Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 17.02.2017 між сторонами укладено шлюб, у якому у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . У процесі вирішення питання про розірвання шлюбу, питання про визначення місця проживання дитини не ставилося. Досудове врегулювання між сторонами проводилось, на початку 2025 року відповідач добровільно віддав позивачці дитину. Надалі, відповідач просив побачення з дитиною, яка залишалася у нього на ночівлю. Однак, у подальшому між сторонами почали виникати суперечки, у ході яких відповідач почав погрожувати, що не поверне дитину, позбавить позивачку батьківських прав. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 13.05.2025 закрито проведення підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Також зазначила, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дитини. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради подала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню.Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. [PERSON] та дитина [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору найму від 04.02.2025. Відповідач із сім`єю не проживає, доказів протилежного суду не надано. Визначені законодавством обов`язки щодо виховання, розвитку дитини виконує позивач, що підтверджується довідкою Центру розвитку «ДЗИҐА» від 13.02.2025, інформаційна довідка ТОВ «Медичний Центр Асклепій Плюс», характеристикою на Струтовську Мію, від 14.02.2025, складеною Житомирським дошкільним навчальним закладом № 6, договором про надання тимчасових послуг з організації догляду за дитиною /дозвілля/розваг (надання неосвітніх послуг) від 10.02.2025, довідкою ТОВ американсько-українського центру «БЕДРИК» від 17.02.2025 за № 1. Згідно з висновком виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] від 04.06.2025 за № 772, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за доцільне визначити з матір`ю [PERSON] . Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Проаналізувавши вказані вище докази у їх сукупності, з урахуванням, що вихованням доньки займається позивач, яка створила належні умови для розвитку дитини, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню. ІV. Розподіл судових витрат На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені нею судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved