Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Директор ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» Поляков Олексій Володимирович звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому [PERSON] просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 127987 від 14.01.2024 у розмірі 10642,68 грн, з яких: 7853,84 грн заборгованість по кредиту, 2388,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 400,00 грн комісія за кредитним договором. Також [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00\~грн. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 14 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (первісний кредитор) та [PERSON] (боржник) укладено договір про споживчий кредит № 127987, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на умовах, визначених у кредитному договорі. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Підписавши цей договір, [PERSON] засвідчила, що до укладення договору отримала та ознайомилася з індивідуальною частиною договору, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, правилами надання коштів у позику тому числі і на умова фінансового кредиту. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору про споживчий кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Відповідно до п. 2.2.1. договору про споживчий кредит, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» надало [PERSON] кошти кредиту у загальній сумі 10667,00 грн в наступному порядку: у розмірі 3797,17 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит №123702 від 28.11.2023, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4203,08 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини договору. Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконує належним чином, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка становить 10642,68 грн, з яких: 7853,84 грн заборгованість по кредиту, 2388,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 400,00 грн комісія за кредитним договором. 12 липня 2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та позивачем по справі було укладено договір факторингу № 12072024. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 10642,68 грн, з яких: 7853,84 грн заборгованість по кредиту, 2388,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 400,00 грн комісія за кредитним договором. Відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за договором споживчого кредиту №127987 від 14.01.2024 не погашена. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О. від 01 травня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а. с. 130), уповноважений представник в судове засідання не з`явився. У позовній заяві представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с.13). Згідно із ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~про дату,\~час і\~місце судового\~розгляду повідомлялася\~належним чином\~за місцем\~реєстрації її\~проживання.\~За інформацією\~з відділу\~ЦНАП Городнянської\~міської ради\~відповідачка зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.\~с.\~124).\~Згідно відмітки\~поштового відділення\~поштове відправлення\~з судовою\~повісткою про\~виклик в\~судове засідання\~повернуто без\~вручення у\~зв`язку із\~відсутністю адресата\~за вказаною\~адресою (а. с. 143). Від відповідачки відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до статей 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідачка в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши позицію позивача, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив таке. Судом установлено, що 14 січня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 127987 (індивідуальна частина), відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 10667,00\~грн, який надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 3797,17 грн для погашення заборгованості позичальника за договором про споживчий кредит № 123702 від 28.11.2023, укладеним з кредитодавцем; у розмірі 4203,08 грн на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5. індивідуальної частини договору (а. с. 22-28). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6 цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає оплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 25% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено 2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 14.01.2024 по 07.04.2024. Строк, на який надається кредит встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів, комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Конкретні дати зазначені у графіку платежів. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 7369,77 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 20105,32 % річних, а орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18036,77 грн (п. 2.2.1.,2.3.,2.4.,2.5.,2.6., 2.7.,2.8. 2.9.1 договору) (а. с. 24). Договір підписано одноразовим ідентифікатором 258303f3. Підписавши цей договір, [PERSON] засвідчила, що до укладення договору отримала та ознайомилася з індивідуальною частиною договору, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, публічною частиною договору, правилами надання коштів у позику тому числі і на умова фінансового кредиту (п. 1.2. договору). Договір про споживчий кредит (публічна частина), в редакції, що діє з 31.10.2023, затверджений наказом ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» № 31-од від 20.10.2023 та Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС», затверджені наказом ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» № 34-од від 20.11.2023, з умовами яких ознайомилася відповідачка та в редакції яка діяла на час укладення договору 14.01.2024 , містяться в матеріалах справи (а. с 30-41, 46-67). У день укладення договору про споживчий кредит № 127987 [PERSON] ознайомилася з графіком платежів за кредитним договором, підписала його за допомогою одноразового ідентифікатора, а також ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту (а. с. 29, 42-45). Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору. 14 січня 2024 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] , грошові кошти в сумі 4203,08 грн згідно з кредитним договором №127987 від 14.01.2024, що підтверджується довідкою № 4 від 11.11.2024 (а. с. 68-69). За інформацією АТ КБ «ПриватБанк», яка витребовувалась судом за клопотанням сторони позивача, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Випискою про рух коштів по вказаному рахунку за період з 14.01.2024 по 19.01.2024 підтверджується факт перерахування позивачем коштів на виконання умов кредитного договору 127987 від 14.01.2024 (а. с. 139-140). Відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10642,68 грн, з якої: 7853,84 грн заборгованість по кредиту, 2388,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 400,00 грн комісія за кредитним договором. З виписки по особовому рахунку за кредитним договором № 127987 від 14.01.2024 та картки обліку виконання вказаного договору підтверджується, той факт, що нарахування відсотків було проведено за період з 15.01.2024 по 07.04.2024 включно, тобто в межах дії строку договору (а.\~с.77-78, 81). Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, встановленими вище обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «ФК«КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] договору про споживчий кредит № 127987 від 14.01.2024. 12 липня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу № 12072024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі і до [PERSON] за кредитним договором № 127987 від 14.01.2024 (а. с. 82-89). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №12072024 від 12.07.2024, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] у сумі 10642,68\~грн,\~з яких:\~7853,84\~грн \~заборгованість по\~кредиту,\~2388,84\~грн \~заборгованість за\~несплаченими відсотками\~за користування\~кредитом;\~400,00\~грн \~комісія за\~кредитним договором (а. с. 96). Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Набуття права вимоги позивачем до відповідачки [PERSON] підтверджується витягом з Реєстру боржників, що є додатком до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024. Факт прострочення відповідачкою сплати заборгованості за наведеним кредитним договором не спростовано, докази оплати відповідачкою заборгованості суду не надані. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. У ч. 2\~ст. 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згідно із ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказів розірвання або визнання недійсним договору про споживчий кредит № 127987 від 14.01.2024 (на підставі якого виникли зобов`язання у відповідачки перед позивачем щодо сплати кредиту) та/або договору факторингу (на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. У свою чергу, відповідачкою будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано. Враховуючи, що відповідачкою були порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором про споживчий кредит № 127987 від 14.01.2024, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 10242,68 грн, з яких: 7853,84 грн заборгованість по кредиту, 2388,84 грн заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. З огляду на наведене вище, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки комісії в розмірі 400,00 грн, суд зазначає наступне. Позивач вказує, що комісія пов`язана з наданням кредиту. Натомість, суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.\~1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 400,00 грн комісії задоволенню не підлягають. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 9866 від 21.04.2025, керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2331,32 грн (2422,40 грн сума сплаченого позивачем судового збору х 0,9624 коефіцієнт задоволених вимог). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача понесених ним витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8\~ст.\~141 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: Договір про надання правничої допомоги від 04 лютого 2025 року (а. с. 101-103), укладений між ТОВ «ФК«ЕЙС» та АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ », додаткову угоду № 5 до вказаного договору від 04.02.2025 (а. с. 105-107), Акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 04 лютого 2025 року (а. с. 108), та платіжну інструкцію № 3103 від 12.07.2024 (а. с. 100). Як вбачається з Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 04 лютого 2025 року, АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ » в особі керуючого Тараненка А. І. надало, а ТОВ «ФК«ЕЙС» (клієнт) отримало правову допомогу під час підготовки позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором 127987 від 14.01.2024, згідно наведеного розрахунком обсягу та вартості послуг з правової допомоги адвокатом, а саме: 1. Складання позовної заяви ТОВ «ФК«ЕЙС» до боржника [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №127987 від 14.01.2024, кількість годин 2 години, вартість послуг 5000,00 грн; 2. Вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] за кредитним договором № 127987 від 14.01.2024, кількість годин 2 години, вартість послуг 1000,00 грн; 3. Підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 127987 від 14.01.2024 на рахунок боржника [PERSON] , кількість годин 1 година, вартість послуг 500,00 грн; 4. Підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №127987 від 14.01.2024 на рахунок боржника [PERSON] , кількість годин 1 година, вартість послуг 500,00 грн. Послуги надано на загальну суму 7000,00 грн (а. с. 108). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник позивача (адвокат) подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснені витрати, необхідні для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила встановлюється судом на підставі поданих стороною доказів (договорів, рахунків). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачки, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження № 61-13766св24), в якій виснувано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: partial