Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

В обґрунтування заявленого позову, з урахуванням внесених до нього заявою від 07 березня 2025 року змін щодо предмету позову, представник позивача [PERSON] вказав, що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Матір`ю [PERSON] була [PERSON] , яка була рідною сестрою [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Але в написанні дівочих прізвищ сестер були допущені закреслення та виправлення, що призвело їх запису в актах цивільного стану по різному. Це стало на заваді позивачу в оформленні прав на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Тому є необхідним встановити факт родинних відносин - що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою спадкодавця [PERSON] . Також представник позивача вказав, що [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Бідонько Л.Л. з заявою про прийняття спадщини, і вважала, що вона є єдиним спадкоємцем за законом. Але приватним нотаріусом було винесено постанову від 09 жовтня 2024 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки існує спадкоємець за законом першої черги, яким виявилась відповідач [PERSON] . Але позивач [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги, не погоджується з правом відповідача на спадкування після смерті [PERSON] . Представник позивача вказав, що в період з 1981 по 1987 рік спадкодавець [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Але їх шлюб було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області № 2-44 від 19 березня 1987 року. Але розірвання шлюбу не було зареєстровано у відповідному органі УРСР, як це було передбачено Кодексом про шлюб та сім`ю України 1969 року. Після розлучення [PERSON] і [PERSON] фактично припинили будь-які шлюбні відносини, проживали окремо один від одного та не вели спільного господарства, та [PERSON] навіть почав проживати однією сім`єю з [PERSON] , але без реєстрації шлюбу. Подружжя дійсно бажало розірвати шлюб та всі їх дії були направленні саме на розірвання шлюбу. Але через необізнаність та небажання мати завий клопіт, розірвання шлюбу не було зареєстроване. В той же час, процес припинення шлюбу був обтяжений додатковими бюрократичними умовами, які протирічать міжнародним зобов`язаннях, які були взяті на себе ще як Українською РСР, так і сучасною Україною. Потреба у реєстрації факту розірвання шлюбу лише створювало труднощі в реалізації волі чоловіка і жінки, їх свободи та рівності. Оскільки рішення суду та подальше життя [PERSON] і [PERSON] свідчать про намір розірвати шлюб та не перебувати в шлюбних відносинах, бюрократичні умови органів влади не можуть мати своїм наслідком скасування та недійсність такого рішення. Тому в даному випадку, на думку представника позивача, наявні підстави для визнання шлюбу припиненим. Тим більше, з огляду на практику ЄСПЛ, захист інтересів позивача у спосіб визнання шлюбу припиненим буде меншим порушенням загальних інтересів суспільства порівняно з захистом майнових прав позивача на мирне володіння майном, яке вона має право отримати в порядку спадкування. Також, як зазначив представник позивача, слід взяти до уваги, що з вступом в дію у 2002 році Сімейного кодексу України та набуттям чинності Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», згідно з якими шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Та оскільки на час припинення дії Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року існувало рішення суду від 19 березня 1987 року про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] і таке рішення підлягало виконанню, слід вважати, що шлюб [PERSON] є розірваним, а від так відповідач [PERSON] не може бути спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . Ухвалою від 06 січня 2025 року провадження в справі було відкрито і справу було призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження в справі на подання відзиву на позов. Відповідачем [PERSON] у встановлений судом строк був поданий відзив на позов, з урахуванням внесених до нього змін від 07 березня 2025 року, в якому відповідач вказала наступне. Так, заявлену позовну вимогу про встановлення факту родинних відносин вона, [PERSON] , визнала та підтвердила ту обставину, що позивач [PERSON] є двоюрідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Також [PERSON] визнала ту обставину, що рішенням Харківського районного суду Харківської області № 2-44 від 19 березня 1987 року було розірвано її шлюб з [PERSON] , і що таке рішення дійсно не було зареєстроване у відділі РАЦС. Але проти вимог [PERSON] про визнання шлюбу припиненим та про визнання права власності на спадкове майно, яке залишились після смерті [PERSON] , вона, [PERSON] , заперечує, виходячи з наступного. Сімейний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року і не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набуття ним чинності. А від так норми СК України, які визначають моментом припинення шлюбу саме день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, не поширюються на ті випадки, коли шлюб було розірвано в судовому порядку до 01 січня 2004 року. Станом на 1987 рік була чинною норма ст. 44 Кодексу про шлюб та сім`ю України, згідно з якою шлюб вважався припиненим саме з моменту реєстрації розлучення в органах РАГС. Нею, [PERSON] , був отриманий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 30 серпня 2024 року, в якому наявний запис про реєстрацію актового запису № 207 від 05 вересня 1981 року про реєстрацію шлюбу між [PERSON] і нею, [PERSON] . В цьому витязі відсутні дані про реєстрацію актового запису про розірвання їх шлюбу. Саме на підставі чинного запису про реєстрацію шлюбу Другим відділом державної РАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було видано 30 серпня 2024 року повторно свідоцтво про шлюб. Та оскільки ані [PERSON] , ані вона не звертались до органів ЗАГС для реєстрації розірвання шлюбу, доводи позивача про визнання шлюбу [PERSON] припиненим вона вважає необґрунтованими. Що ж до вимоги про визнання права власності на спадкове майно, відповідач вказала, що уразі задоволення вимоги про визнання шлюбу припиненим позивачу ніщо не перешкоджатиме оформити свої спадкові права у приватного нотаріуса, що виключає вирішення такої вимоги в судовому порядку, а уразі відмови в задоволенні вимоги про визнання шлюбу припиненим позивач втрачає право на спадкування з огляду на визначену законом черговість спадкування. Інших процесуальних заяв по суті справи сторонами та їх представниками не подано. Ухвалою від 16 квітня 2025 року в справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] , виступаючи з промовою, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. [PERSON] пояснила, що її мати і мати [PERSON] були рідними сестрами, але під час оформлення дублікатів документів про їх народження було допущено різне написання їх дівочих прізвищ. Тому наразі вона не може підтвердити, інакше як в судовому порядку, свої родинні відносити з [PERSON] , який був її двоюрідним братом. Також [PERSON] пояснила, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка є відповідачем в даній справі, але вони розлучилися через суд в 1987 році. Про це було відомо усім родичам, та їй також, та усі вважали його одинаком. Але все ж її двоюрідний брат багато років прожив однієї сім`єю з іншою жінкою та виховував її сина як свого рідного. За життя [PERSON] вона, [PERSON] , бачила в його паспорті штамп про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , та навіть зауважувала йому, що в паспорті має бути ще й штамп про розлучення, оскільки він вже багато років тому фактично розучився з [PERSON] . На це брат відповів, що розуміє про необхідність проставлення штампу про розлучення, але вважав, що оскільки у нього зберігається копія рішення про розлучення, то такий штамп йому не потрібен. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В промові представник [PERSON] посилався на обставини, викладені в позові, та окремо наголосив на тому, що відповідачем [PERSON] визнано ту обставину, що позивач [PERSON] являється двоюрідною сестрою померлого спадкодавця [PERSON] , і що відповідач не заперечує проти того, що після ухвалення рішення про розірвання шлюбу у неї з [PERSON] шлюбні відносини не продовжувались. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але завчасно подала клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій також просила врахувати доводи, викладені нею у відзиві на позов. В судовому засіданні, вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] (дівоче прізвище « [PERSON] ») народилась [INFO] та її батьками були [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 червня 1964 року. [PERSON] 01 травня 1985 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого відбулась зміна її дівочого прізвища [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 01 травня 1985 року. Мати позивача - [PERSON] , 1939 р.н., уродженка с. Огульці Валківського району Харківської області, до моменту одруження 23 серпня 1963 року з [PERSON] мала прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 19 березня 1975 року. Також позивачем представлено суду посвідку про народження № [NUMBER] та довідку Державного архіву Харківської області від 24 травня 2024 року на підтвердження того, що по Огульцівській сільській раді Валківського району Харківської області було зареєстровано народження [INFO] [PERSON] , батьками якої були [PERSON] і [PERSON] . Ще одним документом, поданим позивачем в цій справі, є запис акту про народження № 27 від 10 березня 1936 року, складений по Огульцівській сільській раді Валківського району Харківської області, в якому вказано, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої були [PERSON] і [PERSON] . Але 19 вересня 1986 року до вказаного документу були внесені записи про виправлення прізвищ новонародженої дитини та її батьків з « [PERSON] » на « [PERSON] ». 19 вересня 1986 року було видано повторне свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , в с. Огульці Валківського району Харківської області, батьками якої вказані [PERSON] і [PERSON] . Разом із тим, 05 серпня 1958 року Люботинським міським відділом ЗАГС був зареєстрований шлюб [PERSON] з [PERSON] , 1936 р.н., уродженкою с. Огульці Валківського району Харківської області, якій після реєстрації шлюбу було присвоєне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 05 серпня 1958 року. У батьків [PERSON] з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим повторно 28 грудня 2016 року. Оцінюючи досліджені документи, суд бере до уваги співпадіння прізвищ батьків - [PERSON] і [PERSON] в моменти реєстрації народження в 1936 і 1939 роках дітей цих батьків на ім`я [PERSON] і [PERSON] , та співпадіння місця народження обох дітей с. Огульці, а також те, що внесення виправлень у прізвище батьків в запис акту про народження [INFO] [PERSON] відбулось на підставі запису про народження її батька за 1912 рік. Таким чином, дослідженні документи без сумніву підтверджують те, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , були рідним сестрами, і що позивач [PERSON] і [PERSON] являються двоюрідними сестрою і братом по відношенню один до одного. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим 23 січня 2024 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли об`єкти нерухомого майна, які належали спадкодавцю на праві власності: 4/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 6311200000:30:052:0005, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 6311200000:30:052:0006, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 3,9960 га, кадастровий номер 6311200000:67:006:0130, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області; земельна ділянка площею 1,8337 га, кадастровий номер 6311200000:67:006:0229, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Люботинської міської ради Харківської області. Згідно з витягом зі Спадкового реєстру № 76426491 від 01 квітня 2024 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л.Л. була заведена спадкова справа № 8/2024 від 01 квітня 2024 року. У вказаній спадковій приватним нотаріусом 09 жовтня 2024 року була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій за зверненням [PERSON] . З тексту вказаної постанови вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк до приватного нотаріуса звернулися [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та, відповідно, спадкоємцем п`ятої черги, і [PERSON] , яка є дружиною спадкодавця і спадкоємцем першої черги. Але позивач [PERSON] наголошує на тому, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] припинився внаслідок розірвання в судовому порядку, що виключає право відповідача [PERSON] на спадкування після померлого [PERSON] . Так, представником позивача на обґрунтування позову подано копію рішення Харківського районного народного суду Харківської області від 19 березня 1987 року, ухваленого в справі № 2-44 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 вересня 1981 року в Люботинському міському ЗАГС Харківського району Харківської області, актовий запис № 207. Припинення шлюбу - це юридичний факт, який завжди тягне за собою правові наслідки майнового та немайнового характеру. Порядок та підстави припинення шлюбу станом на 1987 рік були врегульовані главою 7 Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі КпШС). Кодексом встановлено такі підстави припинення шлюбу: внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим (ст. 37); внаслідок його розірвання шляхом розлучення за заявою одного з подружжя (ст. 38) або їх обох або в судовому порядку (ст. 40). В той же час, незалежно від підстав припинення шлюбу ст. 44 КпШС було визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Статтею 158 КпШС було передбачено, що народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, зміна імені, по батькові і прізвища підлягають реєстрації в державних органах запису актів громадянського стану. Про зроблений запис акта громадянського стану видається відповідне свідоцтво. Актові записи, вчинені в органах запису актів громадянського стану, до спростування їх по суду є безспірними доказами посвідчуваних ними актів. На підтвердження перебування у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем [PERSON] відповідачем подано суду копію свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого повторно 30 серпня 2024 року Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00046749104 від 30 серпня 2024 року, з яких вбачається, що 05 вересня 1981 року був складений актовий запис № 207 про реєстрацію шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , якій було змінено прізвище на « [PERSON] ». Відомості про реєстрацію актового запису про розірвання шлюбу між вказаними особами у витязі з Державного реєстру відсутні. Відповідно до ст. 178 КпШС у паспортах осіб, які уклали шлюб, або в інших документах, що посвідчують їх особу, робиться запис про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя та місця і часу реєстрації шлюбу. Пунктом 41 Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР, затвердженої 12 грудня 1970 року Міністерством юстиції Української РСР, було передбачено, що у документах, що посвідчують осіб, які одружилися, робиться запис або проставляється штамп про реєстрацію шлюбу із зазначенням прізвища, імені, по батькові і року народження другого з подружжя, місця і часу реєстрації укладення шлюбу. Статтями 180, 184 КпШС було визначено, що реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться по пред`явленні подружжям або одним з них копії судового рішення, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми; та що у паспортах або в документах, що замінюють паспорти осіб, які припинили шлюбні відносини, робиться відмітка про розірвання шлюбу. Крім цього, п.п. 75-77 розділу V Інструкції Про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 29 грудня 1984 року, було передбачено, що реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду провадиться за заявою подружжя або одного з них по пред`явленні копії рішення суду про розірвання шлюбу, що набрало законної сили, а також квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита; шлюб припиняється з часу реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, тобто датою припинення шлюбу є не дата постановлення рішення суду про розірвання шлюбу, а дата реєстрації розлучення в органі реєстрації актів громадянського стану хоча б одним з подружжя. Реєстрація розірвання шлюбу може провадитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу. Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року були затверджені Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. В пункті 1 глави 3 розділу ІІІ цих Правил передбачено те, що державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках; розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», тобто до 27 липня 2010 року, підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація розірвання шлюбу може проводитись незалежно від строку, що минув після постановлення судом рішення про розірвання шлюбу, яке набрало чинності. Пунктом 6 глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні також передбачено, що державна реєстрація розірвання шлюбу на підставі рішення суду, постановленого до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», проводиться за письмовою заявою про державну реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду, яка подається подружжям або одним з них, а також паспорта або паспортного документа, квитанції про сплату встановленої судом суми державного мита. Також ст. 115 Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, передбачено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Як було вказано вище, виступаючи з промовою, позивач [PERSON] пояснила, що особисто бачила паспорт [PERSON] , в якому був проставлений штамп про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , і що в паспорті не було відмітки про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON] , і що [PERSON] знав про відсутність у своєму паспорті відмітки про розірвання шлюбу. Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові акти, суд виснує, що настання такого факту як припинення шлюбу обумовлено виключно вчиненням органом державної реєстрації актів цивільного стану дій по реєстрації розлучення в книзі записів актів про розірвання шлюбу, і лише на підставі особистого звернення того з подружжя, який бажає припинити шлюб, та який подає для цього до вказаного органу рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином, припинення шлюбу має місце внаслідок анулювання за заявою заінтересованої особи запису про такий шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду. Однак відомості, наведені у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00046749104 від 30 серпня 2024 року, свідчать про те, що актовий запис № 207 від 05 вересня 1981 року про реєстрацію шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , є дійсним та не був змінений чи анульований внаслідок внесення до нього запису про розірвання шлюбу. Саме на підставі чинного актового запису про шлюб відповідачу було видане повторне свідоцтво про шлюб. Представник позивача в позовній заяві стверджував, що процес припинення шлюбу за законодавством УРСР та сучасної України обтяжений бюрократичними умовами, які обумовлюють неможливість припинення шлюбу, навіть за умови фактичного припинення шлюбних відносин між подружжям на протязі багатьох років, без проведення реєстрації шлюбу, і що не виконання рішення про розірвання шлюбу не повинно призводити до порушення прав позивача [PERSON] на мирне володіння майном, яким є об`єкти нерухомого майна, які увійшли до складу спадщини після смерті [PERSON] . Але доводи представника позивача суд відхиляє з огляду на те, що з наданих позивачем [PERSON] пояснень випливає, що саме [PERSON] була допущена бездіяльність в реалізації права на розірвання шлюбу, оскільки в період з 19 березня 1987 року і до дня смерті [INFO] ним не було подано звернення до уповноваженого органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію розірвання шлюбу. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] за життя стикався з будь-яким бюрократичними перепонами з боку державних органів у вчиненні дій, спрямованих на реєстрацію розірвання шлюбу, позивачем та його представником не подані. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що органом реєстрації актів цивільного стану було отримано звернення [PERSON] разом з рішенням суду про розірвання шлюбу для вчинення відповідних реєстраційних дій, і що такі дії не були вчиненні внаслідок протиправних дій чи бездіяльності посадових осіб органу реєстрації актів цивільного стану. За ініціативою представника позивача [PERSON] в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] і [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що з 1986 по 2016 роки вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу і разом виховували її сина, до поки [PERSON] не вимушений був переїхати на постійне проживання в м. Люботин до своєї матері, коли у неї виникли проблеми зі здоров`ям; і що за ці роки [PERSON] , колишня дружина [PERSON] , не з`являлась в їх житті. Свідок [PERSON] пояснила, що мати [PERSON] була її рідною сестрою, і що вони проживали в одному будинку, але в різних його половинах; і що [PERSON] після одруження з [PERSON] прожив з нею у шлюбі лише чотири роки, та після одруження повернувся в будинком своєї матері. Оцінюючи показання свідків, суд визнає їх неналежними доказами, оскільки такі показання фактично свідчать про існування обставин, які призвели до припинення шлюбних відносин між [PERSON] і [PERSON] , тобто тих обставин, на яких ґрунтувалось звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу. Але такі показання свідків жодним чином не підтверджують виникнення та існування обставин, які перешкоджали [PERSON] здійснити реєстрацію розірвання шлюбу та отримати в органах РАЦС (ЗАГС) свідоцтво про розірвання шлюбу. Тому показання свідків суд не бере до уваги. Підсумовуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання припиненим шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки така вимога не підтверджена належними і допустимими доказами. Враховуючи, що вирішення по суті позовних вимог про визнання права власності на частини житлових будинків та на земельні ділянки, які належали на праві власності спадкодавцю [PERSON] , залежить від вирішення по суті вимоги про визнання шлюбу припиненим, в їх задоволенні суд також відмовляє з огляду на відмову в задоволенні основної позовної вимоги. Що ж стосується вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин з померлим [PERSON] , від задоволення якої залежить вирішення по суті інших позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за необхідне застосувати правовий висновок, наведений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року за результатами розгляду справи № 523/14489/15-ц. Спір стосувався встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача з колишньою дружиною, поділу набутих у цей час двох квартир та доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності, а також визнання недійсним правочину щодо відчуження однієї з квартир кінцевій набувачці. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вказала, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Отже, застосовуючи наведений вище правовий висновок, суд зазначає, що досліджені в даній справі докази дають підстави для встановлення факту родинних відносин позивача з померлим спадкодавцем, про що вказано вище, але задоволення такої вимоги не забезпечує захист права позивача на спадкування нерухомого майна, яке належало спадкодавцю, оскільки вирішення по суті вимог про визнання права власності на нерухоме майно залежить виключно від вирішення по суті основної вимоги про визнання шлюбу припиненим. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed