у реалізації нею своїх прав на належне їй спадкове майно. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 392 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене вище, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що [PERSON] , який помер [INFO] , на законних підставах володів на житловим будинком загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., з господарчими\~побудовами: сарай під літерою «Ж», господарська будівля під літерою «З», гараж «И», водо колонка І, замощення II, огорожа № 1-3, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Тому є правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на вказане вище нерухоме майно в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача немає. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved