Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

06.02.2025 [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , який у подальшому уточнила. Вказує, що з 08.09.2016 вона перебуває на первинному обліку в Службі у справах дітей Річківської ОТГ у зв`язку з тим, що її мати померла, а батько був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Рішенням Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 12.10.2016 опікуном [PERSON] призначено [PERSON] . Судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.02.2019 з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] . Батько неодноразово засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень з призначенням покарання у виді позбавлення волі. Після звільнення в 2021 році з місць позбавлення волі [PERSON] не звернувся до органу опіки та піклування для надання йому дозволу на подальше виховання доньки. З грудня 2021 по липень 2023 позивачка проживала з батьком, але з липня 2023 останній не має бажання бачитися з нею та взагалі не спілкується. На даний час вона фактично проживає в м. Суми в сім`ї своєї сестри [PERSON] , перебуває на повному утриманні сестри та її чоловіка. Рішенням Виконавчого комітету Звягельської міської ради від 23.04.2025 припинено піклування [PERSON] над [PERSON] . На даний час [PERSON] бажає встановити піклування над своєю сестрою, у зв`язку з чим подала відповідну заяву до служби у справах дітей, а її чоловік подав заяву про згоду на встановлення піклування. Посилаючись на викладене, а також на порушення [PERSON] своїх батьківських обов`язків, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Установити над [PERSON] піклування та призначити піклувальником [PERSON] (а. с. 66 - 72). У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Проти постановлення заочного рішення позивачка не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 38, 115). Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Грабар Т.Л. проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити позов та призначити її піклувальником [PERSON] , про що також подала письмову заяву (а. с. 111). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження записані [PERSON] і [PERSON] (а. с. 14). [PERSON] є сестрою [PERSON] по лінії матері [PERSON] (а. с. 18, 46). [INFO] [PERSON] померла (а. с. 15 зв.). Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 06.12.2016 [PERSON] , який мав п`ять непогашених судимостей за вчинення різних злочинів, було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі (а. с. 77 зв. - 83). Розпорядженням голови Білопільської РДА від 08.09.2016 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 84 зв.). Рішенням Виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 12.10.2016 опікуном малолітньої [PERSON] призначено [PERSON] та влаштовано позивачку в сім`ю останньої (а. с. 83 зв. - 84). Судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28.02.2019 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27.02.2019 до досягнення [PERSON] повноліття (а. с. 74). 13.07.2020 [PERSON] звільнено з місць позбавлення волі умовно-достроково (а. с. 85). 15.07.2020 [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Білопільської РДА з письмовою заявою про намір повернути на виховання в його сім`ю доньку [PERSON] . У заяві останній вказав, що не мав змоги спілкуватися з донькою, оскільки не знав її місця проживання та контактних даних її опікуна. Просив сприяти в налагодженні стосунків з донькою для її повернення (а. с. 85 зв.). Як вбачається з листа Річківської сільської ради Сумського району від 09.04.2025 у січні 2022 року управління «Служба у справах дійте» Сумської міської ради повідомило, що [PERSON] нібито поїхала разом з батьком до м. Валки, Богодухівського району, Харківської області. У телефонній розмові [PERSON] підтвердив начальнику служби у справах дітей Річківської сільської ради, що дитина дійсно проживає з ним, останньому було роз`яснено порядок повернення дитини на виховання (а. с. 75 - 76). Відповідно до листа служби у справах дітей Валківської міської ради Богодухівського району від 23.02.2022 та акту обстеження умов проживання від 22.02.2022 з метою перевірки факту проживання малолітньої [PERSON] співробітниками служби у справах дітей було здійснено виїзд за місцем проживання сім`ї [PERSON] та встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом з батьком і його співмешканкою, її двома неповнолітніми дітьми. Стосунки в сім`ї доброзичливі, батько піклується про доньку, остання забезпечена всім необхідним. З [PERSON] проведено роз`яснювальну роботу щодо порядку повернення дитини на виховання (а. с. 86 - 87). З листа Річківської сільської ради Сумського району від 09.04.2025 також вбачається, що в січні 2025 у телефонній розмові з [PERSON] з`ясувалося, що [PERSON] проживає в м. Суми в сестри [PERSON] його слів він мав намір повернути дитини та пообіцяв, що підготує всі необхідні документи та надішле їх службі у справах дітей. [PERSON] було надіслано перелік документів для повернення доньки. Більше на телефонні дзвінки та повідомлення [PERSON] не відповідав, будь-які документи не надіслав (а. с. 75 - 76). Наказом заступника начальника управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 21.03.2025 [PERSON] з 21.03.2025 до 21.08.2025 влаштовано в сім`ю [PERSON] (а. с. 73). З висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 28.04.2025 вбачається, що зазначене Управління вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] (а. с. 64). Крім того, у вказаному висновку зазначено, що рішенням Виконавчого комітету Звягельської міської ради від 23.04.2025 №1488 припинено піклування [PERSON] щодо [PERSON] . На даний час [PERSON] проживає в родині своєї сестри [PERSON] . Дівчинка не бачила батька майже два роки, він їй телефонує дуже рідко, не вітає з днем народження, з іншими святами (а. с. 64). Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Законом України від 03.08.2006 №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, §100, від 16.07.2015). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України). Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до положень ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996, ратифікованої Верховною Радою України 03.08.2006, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Згідно зі ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] у присутності педагога пояснила суду, що останні 2 роки батько взагалі з нею не спілкувався, не цікавився її життям, не надавав фінансову допомогу. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, не проявляє до неї інтересу, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 - 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. З висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 28.04.2025 вбачається, що вказане управління, з урахуванням поданих [PERSON] документів, просить призначити останню піклувальником над [PERSON] (а. с. 65). Таким чином, суд вважає за необхідне призначити [PERSON] піклувальником неповнолітньої [PERSON] . Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1211 грн 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved