Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

09.09.2016 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 975/46-69, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 70000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 10.08.2022. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати банку кредит, проценти за його використання, а також штраф та пеню на умовах та в строки, передбаченими договором. Проте [PERSON] не виконує умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. 14.06.2010 організаційно-правову форму позивача було змінено на Публічне акціонерне товариство і позивач є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 08.08.2016 в розмірі 3778016,62 грн. Ухвалою суду від 06.10.2016 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання письмових заперечень щодо заявлених позивачем вимог. 08.11.2016 Могилів-Подільським міськрайонним судом винесено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. 02.07.2024 до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Марченка М.М. про перегляд заочного рішення від 08.11.2016. В заяві представник відповідача виклав заперечення на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Заперечення мотивовані тим, що кредит та відсотки за користування ним відповідач припинив сплачувати в грудні 2008 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 12.09.2016, тобто з пропуском загального строку позовної давності, який становить три роки. За вказаних обставин, пропуск позивачем строку позовної давності є підставою для відмови у позові. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.09.2024 задоволено заяву представника відповідача адвоката Марченка М.М. та скасовано заочне рішення від 08.11.2016, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 05.02.2025 до суду від представника позивача адвоката Михніцького Г.Ю. надійшли пояснення щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Заява мотивована тим, що відповідно до п. 1.1.2. кредитного договору кінцевою датою погашення кредиту згідно графіку є 10.09.2022. Дострокова вимога у вигляді позову була пред`явлена позивачем у вигляді позовної заяви від 31.08.2016, яка отримана судом 12.09.2016. Представник позивача послався на правову позицію, викладену в постанові ВП ВС від 26.05.2020 (справа №638/13683/15-ц), зокрема, пунктом 63 вказаної постанови передбачений наступний висновок: «Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором». Крім того, представник позивача посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 р. (справа №444/9519/12), пунктом 50 якої передбачено наступне: «Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.» Тобто позовна давність може бути застосована лише до частини чергових платежів, після яких минуло більше 3-х років до дати подачі позову. Відповідач здійснював погашення по 29.03.2013, чим визнавав своє зобов`язання і переривав строк позовної давності, про що також йдеться у його заяві про застосування строку позовної давності. З урахуванням того, що позов подано 12.09.2016, то позовна давність застосовується лише до частини чергових платежів з березня по серпень 2016 року включно, а саме: - 2 340,00 дол. США - тіло кредиту за шість місяців з березня 2016 р. по вересень 2016 р. (згідно п. 1.1.1. кредитного договору кредит сплачується рівними частками до 10 числа по 390 дол. США, які помножено на 6-ть місяців); - 4 247,77 дол. США проценти нараховані з березня 2016 р. по 12.09.2016 р. Щодо нарахованої пені то вона, на думку представника позивача, нарахована за один останній рік, а відповідно строк позовної давності не пропущений. 03.03.2025\~до суду\~від представника\~відповідача адвоката\~Марченка М.М.\~надійшли письмові\~пояснення щодо\~заперечень представника\~позивача на\~заяву про\~застосування наслідків\~спливу строку\~позовної давності.\~Пояснення мотивовані\~тим,\~що відповідач\~останній платіж\~за кредитом\~згідно розрахунку\~заборгованості здійснив\~18.07.2008\~у сумі\~31,66\~доларів США\~та в\~сумі 390\~доларів США.\~Також,\~згідно наданого\~представником позивача\~розрахунку заборгованості\~29.03.2013\~було проведено\~платіж на\~суму 13333,03\~доларів США,\~що відповідач\~заперечує,\~оскільки жодних\~платежів з\~кінця 2008\~року за\~даним кредитом\~не здійснювавта можливо вказані кошти отримані від реалізації заставного майна. Представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо захисту свого цивільного права в суді, оскільки відповідач припинив сплачувати відсотки за користування кредитом згідно розрахунку - 29.03.2013, а з позовною заявою до суду звернувся лише - 12.09.2016, тобто більше ніж через 3 роки. Отже, в силу вимог п.4.5. Договору, на 61 календарний день з моменту фактичного припинення погашення відповідачем Кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання (п.3.3.8 Договору) починається відлік строку загальної позовної давності в 3 роки щодо вимог про стягнення позивачем основної суми боргу ("тіла Кредиту") та відлік строку спеціальної позовної давності в 1 рік щодо вимог про стягнення позивачем неустойки (штрафу, пені) і, тим самим, автоматично припиняється визначений Договором графік щомісячних платежів. Таким чином, строк позовної давності (загальної та спеціальної) почав свій відлік - 29.05.2013 (29.03.2013 + 61 к.д.) і до даних правовідносин не підлягає застосуванню пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, на якому наголошує позивач. Сторона відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо захисту свого цивільного права в суді, оскільки відповідач здійснив останній платіж згідно розрахунку - 29.03.2013, а строк позовної давності почав свій відлік відповідно до п.4.5 Договору - 29.05.2013 (29.03.2013 + 61 к.д.), а з позовною заявою до суду позивач звернувся лише - 12.09.2016, тобто більше ніж через 3 роки. За викладених обставин представник відповідача просив застосувати строк позовної давності (загальної та спеціальної) та наслідків їх спливу, в задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі. 21.05.2025 представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] та його представники адвокат Марченко М.М. та адвокат Головацький С.Б., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Суд встановив, що 17.08.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 975/46-69, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 70000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості: щомісячно рівними частинами до 10 числа, починаючи з вересня 2007 року по 390 доларів США; з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту в сумі 190 доларів США до 10 серпня 2022 року (пункт 1.1 Договору) (а.с. 4-7, том 1), . Відповідно до п. 1.3 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає : в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку приватний будинок [ADDRESS] , заставною вартістю 441875 грн. Згідно пунктів 2.2, 2.3 договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових грошей в сумі кредиті. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитору: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору. Пунктом 2.4.1 договору передбачено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту на рахунок № [NUMBER] в ВОФ АКБ «Укрсоцбанк» не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо десяте число місяці є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів , згідно з п. 2.4 цього договору у попередній робочий день. Згідно пунктів 3.3.7, 3.3.8 договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в порядку визначеному пунктами 2.4, 2.5 цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього договору. Відповідно до п. 4.3 договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.17 цього договору , позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф в розмірі три проценти від суми кредиту визначеного п. 1.1 цього договору за кожний випадок. Згідно з п. 4.2 договору прострочення позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.15 цього договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення кредиту (частини кредиту) визначеного в п. 3.3.16 цього договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п. 1.1, 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у цей період. Пунктом 7.3 Договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами, прийнятих на себе зобов`язань, з урахуванням положень п. 7.5 цього договору. За вказаних обставин суд вважає, що, сторони дійшли згоди про істотні умови кредитного договору, що викладені в Договорі кредиту № 975/46-69 від 17.08.2007,\~а саме встановили строк дії договору, термін повернення кредиту, а також строк виконання зобов`язань зі щомісячного внесення платежів до 10 числа кожного місяця для погашення заборгованості за договором, яка складається із заборгованості за кредитом та відсотками. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявною в матеріалах справи копією Заяви на видачу готівки № 54 від 17.08.2007, згідно якої 17.08.2007 було проведено операцію з видачі готівки [PERSON] згідно договору кредиту № 975/46-69 від 17.08.2007, згідно розпорядження від 17.08.2007 на загальну суму 70000 доларів, загальна сума (еквівалент) 353500,00 грн. (а.с. 8, том 1). Також і відповідач не заперечував факт отримання кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, а також сплачувати штраф та пеню за невиконання умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 08.08.2016 становить 3778016 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 1610630,66 грн., суми заборгованості за відсотками 1017300,92 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 704874,54 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 445210,51 грн. (а.с. 11 - том 1, а.с. 61-63 - том 2). З детального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вносив кошти на рахунок кредитодавця на погашення заборгованості за основною сумою боргу в період з 12.09.2007 по 07.10.2008 та загальний розмір погашеного боргу станом на день звернення позивача з позовом до суду склав 5070 доларів США. Також, в період з 12.09.2007 по 29.03.2013 відповідач частково вносив кошти в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам в загальному розмірі 23049,96 доларів США. Разом з тим, не погоджуючись з розрахунком позивача, відповідач не позбавлений права подати свій обґрунтований контррозрахунок для оцінки судом, в межах процесуальних строків та стадій розгляду справи судом. Однак відповідачем вказаний розмір заборгованості не заперечувався, також відповідач не скористався процесуальним правом заперечити розмір нарахованої позивачем заборгованості та не надав суду обґрунтованого контррозрахунку. 14.06.2010 організаційно-правову форму Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» від 10.09.2019 затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», що підтверджується статутом АТ «Альфа-Банк» (а.с. 59-61, том 1). Відповідно до позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банк» від 12.08.2022 затверджено статут Акціонерного товариства «Сенс Банк», згідно з яким банк створений у формі акціонерного товариства та є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа Банк», а також всього майна, прав та зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України у разі правонаступництва кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою\~і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що умовами договору кредиту встановлено обов`язок позичальника сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотками за його користування та сплачувати штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених договором, а також те, що позичальник не виконує взятті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги повернення кредиту, а також сплати процентів та штрафів, належних йому відповідно до умов кредитного договору та статті 1048 ЦК України. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої\~статті 258 ЦК України). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Статтею 631\~ЦК України\~визначеного,\~що строком\~договору є\~час,\~протягом якого\~сторони можуть\~здійснити свої\~права і\~виконати свої\~обов`язки\~відповідно до\~договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Оскільки у договорі встановлюються окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А тому, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18. Так, відповідно до п. 7.3 Договору кредиту № 975/46-69 від 17.08.2007 цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Також, суд встановив, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів до 10 числа місяця), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору, тобто невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Разом з тим, представник відповідача в заяві про застосування наслідків спливу строків позовної давності посилається на те, що п. 4.5 договору сторони визначили строк припинення дії договору, а саме на 61 календарний день з моменту фактичного припинення погашення відповідачем кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання, і саме з вказаного дня, на думку представника відповідача має розпочинатися відлік строку загальної позовної давності. Так, відповідно до п. 4.5 Договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Разом з тим, необхідно зазначити наступне. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення 09 вересня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом про\~дострокове повернення кредиту\~є факт порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме: припинення ним 07.10.2008 передбачених договором виплат з погашення чергового платежу за кредитом, а з 29.03.2013 - процентів за користування кредитом. Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 4.5 кредитного договору, відповідно до якого позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) у разі, зокрема, невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, а відтак банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або кредиту разом із розрахованими процентами. Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання (у даній справі 10 серпня 2022 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Таким чином, враховуючи, що сторони в договорі визначили строк дії договору до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, помилковим є твердження представника відповідача, що строк позовної давності почав свій відлік відповідно до п. 4.5 договору на 61 календарний день з моменту внесення відповідачем останнього платежу 29.03.2013, тобто 29.05.2013 та сплив 29.05.2016, а оскільки позивач звернувся до суду лише 12.09.2016, тобто більше ніж через 3 роки, тому пропустив строк позовної давності. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~припинив виконувати\~щомісячні зобов`язання\~з погашення\~кредиту 29\~березня 2013\~року -\~дата здійснення\~останнього платежу, у той час як з вимогами про дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся до суду 09 вересня 2016 року (згідно відмітки на конверті), а оскільки договором встановлено строк його дії до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань, які відповідач не виконав, тому строк позовної давності щодо вимоги про стягнення основної суми боргу за кредитом не сплив. При цьому, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а відтак, якщо строк позовної давності не сплив щодо основної вимоги, якою є стягнення заборгованості за основною сумою кредиту, тому такий строк не сплив і щодо похідних вимог (стягнення заборгованості за відсотками та за пенею). Однак,\~враховуючи заяву\~представника відповідача\~про застосування\~позовної давності,\~а також\~те,\~що позов\~поданий 09\~вересня 2016\~року,\~суд приходить\~до висновку,\~що вимоги\~АТ «Сенс\~Банк» про\~стягнення відсотків\~за користування кредитними коштами, строк виконання яких закінчився 09 вересня 2013 року, заявлені поза межами позовної давності, а тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість в межах строку позовної давності, яка нарахована в період з 11.09.2013 по 07.08.2016. Розмір заборгованості за відсотками за вказаний період згідно розрахунку заборгованості становить 3271,71 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 08.08.2016 (24,805647 грн. за 1 долар США) еквівалентно 81156,88 грн., а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками підлягають частковому задоволенню у вказаному розмірі. Крім того, відповідно до частини другої та третьої статті 549 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно розрахунку заборгованості, пеня на заборгованість щодо основної суми кредиту та щодо несплачених відсотків нарахована позивачем за останні 12 місяців, які передували дню звернення позивача з позовом до суду, тобто в межах спеціальної позовної давності. При цьому, представником відповідача нарахована позивачем сума пені не заперечувалась. Отже, враховуючи, що нарахування пені за невиконання та неналежне виконання умов договору передбачено п. 4.2 договору, зважаючи, що її нарахування проведено за ставкою визначеною в п. 4.2 договору та в межах строку спеціальної позовної давності, суд вважає вказаний розрахунок вірним, а тому вимоги позивача в частині стягненні пені в сумі 704874,54 грн. за несвоєчасне повернення кредиту та в сумі 445210,51 грн. за несвоєчасне повернення відсотків підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ціну позову, розмір судового збору, який необхідно було сплатити позивачем становить 56670,25 грн., зважаючи на те, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 2841872,59 грн., тобто 75,22 % від заявленої вимоги, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 42627,36 грн., а судовий збір у сумі 14042,89 грн. суд покладає на позивача. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial