Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК\~«ЕЛ.ЕН.ГРУП» Колеснікова І.О. через систему «Електронний суд» звернулася 08.04.2025 до суду з указаним позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість за договором від 26.06.2024 № 29359-06/2024 у загальному розмірі 30450,00 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 26.06.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі по тексту ТОВ «Стар Файненс Груп») та [PERSON] укладено договір № 29359-06/2024 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000,00 грн строком на 120 днів шляхом переказу на платіжну карту № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування. Між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК\~«ЕЛ.ЕН.ГРУП» 30.10.2024 укладено договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 29359-06/2024 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Оскільки відповідач не повернула вчасно кредит та нараховані відсотки, за договором № 29359-06/2024 утворилася заборгованість у загальному розмірі 30450,00 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 9450,00 грн, заборгованості за пенею (штрафом) у розмірі 14000,00 грн, що є порушенням прав ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», а тому представник звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] 15.05.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив поновити строк для подання відзиву та позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» задовольнити частково. Відповідач, яка після реєстрації шлюбу 01.08.2024 змінила прізвище на « [PERSON] », не заперечує факту укладення 26.06.2024 кредитного договору № 29359-06/2024, однак не погоджується з розміром заборгованості. Відповідно до п.1.4.1 договору, процентна ставка становить 1,5% у день та застосовується у межах строку, вказаного у п. 1.2 договору, тобто на 120 днів, до 23.10.2024. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, який набрав чинності 24.12.2023, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» п. 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5 %. Як передбачено ч. 2 розд. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія п. 5 розд. І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладений до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання ним чинності. А тому умови договору № 29359-06/2024 є нікчемними в силу положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, застосування обумовленого договором розміру відсотків 1,5 % можливо лише в період із 26.06.2024 по 20.08.2024, водночас із 21.08.2024 по 23.10.204 розмір процентної ставки не може перевищувати 1 %. Таким чином, заборгованість за процентами за період із 26.06.2024 по 20.08.2024 складає 5880,00 грн (7000,00грн * 1,5% * 56 днів) та за період із 21.08.2024 по 23.10.2024 складає 4480,00 грн (7000,00 грн * 1% * 64 дні), що загалом становить 10360,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідачем внесено 3150,00 грн на погашення заборгованості за нарахованими відсотками, отже розмір заборгованості [PERSON] за відсотками становить 7210,00 грн (10360,00 грн 3150,00 грн). Щодо нарахованих штрафних санкцій в розмірі 14000,00 грн, у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України законодавець передбачив звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені), нарахованих включно з 24.02.2022 за прострочення виконання за цими договорами, які підлягають списанню кредитодавцем, про що зазначено у Постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22. Щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, представник відповідача просить їх зменшити з 7000,00 грн до 5000,00 грн, що є співмірним часу, витраченого адвокатським об`єднанням. Також, представник відповідача просить розподілити судові витрати, понесені відповідачем [PERSON] на сплату витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн (а.с.74-84). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Представником позивача в тексті позову заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Відповідач [PERSON] та її представник Вовк М.В. про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, однак до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Оцінюючи характер\~процесу,\~значення справи\~для сторін,\~обраний сторонами\~спосіб захисту,\~категорію та\~складність справи,\~належне повідомлення\~відповідача,\~подання відповідачем\~відзиву,\~суд розглядає\~справу на\~підставі наявних\~доказів, що не суперечить ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено та відповідачем визнається, що шляхом подання заявки-анкети 26.06.2024 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп» на веб-сайті товариства https://suncredit.com.ua, у порядку, передбаченому договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір № 29359-06/2024 про надання фінансового кредиту (а.с.9, 10-12). За умовами договору товариство надає споживачу кредитна на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту складає 7000,00 грн, надається у безготівковій формі шляхом перерахування на рахунок клієнта з використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] , строк кредиту 120 днів, до 23.10.2024, за користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 1,50% у день. У випадку прострочення клієнтом сплати процентів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежу, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України. У додатку № 1 до договору відображено графік платежів, де сума платежу за розрахунковий період 120 місяці з 26.06.2024 по 23.10.2024 становить 19600,00 грн, із яких 7000,00 грн сума кредиту за договором, 12600,00 грн проценти за користування кредиту (а.с.13). Представником позивача надано паспорт споживчого кредиту до договору від 26.06.2024 № 29359-06/2024, де викладені умови надання коштів, ідентичні умовам, викладеним у договорі (а.с.13). Указаний договір та паспорт споживчого кредиту укладені у вигляді електронного документа шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що обумовлено розділом 2 договору. Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з\~і ст.\~1049\~ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що визначено ст. 1047 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] 26.06.2024 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір № 29359-06/2024 про надання фінансового кредиту та паспорт споживчого кредиту, чим погодилася із запропонованими умовами. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання фінансового кредиту, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. Після підписання договору про надання фінансових послуг, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Стар Файненс Груп» виникло зобов`язання щодо надання грошових коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з їх повернення та сплати процентів за користування коштами. ТОВ «ПЕЙТЕК», із яким ТОВ «Стар Файненс Груп» укладено договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку від 09.02.2024 № 0902-2, здійснено переказ коштів 26.06.2024 у розмірі 7000,00 грн, що відображено у листі ТОВ «ПЕЙТЕК» від 26.02.2025 № 30250226-3101 (а.с.10). Таким чином, ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , зазначений нею у договорі. Відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «Стар Файненс Груп», заборгованість [PERSON] за договором від 26.06.2024 № 29359-06/2024, станом на 30.10.2024 складає: заборгованість за кредитом у розмірі 7000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 9450,00 грн, заборгованості за пенею (штрафом) у розмірі 14000,00 грн (а.с.15). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. При укладенні договору № 29359-06/2024 про надання фінансового кредиту, відповідачем підписано інформаційне повідомлення, в якому вона у випадку допущення прострочення виконання зобов`язань погоджується на передання третій особі інформації про укладення договору та відступлення прав вимоги за договором та/або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості за договором (а.с.14 зворот). Між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК\~«ЕЛ.ЕН.ГРУП» 30.10.2024 укладено договір факторингу № 30102024, за яким ТОВ «ФК\~«ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі -боржників (а.с.17-21). Відповідно до витягу з акту прийому-передачі прав від 30.10.2024 № 1 до договору факторингу від 30.10.2024 № 30102024 право вимоги за договором від 26.06.2024 № 29359-06/2024, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 29359-06/2024 складала 30450,00 грн, із яких: заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 7000,00 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 9450,00 грн, заборгованість за пенею у розмірі 14000,00 грн (а.с.21 зворот). За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, первісний кредитор ТОВ «Стар Файненс Груп» на виконання умов договору про надання фінансового кредиту № 29359-06/2024 надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами, чим виконав свої зобов`язання за договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 7000,00 грн, яку суд вважає доведеною. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за процентами. Не погоджуючись із розміром заборгованості за процентами, представник відповідача просить застосувати положення п. 17 Перехідних та прикінцевих положень та ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» і зменшити нарахування на підставі положень цих нормативних актів, із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1% у день. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування». Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ прийнято 22.11.2023 та набрав чинності 24.12.2023 (далі по тексту - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено п. 17 розд. IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розд. IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 25.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5 %, із 23.04.2024 - денна ставка не більше 1,5 %, із 21.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Пунктом 4 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ визначено надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На підставі викладеного, виходячи з розміру зобов`язання за основною сумою боргу, умов укладеного між відповідачем та первісним кредитором договору від 26.06.2024 № 29359-06/2024, заборгованість за відсотками за укладеним між сторонами договором підлягає зменшенню, яку слід розраховувати виходячи із встановленої в ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в 1 % за період із 21.08.2024 по 23.10.2024 (64 дні), що становить 4480,00 грн із розрахунку: 7000,00 грн * 1% * 64 дні. Щодо розміру заборгованості за відсотками, нарахованими за користування кредитом за період із 26.06.2024 до 21.08.2024 розрахована первісним кредитором та складає 2730,00 грн, підстав для перерахунку якої суд не вбачає, та відповідачем визнається (а.с.15). Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості за пенею (штрафом). Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX та набрав чинності 17.03.2022, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п. 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18.10.2023 у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно з яких, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості в регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: в періоді існування особливих правових наслідків, таким як період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, такими як договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, оскільки відповідачу [PERSON] у період дії в Україні воєнного стану за договором від 26.06.2024 № 29359-06/2024 нараховано до сплати пеню (штраф) у розмірі 14000,00 грн, відповідно, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для їх стягнення. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача за договором про надання фінансового кредиту від 26.06.2024 № 29359-06/2024 заборгованості за кредитом у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 7210,00 грн, що загалом складає 14210,00 грн, відмовивши у задоволенні позову в іншій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить розподілити понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В обґрунтування витрат на правову допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги від 26.02.2025 № 010-25, укладений між адвокатом Колесніковою І.О. та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», ордер серії ВІ № 1287750 на надання адвокатом Колесніковою І.О. правничої допомоги ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 4441 на ім`я Колеснікової І.О., акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 26.02.2025 № 010-25, де зазначено найменування наданої адвокатом послуги, кількість витраченого часу та вартість наданих послуг (а.с.22-25). Представником відповідача в обґрунтування витрат на правову допомогу відповідача надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 06.05.2025 № 06/05/2025-Г, ордер серії АЕ № 1382180 про надання адвокатом Вовком М.В. правничої допомоги [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4362 на ім`я Вовка М.В., акт приймання-передачі правничої допомоги відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 06.05.2025 № 06/05/2025-Г, де обумовлено обсяг наданих адвокатом послуг, витрачений ним час та ціною послуг, розрахункову квитанцію від 06.05.2025 серії АВ-ТБ № 0250030 про сплату [PERSON] за договором від 06.05.2025 № 06/05/2025-Г вартості наданих послуг у розмірі 6000,00 грн (а.с.80-84). Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 справі № 904/4507/18). Також у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Суд не знаходить підстав для зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, який вважає достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд бере до уваги обставини справи, враховує принцип розумності та справедливості, те, що позов задоволено частково, та вважає вимоги позивача щодо розподілу судових витрат такими, що підлягають частковому задоволенню, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача 1130,50\~грн у\~рахунок часткового\~відшкодування витрат\~зі сплати\~судового збору\~та3266,90 грн у рахунок часткового відшкодування витрат за надання правничої допомоги, пропорційно частині задоволених вимог (46,67%). Оцінюючи право відповідача на відшкодування витрат на правову допомогу, які заявлені в розмірі 6000,00 грн, зважаючи на складність справи, обсяг та час надання представником відповідача правової допомоги, суд дійшов висновку, що належний розмір відшкодування витрат відповідача на правову допомогу складатиме 3199,80 грн (пропорційно частині вимог, залишених без задоволення 53,33%), та відповідатиме критеріям реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, оскільки судові витрати покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на відповідача покладено більшу частину судових витрат, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця судових витрат у загальному розмірі 1197,60 грн, із яких, 1130,50 грн витрати зі сплати судового збору та 67,10 грн витрати на правничу допомогу.

Outcome: partial