Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У вересні 2024 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , будучи батьком їх доньки [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківські обов`язків, з донькою не спілкується, не піклується про неї, не цікавиться її успіхами, не приймає участі у вихованні, жодним чином не приймає участі у її житті та не сплачує аліменти. ЇЇ донька [PERSON] вважає своїм батьком вітчима, який дбає про неї, приймає участь у її вихованні та в подальшому має намір удочерити її. В 2011 році прізвище [PERSON] було змінено з « [INFO] » на « [INFO] » відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. [PERSON] має двох братів, батьком яких є її вітчим, у зв`язку з чим виявила бажання перейти на прізвище свого вітчима та в 2022 році їй було змінено прізвище з « [INFO] » на « [INFO] » в порядку ст. 148 Сімейного кодексу України. 07 вересня 2024 року відповідач написав нотаріально посвідчену заяву про неможливість та небажання виконувати свої батьківські обов`язки з повною добровільною відмовою від батьківських прав у відношенні своєї доньки [PERSON] , [INFO] , зі згодою на позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 11 листопада 2024 року, після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 06 листопада 2024 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без процесуальних ускладнень, проте з потребою у сприянні сторонам у витребуванні за ухвалою суду від 02 грудня 2024 року від органу опіки і піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). Від представника третьої особи 05 лютого 2025 року та 27 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надішли до суду заяви, в яких остання просить проводити розгляд справи без її участі та прийняти рішення в інтересах дитини в межах чинного законодавства, долучивши висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 25 квітня 2025 року, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням згоди позивача. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила та у поданих заявах клопотала про розгляд справи у їх відсутності з ухваленням рішення в інтересах дитини. В судовому засіданні у відповідності з вимогами ст. 171 СК України у присутності фахівця - практикуючого психолога [PERSON] , судом заслухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка суду повідомила, що не пам`ятає батька в дитинстві, не пам`ятає будь-якого спілкування з ним, оскільки батьки розлучились ще в 2012 чи 2013 році. 13 березня 2022 року вона з мамою та братами виїжджали до Польщі. Батько ніколи до неї не приходив, не цікавився її справами, в останнє вона його бачила у 2023 році, коли приїздила до нього в гості, однак батько лише зустрів її, потім десь поїхав та постійно перебував на роботі. Перебуваючи в гостях у батька вона проводила час з його новою родиною, з дружиною та їх дітьми, а батько лише бажав доброго ранку та на добраніч. Через декілька днів вона попрохала матір забрати її додому, з того часу батько лише один раз запитав у неї як справи, написавши у месенджері, більше не спілкувався з нею, потім взагалі змінив номер телефону, і це справило на неї дуже негативне враження. Також він приїжджав один раз кілька років тому день народження, однак на святі не був у ігровому центрі, а поїхав. З 2014 року вона проживає з мамою, двома меншими братами, бабусею та вітчимом, в сім`ї добра атмосфера, вітчим добре до неї ставиться, піклується про неї та приділяє увагу, тоді як батько взагалі нею не цікавиться, ніколи не виконує надані ним обіцянки, що її раніше дуже ображало і засмучувало, а наразі просто неприємно згадувати про цю людину, приємних спогадів про нього вона не пам`ятає, а вітчима вважає батьком. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що є сусідкою позивачки в будинку [ADDRESS] , тому знає позивачку близько 23 років, постійно з нею спілкується і часто буває у її сім`ї вдома. Свідку відомий [PERSON] , так як [PERSON] - позивачка зустрічалась з ним, коли їй було років 15, потім [PERSON] завагітніла і народила [PERSON] , після чого вона [PERSON] більше не бачила. Також свідок показала, що єдиний раз бачила [PERSON] , коли він приїздив до дитини на день народження на 3 чи 4 рочки, точно не пам`ятає. Не бачила щоб батько дитини постійно жив з ними, хоча б якийсь період життя дитини. Про сплату аліментів чи інше матеріальне утримання дитини свідку не відомо, лише знає, що приблизно у 2023 році [PERSON] забирав [PERSON] до себе в гості. Після цього про відповідача свідок нічого не чула та не бачила його. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що з позивачкою знайома 20 років, вони навчались в одному класі. З [PERSON] познайомила її [PERSON] в 15 років, коли була вагітною. [PERSON] навчався в іншій школі, на [ADDRESS] та старший років на п`ять. Свідок вказала, що спілкується з позивачкою та її дітьми, а про [PERSON] тривалий час їй нічого не відомо. Показала, що після народження [PERSON] , [PERSON] проживав з [PERSON] близько двох місяців у її бабусі, а після того як [PERSON] перебуваючи в неадекватному стані впустив доньку, вони перестали проживати разом. Бачила [PERSON] на дні народженні доньки, коли їй було три роки та 14 жовтня 2023 року, коли вони святкували день народження [PERSON] в ігроленді. [PERSON] залишався на святкуванні дня народження дитини в ігроленді, однак подарунків дитині не було, він просто привітав її і все. За святкування в ігроленді розраховувалась [PERSON] , так як [PERSON] сказав, що не має коштів. Потім [PERSON] викликала за власний рахунок таксі [PERSON] та він поїхав. Свідку відомо, що дитина один раз їздила до [PERSON] в гості, в 2024 році. Свідок вказала, що дитиною чоловік [PERSON] , тобто вітчим, він її забезпечує, приділяє увагу, вони разом їздять відпочивати та вона називає його татом. Свідок [PERSON] , будучи допитаною судом під присягою, в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною матір`ю доньки сторін [PERSON] . З батьком дитини [PERSON] були знайомі, проводили дозвілля в одній компанії та він восени 2011 року був на хрестинах [PERSON] . Коли [PERSON] було два-три місяці [PERSON] з [PERSON] розійшлися через конфлікти, зокрема з приводу того, що [PERSON] перебуваючи у нетверезому стані впустив дитину з рук, тобто став становити загрозу безпеці дитини. Після чого [PERSON] більше майже не з`являвся у житті дитини. [PERSON] приїздив на три рочки до дитини. У 2019 році обіцяв приїхати на день народження до дитини на 4 роки, потім почав різними способами ухилятися від цього. Вона тоді спілкувалась з [PERSON] та зрозуміла, що у нього не було коштів, після чого запропонувала йому купити один великий подарунок та подарувати його у двох, але [PERSON] потім взагалі вимкнув телефон. Після чого вона не бачила [PERSON] до 2023 року, коли вони були у дворі будинку, а він приїздив забирати [PERSON] до себе в гості, бачила що він не дуже гарно виглядав, був неохайний. [PERSON] була у батька в гостях декілька днів, говорила, що після того як батько привіз її додому, одразу десь поїхав та вона весь час перебувала з його новою дружиною [PERSON] , а потім зателефонувала матері [PERSON] та наполегливо попрохала забрати її додому. Свідок також показала, що у п`ятирічному віці дитині потрібно було лікування, так як вона повністю могла втратити слух та вони звернулись до батька дитини за фінансовою допомогою, однак він не допоміг та сказав, що мати дитини впорається сама. Показала, що батько не приймає участі в житті дитини, коли їй щось потрібно, не надає жодного матеріального утримання дитині, не спілкується з нею, байдуже ставиться до дитини, тому для [PERSON] є сторонньою особою, дитина навіть не кличе його батьком а називає просто [PERSON] . В 2023 році, коли святкували день народження дитини в ігроленді, [PERSON] обіцяв сплатити святкування, але коли приїхав сказав, що у нього не має коштів і [PERSON] довелося брати кредит та сплачувати за святкування самій. Свідок [PERSON] , будучи допитаним судом під присягою, в судовому засіданні показав, що є сусідом позивачки в будинку [ADDRESS] , тому знає позивачку з 2012 року, з того часу вони товаришують сім`ями. В гостях у позивачки буває часто, іноді допомагає їй. Першого чоловіка позивачки ніколи не бачив та взагалі не знає хто він, і що [PERSON] від шлюбу з цим чоловіком. Показав, що [PERSON] опікується її вітчим [PERSON] , іншого чоловіка, крім брата [PERSON] , який би спілкувався з [PERSON] він ніколи не бачив. Вони сім`ями разом проводять дозвілля і спілкуються у побуті, проте він жодного разу не чув від [PERSON] про батька [PERSON] . Суд, заслухавши усні пояснення позивача, її представника, дослідивши подані докази, допитавши свідків, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з березня 2009 року по грудень 2011 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживаючи з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони є батьками народженої у фактичних шлюбних відносинах дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 21 жовтня 2011 року вчинено актовий запис № 1107 та Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повторно видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6 зворот). 21 жовтня 2011 року прізвище [PERSON] , [INFO] , на підставі спільної заяви матері [PERSON] та батька [PERSON] , про визнання батьківства №135/03-40 від 21 жовтня 2011 року, поданої батьками до Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, змінено з « [INFO] » на « [INFO] » про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області внесено відомості до актового запису про народження №1107 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . (а.с.9-11). 05 березня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON] , про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 05 березня 2016 року вчинено актовий запис № 108 та видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.13 зворот). 01 серпня 2022 року прізвище [PERSON] , [INFO] , на підставі заяви поданої у відповідності до ст. 148 Сімейного кодексу України від 27 липня 2022 року до Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), змінено з « [INFO] » на « [INFO] », про що Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) також внесено зміни до актового запису про народження №1107, свідоцтво про народження серії [NUMBER] анульовано на підставі внесених до актового запису змін та повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 17 вересня 2024 року №00047023743 (а.с.9-11). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року у справі № 202/4978/15-ц (провадження № 2/0202/3618/2015) вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). За даними довідки Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 серпня 2024 року №28.25-50/118605/12 заборгованість [PERSON] по аліментам за виконавчим листом № 202/4978/15-ц, виданим 11 вересня 2015 року, у виконавчому провадженні [NUMBER], станом на 28 серпня 2024 року складає 274145,98 грн. (а.с.7 зворот). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пленумом Верховного Суду України у пунктах 15,16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Як встановлено судом, дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] вітчимом [PERSON] , окремо від батька, що встановлено у рішенні суду у справі № 202/4978/15-ц та про що свідчать довідка від 27 серпня 2024 року за № 017115, видана Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними якої у квартирі [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13), характеристика Дніпровської гімназії №41ДМР на ученицю 7-А класу [PERSON] , де вказується про участь у вихованні дитини лише матері та вітчима (а.с.12). Органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради № 42 від 25 квітня 2025 року надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , що долучений до матеріалів справи (а.с.109-113, 119-123). Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач з 2011 року з дитиною не проживає, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, жодного матеріального утримання не надає, і має заборгованість з 2015 року по аліментах. Крім того, до матеріалів справи долучена заява [PERSON] , посвідчена 07 вересня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшиковою К.О., зареєстрована в реєстрі за №2169, за даними якої у зв`язку з неможливістю та небажанням виконувати свої батьківські обов`язки він повністю і добровільно відмовляється від своїх батьківських прав у відношення своєї доньки [PERSON] (а.с. 185). Суд також враховує, що будучи дієздатною та працездатною особою, відповідач соціальним життям, розвитком, станом здоров`я доньки не цікавиться, не зважаючи на наявність у нього від другого шлюбу дітей, будь-якої уваги доньці [PERSON] не приділяє, не відвідує її, не спілкується у достатньому для сприйняття дитиною його, як батька, обсязі, оскільки повідомлення у месенджері раз на два та більше років «як справи» не може свідчить про будь-який нормальний для дитини рівень спілкування, який би свідчить про дійсну цікавість батька до доньки. При цьому, в судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин вчинення позивачкою перешкод до спілкування [PERSON] з донькою чи формування негативного образу батька у свідомості дитини, оскільки саме за сприяння позивачки дитина відвідувала відповідача за для налагодження сприйняття його як батька, проте відповідач не виявив бажання до подальшого спілкування з дитиною, піклування про неї як особистість, про її розвиток, не доклав зусиль і до виконання обов`язку матеріального утримання доньки, про що свідчать дані виконавчої служби про розмір заборгованості, відсутність платежів та вжиті обмеження. Крім того, суд, заслухавши думку малолітньої [PERSON] в судовому засіданні за правилами ст. 171 СК України, з урахуванням усної характеристики психолога, приходить до висновку про достатній рівень усвідомлення цією дитиною суті питання, яке розглядається судом, правдивість пояснень з приводу байдужого ставлення батька до неї, відсутність з його боку будь-якого піклування та цікавості до її життя та потреб, до її навчання та розвитку, відсутність у неї до рідного батька будь-яких позитивних почуттів чи спогадів та небажання наразі підтримувати з ним контакт, що знайшло підтвердження письмовими доказами та показаннями свідків у судовому засіданні, які є послідовними та не містять суперечностей між собою, а тому суд враховує висловлену [PERSON] думку стосовно небажання батька [PERSON] виконувати свої батьківські обов`язки щодо неї. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку ні матеріального утримання, ні особистого спілкування та піклування про її здоров`я, розвиток здібностей, проявляє байдужість до дитини, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її розвиток як особистості, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved