Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14 вересня 2023 року сторони уклали угоду про надання споживчого кредиту № 500793602, відповідно до умов якої [PERSON] отримав кредит в сумі 89426,28 грн, строком на 120 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 4,99% річних, тип ставки фіксована та зобов`язався в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Даний договір про споживчий кредит №500793602 підписано [PERSON] за допомогою електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Банк виконав свій обов`язок, однак відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 95656,68 грн, з яких: 88\~871,89 грн заборгованість за кредитом, 4817,37 грн заборгованість за відсотками, 1967,42 грн заборгованість по комісії, яку і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов. Відповідачем було подано відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, вказуючи, що, дійсно, ним було допущено прострочення платежів по кредиту через відсутність постійного місця роботи, проте він 22 квітня 2025 року сплатив на рахунок АТ «Сенс Банк» прострочену заборгованість за кредитним договором №500793602 від 14 вересня 2023 року. Також зазначає, що на адресу його постійного місця проживання, яка відома позивачу, не надходило жодного повідомлення від АТ «Сенс Банк» про наміри досудового врегулювання питання заборгованості. Вказує, що відповідно до довідки, виданої 29 квітня 2025 року АТ «Сенс Банк», станом на 29 квітня 2025 року у нього відсутня прострочена заборгованість за кредитом та відсутні штрафні санкції. Крім цього, зазначає, що відповідно до графіку платежів по договору №500793602 від 14 вересня 2023 року, сформованого у мобільному застосунку АТ «Сенс Банк», всі платежі з 14 вересня 2023 року по 14 квітня 2025 року включно знаходяться в статусі «Виконано». Зазначає, що позивач не просить суд розірвати кредитний договір №5007936002 від 14 вересня 2023 року, станом на 29 квітня 2025 року ним в повному обсязі виконуються умови кредитного договору, здійснюються поточні платежі, обставини, якими позивач обґрунтовує даний позов, зникли, у зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Судом установлено, що 14 вересня 2023 року між АТ «Сенс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500793602 шляхом підписання оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року, акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року. Відповідно до оферти [PERSON] запропоновано АТ «Сенс Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Сенс Банк». Підставою для укладення цієї угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк». Згідно оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року відповідачу надається кредит (тип кредиту: «Кредит готівкою») в сумі 89426,28 грн, шляхом переказу коштів на рахунок відкритий в АТ «Сенс Банк», процента ставка встановлена в розмірі 4,99% річних, тип ставки фіксований, який може бути змінений шляхом укладення відповідного додаткового договору до угоди, строком на 120 місяців, дата повернення кредиту 14 вересня 2033 року (зворотній бік а.с.7-9). Оферта [PERSON] акцептована банком, про що свідчить підписаний останнім акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року. АТ « Сенс Банк» зазначив, що приймає пропозицією [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб. Сума кредиту становить 89426,28 грн, зі сплатою 4,99 % річних строком на 120 місяців, дата повернення кредиту 14 вересня 2033 року (зворотній бік а. с.9-11). Невід`ємною частиною договору є додаток № 1 до угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року, який містить узгоджений сторонами графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і орієнтованої реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Дата щомісячного платежу до 14 числа кожного місяця. Розмір мінімального щомісячного платежу з 01 по 12 місяці 1037,50 грн; з 13 по 24 місяці 1842,33 грн; з 25 по 120-й місяці 2289, 46 грн (зворотній бік а. с.11-13). Відповідно до довідки про ідентифікацію № 2849634, виданої АТ «Сенс Банк», клієнт [PERSON] , з яким укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», ідентифікований АТ «Сенс Банк». Позичальник підписав договір №500793602 14 вересня 2023 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а. с.33). Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов угоди про надання споживчого кредиту №500793602 від 14 вересня 2023 року. Відповідач отримав та користувався кредитними коштами, про свідчить виписка по особовому рахунку (з 14 вересня 2023 року по 15 жовтня 2024 року) та меморіальний ордер №2012247374 від 14 вересня 2023 року (а. с.15, 16-22). Не заперечує цю обставину і відповідач. В той же час, відповідач тривалий час не здійснював своєчасних платежів для погашення суми заборгованості за кредитом, процентами, комісією. Згідно наданого банком розрахунку та виписки заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 15 жовтня 2024 року становить 95656,68 грн, з яких: 88\~871,89 грн тіло кредиту, 4817,37 грн - заборгованість по відсоткам, 1967,42 грн заборгованість по комісії (а.с.32). Станом на 29 квітня 2025 року відповідно до копії довідки про стан заборгованості за кредитом №C-SE 20250429/155007 від 29 квітня 2025 року (кредитний договір №5007936002 від 14 вересня 2023 року) загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «Сенс Банк» становить 79277,68 грн, з яких: 78058,83 грн залишок суми кредиту, 324,59 грн нараховані відсотки, 894, 26 грн нарахована комісія. Прострочена заборгованість за кредитом станом на 29 квітня 2025 року становить 0,00 грн (а.с.56). Позивач просить стягнути заборгованість за цим кредитним договором в сумі 95656,68 грн, в тому числі достроково повернути частину кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються норми законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом про захист прав споживачів порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього, як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Як слідує з умов договору, укладеного між сторонами справи,\~кредит є споживчим, що підтверджується зокрема, погодженою умовою опису послуги. Відтак, кредитні правовідносини, які виникли між сторонами за цим кредитним договором,\~мають споживчий характер, а тому на них поширюються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19), є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. Суд звертає увагу, що, як слідує із паспорта споживчого кредиту підписаного позичальником, споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням. Договором про споживчий кредит може бути встановлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа (а. с. 7). За умовами змісту надісланої позичальником оферти та акцепту такої банком, споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням (а. с. 8-14). Тобто, вказаними умовами гарантуються права споживача на дострокове повернення отриманих у кредит коштів, однак,\~не містить умов, за якими кредитору (банку) надається право достроково вимагати повернення всієї суми отриманого кредиту до спливу кредитного договору і погодженого сторонами строку виконання зобов`язань позичальником в такому випадку, тобто положень закріплених у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. До позовної заяви банк додав копію вимог про усунення порушень від 29 квітня 2024 року та від 12 лютого 2025 року, за якою вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом. Однак, слід звернути увагу, що вимога від 29 квітня 2024 року направлена на адресу: с.Зозів Вінницького району, Вінницької області. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач мешкав чи мешкає за цією адресою та така вимоги була отримана позивальником. Вимога від 12 травня 2025 року направлена на адресу відповідача. На підтвердження направлення такої вимоги відповідачу позивач додав до позовної заяви опис, список згрупованих відправлень від 21 лютого 2025 року, квитанцію та відстеження за трек-кодом 0505258462828. Однак, доказів отримання відповідачем вказаної вимоги позивачем не надано. А за результатом відстеження за трек-кодом 0505258462828 поштове відправлення не вручене. В свою чергу, відповідач також заперечує отримання ним такої вимоги. При цьому слід звернути увагу, що в справі відсутні погоджені і підписані сторонами умови кредитного договору за яким факт направлення такої вимоги мав би вважатись належним повідомленням боржника. Отже, враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вручення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», то суд дійшов висновку, що у [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення суми грошових коштів за кредитним договором №5007936002 від 14 вересня 2023 року, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що\~направлена банком вимога про дострокове повернення кредитів\~була отримана відповідачем. В той же час, як вказувалося, частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» чітко визначено, що право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту прямо залежить від факту отримання боржником від кредитодавця вимоги про таке повернення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц виснувала, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами. Відтак, сам по собі факт надіслання банком вимоги на адресу боржника, без доведення належними та допустимими доказами факту вручення вимоги боржнику, не свідчить про дотримання кредитодавцем імперативних приписів ч. 4\~ст.16 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене відсутні підстави для достроково стягнення коштів за договором, укладеним сторонами в справі. Щодо простроченої заборгованості, то суд також звертає увагу, що позичальник сплатив прострочену заборгованість та станом на 29 квітня 2025 року така відсутня, що підтверджується довідкою позивача від 29 квітня 2025 року №C-SE 20250429/155007. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed