Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача борг за кредитним договором №5/2852868 від 26.05.2021 в розмірі 692\~391.21 грн., з яких: 323\~966.70 грн. заборгованість за кредитом; 135\~217.70 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 4250.51 грн. відсотки; 5500 грн. комісія; 96\~956.30 грн. прострочені відсотки; 126\~500 грн. прострочена комісія. В обгрунтування позову зазначено, що 26.05.2021 між сторонами було укладено кредитний договір №5/2852868, відповідно до якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 500\~000 грн, строком до 25.05.2027, та зобов`язався його повернути та сплатити відсотки, та комісію, відповідно до графіку погашення. У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань, виникла вищезазначена заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Ухвалою суду від 13.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов. 03.04.2024 представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до якого зазначено, що дійсно між сторонами було укладено вищезазначений договір, внаслідок чого відповідач отримав обумовлені сторонами кредитні кошти. Однак, представник відповідача вважає, що відповідач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, на підставі п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», у період дії воєнного стану, а тому не підлягають стягненню з нього відсотки. Окрім цього, щодо стягнення комісії представник відповідача зазначив, що такі вимоги позивача є протиправними та не відповідають нормам діючого законодавства та судовій практиці. У зв`язку з викладеним, просив відмовити в задоволенні позову в частині нарахованих відсотків та комісії. Ухвалою суду від 03.04.2024 судом, за клопотанням представника відповідача, вирішено перейти до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.07.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 29.08.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, яка ухвалою суду від 04.09.2024 залишена без розгляду, у зв`язку з відмовою судом в поновленні позивачу процесуального строку на її подання. 19.09.2024 судом задоволено клопотання відповідача та призначено у справі судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено. 05.12.2024 провадження відновлено, у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 16.01.2025 судом за клопотанням відповідача призначено у справі судово-економічну експертизу, провадження у справі зупинено. 03.04.2025 провадження відновлено, у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість проведення експертизи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, про дату і час розгляду повідомлялись своєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Враховуючи ч.4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 26.05.2021 між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] укладено Кредитний договір №5/2852868, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 500\~000 грн. строком на 72 місяці, до 25.05.2027. Відповідно до умов договору, щомісячна процентна винагорода 11% річних. Комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості 1.10% від суми кредиту (обслуговування включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.). Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків. Згідно з платіжною інструкцією №36904832-1 від 26.05.2021, АТ «Креді Агріколь Банк» перерахував на рахунок відповідача, відкритий на підставі кредитного договору, кредитні кошти в сумі 500\~000 грн., їх зарахування відображено у виписці з рахунку [PERSON] . Також відповідачем підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту до Кредитного договору №5/2852868 від 26.05.2021, з якої вбачається, що відповідач був ознайомлений з умовами та строком погашення кредиту, що підтверджується його власноручним підписом. Однак, відповідачем порушені умови кредитного договору, а саме не повернення кредиту у строки/терміни, передбачені графіком, та не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №5/2852868 від 26.05.2021 станом на 26.01.2024, складає 692\~391.21 грн., з яких: 323\~966.70 грн. заборгованість за кредитом; 135\~217.70 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 4250.51 грн. відсотки; 5500 грн. комісія; 96\~956.30 грн. прострочені відсотки; 126\~500 грн. прострочена комісія. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Положеннями ст. 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч.1 ст.526, ст.599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведені вище норми матеріального права та аналізуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що між сторонами 26.05.2021 було укладено кредитний договір №5/2852868, внаслідок якого відповідач отримав в користування кредитні кошти в сумі 500\~000 грн., що не заперечується ним. Відтак, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти, натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушив, кредитні кошти та проценти за користування ними не повертає в розмірах та в строки, визначені договором. Надання кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією про перерахування кредитних коштів та випискою з рахунку відповідача. Розрахунки заборгованості з тіла кредиту, надані позивачем, відповідачем\~не спростовані, своїх контррозрахунків або доказів належного виконання зобов`язань ним до суду не було надано. Також суд враховує, що відповідач, згідно з відзивом, визнає суму заборгованості за тілом кредиту (основну та прострочену). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, на підставі частини другої\~статті 530 ЦК України\~\~кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 323\~966.70 грн. заборгованості за кредитом; 135\~217.70 грн. простроченої заборгованості за кредитом. Що стосується стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за відсотками становить - 4250.51 грн.; та 96\~956.30 грн. прострочені відсотки. Суд не бере до уваги заперечення відповідача в частині звільнення його від відповідальності у вигляді сплати відсотків, на підставі п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», у період дії воєнного стану, з наступних підстав. Законом № 2120-IX доповнено розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення "Закону України "Про споживче кредитування"\~пунктом 6-1, відповідно до якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Також, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Із зазначеного слідує, що законодавцем звільнено позичальників саме від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та такі нарахування підлягають списанню. При цьому, зазначені норми не передбачають скасування відсотків за користування кредитними коштами, що є відмінним поняттям від штрафних санкцій за кредитом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» в частині стягнення відсотків обгрунтованими та доведеними матеріалами справи, враховуючи, що необхідність сплати процентів та їх розмір прямо передбачено кредитним договором, істотні умови яких були погоджені сторонами та підписані відповідачем. Щодо вимоги позивача про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 5500 грн. комісії та 126\~500 грн. простроченої комісії. Відповідно до\~статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що «згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується також з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 та постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі№ 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» У даному випадку умовами кредитного договору №5/2852868 від 26.05.2021 передбачено сплату комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості 1.10% від суми кредиту, що включає в себе моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Здійснення таких операцій, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку. Одночасно, у Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Матеріали справи також не містять доказів, що споживач користувався такими послугами. В свою чергу Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин, положення пункту 1.4.2 розділу 1 Кредитного договору 1.2 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначений висновок відповідає правовому висновку викладеному у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21, від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача 5500 грн. комісії та 126\~500 грн. простроченої комісії. Таким чином, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 560\~391.21 грн., з яких: 323\~966.70 грн. заборгованість за кредитом; 135\~217.70 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 4250.51 грн. відсотки; 96\~956.30 грн. прострочені відсотки. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Оскільки позов задоволено на суму 560\~391.21 грн., тобто на 80.94%, а позивачем сплачено 10\~385.87 грн. судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 8406.32 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial