Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Гераська М.Г., звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту також Відповідач -1), ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка (далі по тексту також Відповідач -2), ТДВ СК «Альфа-Гарант» (далі по тексту також Відповідач -3), в якому просив суд: -Визнати недійсною угоду про визначення розміру страхового відшкодування, укладеною між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» 27.12.2023; -Стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] матеріальну шкоду, а саме недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 85 630,12 грн; -Стягнути солідарно з [PERSON] та ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 21 141,86 грн; -Стягнути солідарно з [PERSON] та ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн; -Стягнути з відповідачів понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовна заява обґрунтована наступним. 23.05.2023 о 20-10 год. в м. Києві на перехресті вул. А. Ахматової з пр. П. Григоренка відбулося зіткнення автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка, та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2023 у справі № 753/9059/23, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Натомість постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 у справі № 753/17962/23 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті вказаної ДТП позивачеві було завдано матеріальної шкоди. Відповідно до висновків щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 443/11-23 від 04.12.2023, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , становить 285 404,76 грн. 08.09.2023 позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з метою отримання відшкодування за завдану внаслідок ДТП шкоду. Для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , було складено калькуляцію № 31-D/13/66 від 16.09.2023, згідно якої сума матеріального збитку становить 55 000,00 грн. Страхова компанія свідомо вводячи позивача в оману щодо фактичного розміру завданих збитків та використовуючи тиск у формі погроз про відмову у виплаті будь якого страхового відшкодування у разі незгоди з умовами, змусила позивача підписати Угоду про визначення розміру страхового відшкодування від 27.11.2023 та подати заяву про погодження із запропонованою сумою страхового відшкодування. У результаті зазначених дій ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 55 000,00 грн, що значно нижче суми, яка відповідає реальному розміру завданих збитків. З огляду на сумніви щодо достатності виплаченого страхового відшкодування для повного відновлення транспортного засобу, було укладено договір на проведення оцінки вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] . Після ознайомлення зі складеною калькуляцією та порівняння її з калькуляцією, підготовленою страховою компанією, позивач встановив, що страхова компанія занизила як обсяг, так і вартість необхідних робіт та запасних частин. У зв`язку з цим виплачене страхове відшкодування не може повною мірою забезпечити відновлення транспортного засобу. Таким чином, страхова компанія мала виплатити позивачу 140 690,12 грн., тому з неї підлягає до стягнення сума 85 690,12 грн. Позивач вважає, що Угода про визначення розміру страхового відшкодування від 27.12.2023 має бути визнана недійсною, оскільки суперечить положенням ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України. Оскільки позивач має право на стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, позивач має право стягнути з [PERSON] та ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка - 21 141,86 грн. Крім того, внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження, що спричинило моральні страждання позивача, а тому наявні підстави для відшкодування йому моральної шкоди. Внаслідок ДТП позивач переніс стрес, хвилювання, був вимушений частково змінити свій звичайний спосіб життя, витрачаючи час, зусилля та кошти для відновлення автомобіля та відволікаючись від роботи. Також був змушений вжити додаткові заходи з організації пересування, вирішення побутових питань. Заподіяну моральну шкоди позивач оцінив у 100 000,00 грн. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 26.02.2025 відкрито провадження за вказаною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 04.04.2025 до суду представник відповідача [PERSON] подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог посилаючись на наступне. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП 23.05.2023 застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № 211856405. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн. Враховуючи зазначене, обов`язки відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди у межах страхової суми, а тому числі і моральної, далі - Театр, а в останню чергу [PERSON] . Відповідно до чинного законодавства, позивачу, який правомірно володіє (керує) транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди. Але згідно матеріалів справи, замовником висновку щодо вартості матеріального збитку, являється власник автомобіля [PERSON] . У сторони відповідача наявні сумніви щодо отримувача компенсації завданої шкоди, адже і [PERSON] має право на відшкодування шкоди. Сума матеріальної шкоди за позовною заявою до [PERSON] визначена в розірі 21 141,86 грн, як різниця між вартістю нових деталей, які використовувалися під час відновлення пошкодженого авто та вартістю деталей з урахуванням коефіцієнту зносу. На підтвердження цієї суми жодного доказу не надано, отже вона є безпідставною. Щодо суми відшкодування за заподіяну моральну шкоду, то позивачем не надано до суду доказів на підтвердження її заподіяння. 09.04.2025 до суду надійшов відзив від ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка, в якому відповідач 2 не визнав заявлених до нього позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би міг свідчити про наявність примусу до вчинення правочину - звернення в поліцію, наявність у позивача складних життєвих обставин тощо. Крім того, спірні правовідносини вже бути предметом судового розгляду. Так в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала справа № 756/336/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи ТДВ СК «Альфа-Гарант», ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка, [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП. Позивач у вказаній справі не заявляв вимоги про визнання угоди про визначення розміру страхового відшкодування недійсною. Більше того, позивач визнавав дійсність спірної угоди. У подальшому справу було залишено без розгляду за заявою позивача. Після виплати погодженого розміру страхового відшкодування, зобов`язання страховика перед позивачем є припиненим належним його виконанням. Підписавши угоду про узгодження розміру страхового відшкодування, позивач за особистою згодою визначив розмір такого відшкодування, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків та при цьому також відмовився від можливості в майбутньому звертатися з будь якими вимогами як майнового, так і немайнового характеру, до страховика та особи, винної у вчиненні ДТП. Оскільки позивачем отримано компенсацію майнової шкоди від страхової компанії в повному обсязі, а тому вимоги позивача до [PERSON] та Театру є безпідставними та не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач заперечує розмір заявлених судових витрат. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.04.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 16.04.2025 до суду представником позивача подано відповідь на відзив, де зазначив, що моральна шкода, якої зазнав позивач, не підлягає відшкодування страховою компанією, оскільки вона не пов`язана з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я. Тому моральна шкода має бути компенсована винною особою - [PERSON] . На момент ДТП позивач діяв на підставі належним чином оформленої та нотаріально посвідченої довіреності, яка надає йому повноваження на вжиття всіх заходів для відновлення порушених майнових прав власника автомобіля, включаючи право на отримання страхового відшкодування. Позивач має законне право на компенсацію тієї частини шкоди, яка не покривається страховою компанією, а саме різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коєфіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. У судовому засіданні представники сторін підтримали позиції, викладені в письмових заявах по суті справи. Представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву до суду не подавав. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.05.2023 приблизно о 20-10 год. в м. Києві на перехресті вул. А. Ахматової та пр. Григоренка, сталося ДТП за участю автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Автомобіль «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Позивач [PERSON] керував автмобілем «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , на підставі довіреностей, виданих [PERSON] на ім`я [PERSON] , та [PERSON] на ім`я [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2023 за №753/9059/23, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2023, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2023 у справі № 753/179627/23, винним у вчиненні вищевказаного ДТП визнано [PERSON] . За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211856405, з лімітом відповідальності за майнову шкоду 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. Автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , належить ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка, що було підтверджено представником відповідача 2 в судовому засіданні. Судом також встановлено, що [PERSON] на момент ДТП перебував із ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка у трудових відносинах, працюєвав на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією його трудової книжки. Відповідно до копії подорожнього листа службового легкового автомобіля № 358 від 23.05.2023, автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] виїхав із гаража о 13-00 год. із показаннями спідометра 512763 та кількістю пального 37, та повернувся в гараж о 20-00 год. із показаннями спідометра 512864 та кількістю пального 25. 13.10.2023 [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату йому страхового відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 23.05.2023. 27.11.2023 між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» підписано Угоду про розмір страхового відшкодування, відповідно до якої сторони досягли згоди, що сума матеріального збитку за страховим випадком, що стався 23.05.2023 складає 55 000,00 грн. Стороною позивача посилався отримання від страхової компанії страхового відшкодування в розмірі 55 000,00 грн. Відповідно до висновків щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 443/11-23 від 04.12.2023, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хонда Акорд», державний номерний знак [NUMBER] , становить 285 404,76 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 306 606,63 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу вузлів та деталей на момент проведення дослідження становить 140 690,12 грн. Щодо позовних вимог про визнання недійсною угоду про визначення розміру страхового відшкодування, укладеною між [PERSON] та ТДВ СК «Альфа-Гарант» 27.12.2023. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів віднесено визнання правочину недійсним. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку із вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести такі обставини: 1) факт застосування до нього (до потерплої сторони правочину) фізичного чи психічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; наявність причинного зв`язку між фізичним або психічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. Під час вирішення спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України) судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. [PERSON] скористався своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримав страхове відшкодування, а ТДВ СК "Альфа-Гарант" забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою компанією. Оскільки позивач не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що до нього було застосовано фізичний чи психологічний тиск з боку відповідач ТДВ СК «Альфа-Гарант» чи інших осіб, який би вплинув на його справжню волю саме при укладенні угоди про визначення розміру страхового відшкодування від 27.11.2023, тож між сторонами існують договірні відносини, а отже, відсутні підстави для визнання недійсною оспорюваної угоди. Так як відсутні підстави для визнання угоди недійсною, вона є чиною, п. 4 якої передбачено, що сторони підтверджують, що вказана в п. 3 цієї угоди сума страхового відшкодування за дорожньо-транспортною пригодою, зазначеною вище, є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь яких інших претензій щодо розміру цієї суми, тому суд вважає відсутніми і підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] матеріальної шкоди, а саме недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 85 630,12 грн. Посилання сторони відповідача на те, що підписавши вищевказану Угоду позивач відмовився від можливості у майбутньому звертатися з будь-якими вимогами як майнового, так і немайнового характеру, до страховика та особи, винної у вчиненні ДТП, суд не приймає, оскільки п. 4 вказаної угоди визначено, що сторони не матиму жодних фінансових або будь яких інших претензій щодо розміру цієї суми. Стосовно вимог до винної у ДТП особи вказана угода не містить жодних положень. Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] та ДП Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 21 141,86 грн. Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами регулюються Законом України «Про страхування», а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який в свою чергу, регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «ПОСЦПВВНТЗ») страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Страхова компанія відшкодовує збитки за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості, франшизи. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, розглядаючи цю справу, враховує висновок, який викладено у подібних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц, згідно з яким - аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. До такого правового висновку також дійшов Верховний Суд у постановах від 16.12.2020 у справі № 462/970/18; від 25.11.2020 у справі № 760/28302/18; № 133/1238/17 від 02.11.2020 року; № 213/994/16-ц від 16.04.2020 року. Враховуючи наявні у справі докази, а саме копії подорожнього листа службового легкового автомобіля № 358 від 23.05.2023, з якого вбачається, що автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак [NUMBER] , був повернутий до гаража о 20-00 год., а ДТП сталася після вказаної години, доказів того, що саме у час, коли відбулося ДТП, [PERSON] виконував трудові обов`язки, до суду надано не було, тому суд дійшов висновку, що саме відповідач [PERSON] має відповідати перед позивачем за заподіяння йому шкоди к розмірі різниці між вартістю відновлювального ремонту (фактичні витрати та затрати) і сумою виплаченого страхового відшкодування. Разом з тим, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню саме 21 141,86 грн. Доводи сторони відповідача щодо того, що позивачем не надано доказів здійснення ремонту автомобіля, суд не приймає, оскільки відповідно до чинного законодавства, відшкодовуються витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). При визначенні компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20. Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, та з урахуванням підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 21 141,86 грн та моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з Відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 414,60 грн судового збору.

Outcome: partial