Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

13 січня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання\~шлюбу. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що Позивачка [PERSON] з 23 червня 2018 р. перебуває у шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23.06.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що 23.06.2018 року складено відповідний актовий запис за № 2154. За час перебування Позивачки у спільному шлюбі з Відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 13.04.2019 Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Позивачка та Відповідач перебувають у спільному шлюбі понад 6 років, вели спільне господарство та намагались будувати міцні сімейні відносини та нажаль наразі шлюбні відносини між ними фактично припинено, шлюб існує лише формально. Зі слів Позивачки: «Створивши родину ми не змогли зберегти її, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ми втратили почуття любові, взаємоповаги один до одного. Між нами часто відбуваються сварки і непорозуміння, постійні розбіжності у всьому, через що у нас склалися неприязні відносини. Нічого спільного між нами як членами подружжя не залишилося. З січня 2024 року фактично наші стосунки припинені. Ми проживаємо окремо та маємо окремий бюджет. Спроби примирення не дали позитивних наслідків. Мої намагання зберегти сім`ю ні до чого не призвели і не дали позитивного результату. Наше подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити нашим з Відповідачем інтересам». Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається наявність умов для заочного розгляду справи, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст. 280 ЦПК України. Проте, оскільки позивачем не надано згоди на ухвалення рішення при заочному розгляді, суд позбавлений можливості постановити заочне рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що 23 червня 2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладений шлюб, зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 2154, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають сина- [PERSON] , [INFO] . Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що шлюб фактично припинений, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved