Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

У січні 2025 року від представника ТОВ «Факторинг Партнерс» до суду через систему «Електронний суд» надійшов вищевказаний позов, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованість за договором № 4367323 від 14.09.2021 у розмірі 89 700 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. В обґрунтування позову вказано, що 14.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний договір № 4367323, відповідно до якого відповідач отримав від кредит у розмірі 20 000 грн та зобов`язався його повернути за встановленими у договорі відсотками та комісією. Однак, відповідачем не виконано зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 89 700 грн, в тому числі: 20 000 грн - тіло кредиту; 67 500 грн - проценти; 2 200 - комісія. В подальшому, на підставі договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс», останньому за плату передано право вимоги до відповідача за договором № 4367323. З огляду на вказане, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором на його користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.02.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у відкритому судовому засіданні. 05.05.2025 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 20 000 грн строком на 30 днів з 14.09.2021 до 14.10.2021. При цьому проценти за користування кредитом за 30 днів становлять 7 500 грн. Таким чином, з 15.10.2021 позивач мав припинити нарахування процентів за користування кредитом. Водночас, положення Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії «за надання кредиту», а передбачають сплату комісії кредитодавця, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, тому вказані положення договору є нікчемними. Вказано також, що строк виконання обов`язку за кредитним договором сплинув 15.10.2024, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише 27.01.2025, тому вимоги не підлягають задоволенню. Вказано також, що розмір витрат на правничу допомогу є непропорційним (не співмірними) до ціни позову та не відповідає засадам розумності, необхідності та справедливості. Просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а в разі наявності підстав для задоволення - застосувати строк позовної давності. 14.05.2025 на адресу суду від представника позивача - Сергійчук Я.Я., надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої вказано, що сторонами погоджено продовження строку користування кредитом у разі наявності заборгованості за кредитним догвором. Оскільки позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, підлягає застосуванню п. 2.2, 2.3 договору, відповідно до яких проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено товариством в односторонньому порядку. Розмір комісії передбачений догвором та чинним законодавством, тому є цілком обґрунтованим. Вказано про продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022. Вказано додаткові обґрунтування щодо витрат на правничу допомогу. Просив задовольнити в повному обсязі позові вимоги. У позовній заяві представник позивача просить суд про розгляд справи за його відсутності, позиція сторони суду зрозуміла. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позов висловлено прохання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, позиція сторони суду зрозуміла. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено електронний договір про споживчий кредит № 4367323, шляхом подання відповідачем анкети-заяви на кредит та направлення позичальнику електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору. Відповідно до п. 1.1-1.4 договору кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн на 30 днів з 14.09.2021 по 14.10.2021, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом. Вказаним договором встановлені загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту), що складають 9 700 грн в грошовому виразі та 12,184% річних у відсотковому значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), а також включаючи складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору (п. 1.5 договору), орієнтовна загальна вартість кредиту складає 29 700 грн. Згідно із п. 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 2 200 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору, проценти за користування кредитом становлять 7 500 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Згідно із п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з довідкою ТОВ «Елаєнс» від 08.11.2024, підтверджено успішний переказ коштів згідно з договором № 4367323 в розмірі 20 000 грн 14.09.2021 на картковий рахунок [NUMBER] . 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладений договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 4367323 від 14.09.2021 до [PERSON] на суму 89 700 грн, в тому числі: 20 000 грн - заборгованість за кредитом; 67 500 грн - заборгованість за процентами; 2 200 грн - заборгованість за комісією, що вбачається з реєстру боржників (додаток № 3 до договору факторингу). В матеріалах справи міститься також довідка про ідентифікацію клієнта [PERSON] , відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4367323, розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредиту та графік платежів за договором. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З матеріалів справи вбачається, що позичальник та відповідач узгодили істотні умови договору: розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що кредитор свої зобов`язання за договором № 4367323 від 14.09.2021 виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушив взяті зобов`язання, оскільки за ним рахується заборгованість в розмірі 89 700 грн, в тому числі: 20 000 грн - заборгованість за кредитом; 67 500 грн - заборгованість за процентами; 2 200 грн - заборгованість за комісією. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц). За умовами кредитного договору № 4367323 від 14.09.2021 передбачено надання кредиту в розмірі\~ 20 000 грн строком на 30 днів з 14.09.2021 по 14.10.2021. Отже позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором за 30 днів, що виходячи із установленої в договорі процентної ставки (1,25% на день) становить 7 500 грн (20 000х1,25/100х30). Таким чином, розмір позовних вимог в частині вимог про стягнення тіла та відсотків по договору № 4367323 від 14.09.2021, що підлягають до задоволення становить 27 500 грн (20 000 + 7 500). Саме ця заборгованість по процентам та тілу кредиту має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Суд зауважує, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. З огляду на зазначене, доводи сторони позивача про необхідність застосування п. 2.2, 2.3 договору суд відхиляє, оскільки їх положення суперечать істотним умовам кредитного договору, при цьому кредитним договором прямо не передбачена можливість позивача та позичальника здійснювати автоматичну пролонгацію строку кредитування в односторонньому порядку. Наявна у справі від ТОВ «Мілоан» «Відомість про щоденні нарахування та погашення» місить посилання на пункти 1.5.2 та 1.5.3 договору, як підставу для нарахування процентів, однак в самому договорі про споживчий кредит відсутній пункт 1.5.3. Позичальником за умовами договору передбачена також комісія за кредитним договором, яка становить 2 200 грн. Так, 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитора встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, тому в цій частині позов слід задовольнити. Слід зазначити, що комісія за умовами договору нарахована одноразово та її розмір чітко і зрозуміло передбачений пунктом 1.5.1 договору, що не міг не знати відповідач, укладаючи договір. Суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки такий строк продовжено на строк дії карантину на підставі п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (з 12.03.2020 по 30.06.2023) та на період дії воєнного стану в Україні на підставі п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подачу позову судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 802,06 грн (2 422,40 х 33,11%). Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 16 000 грн, суд дійшов таких висновків. Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 133 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги, укладений 02.07.2024 між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО; заявка на надання юридичної допомоги № 10 від 02.12.2024; витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 27.12.2024. Так, із витягу з акту № 3 про надання юридичної допомоги вбачається, що ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняло від Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» наступні послуги: надання усної консультації - 4 000 грн (2 год.); складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 12 000 грн (4 год.). Відповідачем заявлено про неспівмірність заявлених витрат ціні позову. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Зважаючи на зміст заявленого стороною відповідача клопотання про зменшення розміру таких витрат, витраченого представником позивача часу при наданні правової допомоги у даній справі, а також часткове задоволення позову, враховуючи правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі та складність справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн, що на думку суду відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та витраченого адвокатом часу, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи.

Outcome: partial