Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить визнати незаконними дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо нарахування [PERSON] вартості послуг з постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] , припинити і скасувати нарахування, а також зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» виплатити 12000 грн. за завдану моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він проживає у квартирі [ADDRESS] . У 1998 році куплено і встановлено у квартирі 4 водолічильники (2 на холодну воду і 2 на гарячу воду, як цього вимагало планування квартири), поставили їх на облік у ЛМКП «Львівводоканал». Через незадовільне та дороговартісне постачання гарячої води від «Львівтеплоенерго» у 2008 році у квартирі встановлено 2 електричні бойлери: один в кухні, а другий у ванній, перекрито крани в трубах постачання в квартиру гарячої води, які «Львівводоканал» опломбував. Отже постачання гарячої води від «Львівтеплоенерго» було припинено. Гаряча вода пішла від електричних бойлерів. Постачання гарячої води стало: більш якісним та суттєво дешевшим. Лічильники на трубах гарячої води перестали працювати, але їх незмінні покази доводилось подавати кожного місяця до «Львівводоканал» та що 4 роки повіряти, витрачаючи на цю процедуру зайві кошти та час. У лютому 2018 року ці лічильники вийшли з ладу та після відповідного звернення спеціаліст «Львівводоканалу» поставив на труби постачання гарячої води заглушки і опломбував їх разом з закритими кранами. Такий стан зберігається і до нині. Тобто такої послуги як постачання гарячої води від «Львівтеплоенерго» він не отримує. З жовтня 2024 року «Львівтеплоенерго» почало нараховувати оплату за нібито використання гарячої води. Згідно відповідей заступника «Львівтеплоенерго» на запит, квартра позивача є безобліковою і такою,що користується гарячою водою, у наступній відповіді на запит отримано відповідь з вимогою поставити лічильник на закриті труби і кожного місяця подавати незмінні покази та що 4 роки здійснювати повірку у «Львівтеплоенерго» також позивачем подано запит до відповідача з проханням повідомити Закон України, згідно з яким можна нараховувати плату за послуги, які не надаються, відповідь на даний запит позивач чекає, нарахування за гарячу воду продовжуються. Вважає дії адміністрації «Львівтеплоенерго» такими, що порушують діюче законодавство. З врахуванням наведеного просить, дослівно: «1.Припинити і скасувати нарахування «Львівтеплоенерго» за не використану гарячу воду, тому, що: а) це порушує наші права; б) це порушує наше право на вибір постачальника послуг, оскільки заперечує принцип державної політики, направлення на створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово комунальних послуг. 2.Визнати дії «Львівтеплоенерго» незаконними. 3.Зобов`язати «Львівтеплоенерго» виплатити нам дванадцять тисяч (12000) грн. за нанесення моральної шкоди.». Ухвалою від 29.04.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Роз`яснити відповідачу право протягом зазначеного строку надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відзиву. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач вправі пред`явити зустрічний позов у строк визначений для подання відзиву. Визначити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідачу п`ятиденний строк з дня його отримання для подання заперечення, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відповіді на відзив та заперечення відповідно. Роз`яснити учасникам справи, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Цивільного процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. 26.05.2025 представником відповідача подано відзив, в якому він заперечує проти задоволення позову, просить відмовити в повному обсязі, вавжає, позовні вимоги незаконними, безпідставними та суперечливими. Звертає увагу суду на те, що відносини між позивачем та відповідачем врегульовані чиним законодавством України та індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води, який є публічним договором приєднання та розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго». Будинок на [ADDRESS] ,в тому числі і квартира позивача приєднанна до мережі централізованого водопостачання, скарг щодо якості послуг від позивача не надходило, відмови від надання такої також, тому відповідно до вимог ЗУ «Про житлово комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати надані йому послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Квартира [ADDRESS] не обладана розподільчим приладом обліку, тому при відсутності приладів обліку гарячої води або закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки квартира вважається безобліковою, що позивачем не заперечується. За відсутності у будинку на [ADDRESS] комерційного приладу обліку гарячої води та за відсутності розподільчого приладу обліку гарячої води у квартирі позивача нарахування позивачу було здійснено за відповідною формулою згідно Методики розподілу зі змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 №358. Вважає, що нарахування позивачу ЛМКП «Львівтеплоенерго» провело виключно у відповідності до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», чинної методики розподілу, згідно встановлених норм споживання та діючих тарифів. Також вважає безпідставним є посилання позивача на те, що у квартирі встановлено бойлера, а тому гарячого водопостачання немає, оскільки єдиною умовою отримання споживачем права перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання, є складання акту про відключення житлового приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання за наслідками проведення спеціалізованою монтажною організацією, яка реалізує проект відповідних робіт з наступним затвердженням акту міжвідомчою комісією, проте позивач та інші споживачі квартири не зверталися до ЛМКП «Львівтеплоенерго» з жодними заявами про відключення квартири від мереж централізованого опалення. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження законності відключення квартири [ADDRESS] від мережі центрального опалення та постачання гарячої води, а тому підстав не нараховувати плату за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» немає. Звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги не надавалися взагалі або надавалися неналежним чином, зокрема матеріали справи не містять документів, які б підтверджували виявлення, фіксацію та оформлення вказаних в акті-претензії порушень за спірний період. Також вважає, що позовна вимога шляхом зобов`язання відповідача скасувати нарахування за невикористану гарячу воду не відповідає способам захисту, які передбачені ст.16 ЦК України, тому просить в задоволенні позову відмовити. 30.05.2025 позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому він просить визначити заперечення ЛМКП «Львівтеплоенерго», наведені у відзиві на позовну заяву такими, що не відповідають дійсному стану і відмовити в задоволенні сформульованої там вимоги в повному обсязі, з невідомих причин, всупереч вимогам ч.3 ст.179 ЦПК України позивачем не долучено документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів відповідачу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. У позовній заяві позивач посилається на те, що він проживає у квартирі [ADDRESS] , жодних доказів на підтведження вказаного вище до матеріалів справи не долучає, долучає лише повідомлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» про оплату послуг за лютий 2025р., в якому платником зазначено [PERSON] (а.с.11), який учасником даної справи не є. У позовній заяві позивач посилається на неправомірність дій ЛМКП «Львівтеплоенерго» та просить припинити і скасувати нарахування «Львівтеплоенерго» за не використану гарячу воду. Також позивач долучає до матеріалів справи письмові запити до відповідача, відповіді на такі та фотографії опломбованих труб (кранів на них), місцезнаходження яких є невідомим (а.с. 4-10). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають\~суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За частиною другою\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 по справі № 916/1415/19). У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17). Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (пункти 69 та 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц). Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 462/5889/16-ц (провадження № 61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії,\~чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів. Як убачається з матеріалів справи, позивач у цій справі звернувся в суд з позовом про припинення і скасування нарахування «Львівтеплоенерго» за не використану гарячу воду. Спір виник у зв`язку з наявністю/відсутністю правових підстав для нарахування позивачу заборгованості за гаряче водопостачання за спірний період. Крім цього, відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання незаконними дій ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо нарахування [PERSON] вартості послуг з постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] , припинення і скасування нарахування, позивачем всупереч вищевказаним вимогам не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності дій відповідача. Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону. Згідно зі ст.9 вказаного Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону: 1) обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря; 2) обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду; гарячої та питної води - протягом попередніх 12 місяців. Відповідно до ч.2, 5 ст.4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті. Встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії, приладів - розподілювачів теплової енергії у квартирах, інших житлових і нежитлових приміщеннях, які на законних підставах від`єднані від відповідних централізованих систем опалення та/або гарячого водопостачання, не обов`язкове. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» забороняється демонтаж вузла обліку, в тому числі комерційного, для обслуговування без його заміни на вузол обліку, укомплектований засобами вимірювальної техніки такого самого або вищого класу точності, крім випадків, коли такий демонтаж здійснюється у зв`язку з відмовою споживача в установленому законом порядку від надання відповідної комунальної послуги або проведення повірки (ремонту). У разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу. Пунктом 12 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. При цьому, згідно з п.6 ч.2 ст.4 вказаного Закону встановлення порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до вимог п.1, 3 Розділу ІІІ Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169, власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Разом з тим, позивачем не представлено суду доказів відключення у встановленому законодавством порядку квартири [ADDRESS] від систем централізованого постачання гарячої води чи звернення до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою про таке відключення. У справі «Серявін та інші проти України», №4909/04, §58, рішення від 10.02.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач не представив суду доказів на підтвердження відключення саме у встановленому законодавством порядку квартири [ADDRESS] від систем централізованого постачання гарячої води, а обраний ним спосіб захисту не відновлює можливе порушене право позивача, тобто не є ефективним способом захисту, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних про визнання незаконними дії ЛМКП «Львівтеплоенерго» щодо нарахування [PERSON] вартості послуг з постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] , припинення і скасувати нарахування, слід відмовити. Крім цього, оскільки судом відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог, а позовні вимоги [PERSON] про покладення на відповідача обов`язку виплатити 12000 грн. за завдану моральну шкоду є похідними від них, тому суд приходить до висновку, що такі також не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed