Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 27 листопада 2007 року на користь [PERSON] . До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в [ADDRESS] . Після смерть [PERSON] , законний представник позивача, який на той час був неповнолітнім, звернулася до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документі, що підтверджується право власності спадкодавці на спадкове майно. Представник позивача вказує, що у 2008 році поштову адресу спірного будинковолодіння змінено на «64», однак у вказаному заповіті зазначено «68». Крім того, спірне домогосподарство відноситься до селянського двору, станом на 15.04.1991 року у будинку по [ADDRESS] з [PERSON] були зареєстровані та проживали: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] . Таким чином, кожен з них мав право власності на спірне будинковолодіння по 1/3 частині. [PERSON] помер [INFO] , враховуючи спільне проживання на момент відкриття спадщини та те, що після смерті спадкодавця [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати та утримувати спірне будинковолодіння, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном, то вони є такими що прийняли спадщину після смерті [PERSON] за законом як спадкоємці першої черги в рівних частках, по 1/2 частині. [PERSON] помер [INFO] , єдиним спадкоємцем, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , проживав з ним була його мати [PERSON] , яка, в силу статті 1268 ЦК України прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після [PERSON] немає. Таким чином, після смерті [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння належало [PERSON] в цілому. Проте, ні після смерті [PERSON] , ні після смерті [PERSON] , спадкоємці, що фактично прийняли спадщину, не отримували свідоцтво про право на спадкове майно, не здійснювали державну реєстрацію свого права власності і не одержували жодних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Тому просить визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно. В підготовче засідання позивач та його представник не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи в їхній відсутності позовні вимоги з вказаних підстав підтримала. Представник відповідача в підготовче засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, щодо задоволення позову не заперечив. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У силу вимог ст.\~1217\~ЦК\~України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст.\~1268\~ЦК\~України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не одержав або втратив свідоцтво про право на майно. Згідно із ст.\~392\~ЦК\~України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.\~328\~ЦК\~України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу п. 11 ч. 1\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Судом встановлено, що будинковолодіння в [ADDRESS] відноситься до селянського двору, станом на 15.04.1991 у ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою старости Сопівського старостинського округу від 17 лютого 2025 року № 64/10-15 (а.с. 29). Відповідно до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. У п. 6 постанови Пленум ВСУ від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність"загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року особами, які зберегли право на частку в майні селянського двору та, відповідно, мали право власності на спірне будинковолодіння по 1/3 частині є: [PERSON] , її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 11 грудня 2002 року виконкомом Сопівської сільської ради Коломийського району. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої в тому числі входила і 1/3 частина будинковолодіння [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи спільне проживання на момент відкриття спадщини та те, що після смерті спадкодавця [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати та утримувати спірне будинковолодіння, тобто вступили в управління та володіння спадковим майном, то вони є такими що прийняли спадщину після смерті [PERSON] за законом як спадкоємці першої черги в рівних частках. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 11 травня 2005 року виконавчим комітетом Сопівської сільської ради (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину спірного будинковолодіння. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Єдиним спадкоємцем, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , проживав з ним була його мати [PERSON] , яка, в силу статті 1268 ЦК України прийняла спадщину в вигляді 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння належало [PERSON] в цілому. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 13 січня 2009 року виконавчим комітетом Сопівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 44). Після її смерті відкрилася спадщина на вказане будинковолодіння. Померла залишила заповіт, посвідчений 27 листопада 2007 року сільським головою Сопівської сільської ради, зареєстрований а реєстрі за № 01-34, відповідно до якого заповіла позивачу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно довідки старости Сопівського старостинського округу Печеніжинської селищної ради Коломийського району від 12 березня 2025 року № 83 у 2008 році змінено поштову адресу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на - [ADDRESS] (а.с. 27). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус відмовив позивачу у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавиці на спадкове будинковолодіння (а.с. 20). Згідно виписки з інвентаризаційнихи матеріалів № 80061 від 24 квітня 2024 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 26). Згідно інформації з погосподасрької книги села Сопів, власником домогосподарства за адресою [ADDRESS] числиться [PERSON] . Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу П «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Крім того, необхідно звернути увагу і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з положеннями ст.\~1216\~ЦК\~України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК). Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 23 постанови Пленуму\~Верховного\~суду\~України\~від\~\~30.05.2008\~\~року\~\~№7\~«Про\~судову\~практику\~у\~справах\~про\~спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9\~Конституції\~України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно даних технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] від 09 травня 2024 року загальна площа його складає 57,6 кв.м, житлова 23,6 кв.м (а.с. 21-25). Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 28 лютого 2025 року вартість житлового будинку з господарськими спорудами становить 300 470 грн (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановленні судом обставини свідчать, що спадкодавці [PERSON] життя належало спірне будинковолодіння, при цьому позивач не може оформити спадкових прав в органах нотаріату через відсутність правовстановлюючого документа. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивача на спадкове майно та неможливість їх оформлення у встановленому законом порядку, його вимоги не суперечать чинному законодавству та не порушують прав відповідача, представник якого заперечень за позовом не надав, спадкоємець реалізував своє право на отримання відповідних правовстановлюючих документів на успадковане нерухоме майно в позасудовому порядку, але це зробити фактично не має можливості. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Outcome: approved