Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. 1.1. В липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 4 листопада 2016 року був проведений обшук в його домоволодінні, в результаті якого у позивача було вилучено чимало особистого майна. 7 лютого 2017 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. 11 жовтня 2017 року був складений обвинувальний акт та переданий до Бориспільського міськрайонного суду. Вироком Бориспільського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року [PERSON] був визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 березня 2020 року було скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 березня 2020 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника [PERSON] на ухвалу Київського апеляційного суду від 4 березня 2020 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 січня 2024 року було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення, пред`явленого [PERSON] . На оплату професійної правничої допомоги, пов`язаної з захистом у кримінальному провадженні, позивач витратив грошові кошти в загальному розмірі 491400 гривень 00 копійок. Крім того, у зв`язку з тривалим притягненням до кримінальної відповідальності йому було заподіяно моральну шкода в розмірі 1500000 гривень 00 копійок. Тому [PERSON] просить суд стягнути з Державного бюджету України майнову шкоду в розмірі 491400 гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 1500000 гривень 00 копійок шляхом списання Державною казначейською службою України вказаних грошових коштів з відповідного рахунку. 1.2. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. 1.3. Представник ДКС України Жилін О.Ф. не з`явився у судове засідання та подав відзив (а.с.143-159 т.2), в якому він не визнає позов та заперечує проти його задоволення. 1.4. У судовому засіданні прокурор Шиленко Я.А. також не визнає позов та посилається на те, що витрати [PERSON] на правову допомогу підлягають відшкодуван-ню в порядку кримінального, а не цивільного судочинства. Крім того, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди. Тому прокурор Шиленко Я.А. просить суд відмовити у задоволенні позову. 2. Інформація про рух цивільної справи. 2.1. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2024 року (а.с.60-61 т.2) вбачається, що цивільну справу за позовом, пред`явленим [PERSON] , було розподілено судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О. 2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 18 липня 2024 року (а.с.62-63 т.2) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 грудня 2024 року (а.с.136-137 т.2) було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про зміну суб`єктного складу учасників справи: до участі у розгляді цивільної справи було залучено державу Україну в якості відповідача та ДКС України в якості законного представника відповідача. 2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 лютого 2025 року (а.с.198-199 т.2) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносини. 3.1. 4 листопада 2016 року був проведений обшук домоволодіння [PERSON] , що розташовується в с. Проців Бориспільського району. В результаті цієї слідчої дії у позивача було вилучено чимало особистого майна. Ці обставини підтверджуються копією протоколу обшуку від 4 листопада 2016 року (а.с.43-51 т.1). 3.2. 7 лютого 2017 року [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (а.с.39-41 т.1). 11 жовтня 2017 року був складений обвинувальний акт (а.с.80-85, 92-99 т.1) та переданий до Бориспільського міськрайонного суду. 3.3. Вироком Бориспільського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року (а.с.191-224 т.1) [PERSON] був визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. 3.4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 березня 2020 року (а.с.185-190 т.1) було скасовано вирок Бориспільського міськрайонного суду від 19 листопада 2019 року та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду. 3.5. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 березня 2020 року (а.с.182-184 т.1) було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника Подосінова А.О. на ухвалу Київського апеляційного суду від 4 березня 2020 року. 3.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 січня 2024 року (а.с.27-36 т.2) було закрито кримінальне провадження у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення, пред`явленого [PERSON] (а.с.37-49 т.2). 3.7. Спірні відносини регулюються главою 82 «Відшкодування шкоди» підрозділу «Недоговірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 4.1. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 4.2. Згідно з ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 4.3. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року) громадянину підлягає відшкодуванню шкода, завдана внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 4.4. Згідно з п.4, п.5 ст.3 Закону №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року в таких випадках громадянину відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. 4.5. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. 4.6. Згідно з пп.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №215 від 15 квітня 2015 року, безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду здійснюється Державною казначейською службою України. 4.7. Відповідно до ч.5, ч.6 ст.4 Закону №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року відшкоду-вання моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 4.8. Згідно з п.6 ч.1 ст.3, абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність. Зокрема, вимоги розумності і справедливості враховуються при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. а. щодо майнової шкоди. 5.1. Встановлено, що на оплату професійної правничої допомоги, пов`язаної з захистом у кримінальному провадженні, [PERSON] витратив грошові кошти в загальному розмірі 491400 гривень 00 копійок (135000,00 +178200,00 + 178200,00). Ці обставини підтверджуються копіями квитанцій від 17 травня 2017 року, 6 травня 2020 року, 6 лютого 2020 року (а.с.26, 73, 75 т.1). У зв`язку з тим, що кримінальне провадження було закрито з підстав відмови прокурора від підтримання обвинувачення, у позивача виникло право на відшкодування майнової шкоди в означеному розмірі за рахунок Державного бюджету України. Адже чинним кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено відшкодування обвинуваченому витрат на професійну правничу допомогу навіть у випадку ухвалення виправдувального вироку суду або закриття кримінального провадження без встановлення його винуватості. 5.2. З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення майнових прав позивача належить стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 491400 гривень 00 копійок шляхом списання ДКС України вказаних грошових коштів з відповідного рахунку. б. щодо моральної шкоди. 5.3. Очевидно, що у зв`язку з тривалим та безпідставним притягненням до кримі-нальної відповідальності позивач зазнав душевні переживання. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. Однак рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2025 року у справі «Попов та інші проти України» (а.с.262-265 т.2) [PERSON] вже відшкодовано моральну шкоду в розмірі 1800 євро. Такий розмір моральної шкоди відповідає тривалості та глибині душевних страждань, яких зазнав позивач. Чинним цивільним законодавством України не передбачено повторне відшкодування моральної шкоди. Крім того, визначена [PERSON] моральна шкода в розмірі 1500000 гривень 00 копійок не кореспондується з вимогами розумності та справедливості. 5.4. З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити.

Outcome: partial