Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У травні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просив суд відповідно до уточненої позовної заяви: - стягнути з [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] на користь Товариства відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 30 922,53 грн. - стягнути з [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 3307,09 грн. та 3% річних у розмірі 1410,98 грн. за період 01.02.2019 по 31.01.2022 року. - стягнути з [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 5081,48 грн. - стягнути з [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 231,87 грн. та 3 % річних у розмірі 84,19 грн за період з 01.04.2021 по 31.01.2022 року. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано експлуатуючій організації - Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», який прийнято останнім на підставі акта приймання-передачі від 28 вересня 2012 року. Як вказано у позові, відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу належить на праві приватної власності квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , в яких, як і у всьому будинку, безперебійно надаються житлово-комунальні послуги. Проте, як зазначає позивач, згідно розрахунку заборгованості б/н від 15.02.2022 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з Позивачем, станом на 15.02.2022 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 30 922, 53 (тридцять тислч дев`ятсот двадцять дві гривні 53 копійки) за період з 01.02.2019 року по 31.01.2022 року включно. На даний час заборгованість не сплачена та завдає збитків Товариству, у зв`язку з чим здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 307,09 грн. та 3 % річних у розмірі 1410,98 грн. за період з 01.02.2019 року по 31.01.2022 року. Крім того, [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу, серія номер: 844 виданий 30.07.2018 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Згідно розрахунку заборгованості б/н від 15.02.2022 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з Позивачем, станом на 15.02.2022 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 5 081,48 (п`ять тисяч вісімдесят одна гривня 48 копійок) за період з 01.04.2021 року по 31.01.2022 року включно. На даний час заборгованість не сплачена та завдає збитків Товариству, у зв`язку з чим здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 231,87 грн. та 3 % річних у розмірі 84,19 грн. за період з 01.04.2021 року по 31.01.2022 року. Крім того, позивач вказує, що підтвердженням того, що позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії Договору №107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору №2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р., Підрядного договору №16-08-2013то від 01 серпня 2013р; Договору №47 від 01.10.2012. Зважаючи, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг, свій обов`язок щодо своєчасної сплати за спожиті послуги не виконує, у зв`язку з чим виникла вказана вище заборгованості, позивач був змушений звернутись до суду з цим позовом. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2022 року справу передано судді Макаренко І.О. На підставі розпорядження № 01-08-785 від 24.03.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 761/8083/22 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 року матеріали позову передані на розгляд судді Романишеній І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01 квітня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, призначивши розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті 15.05.2025 року о 13:30 год, яке в подальшому було відкладено за клопотанням представника позивача. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву, а також судову повістку відповідачу направлено рекомендованими листами, проте на адресу суду повернулися конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`являвся, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до висновку про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи положення статті 223 ЦПК України, суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення - 09.06.2025 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022р., справа № 1519/2-5034/11. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, які вбачаються з матеріалів справи та встановлені судом. Судом встановлено, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , відповідно до протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15 серпня 2012 року №29. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за відповідачем на праві власності зареєстровано квартиру [ADDRESS] , а також Також, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем, як виконавцем житлово-комунальних послуг у вказаному вище будинку, укладено: - договір №47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 01 жовтня 2012 року; - договір №107-О на технічне обслуговування пожежних систем №38 від 15 листопада 2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Спутнік-Крим»; -договір №2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01 жовтня 2012 року; - підрядний договір №16-08-2013то від 01 серпня 2013 року з Приватним підприємством «Виробничо-конструкторська фірма «Промінь», предметом якого є забезпечення безперебійної та безпечної роботи диспетчерської системи шляхом організації їх технічного обслуговування та ремонту. Факт виконання робіт за вказаними вище договорами у будинку [ADDRESS] підтверджено відповідними актами про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання послуг, здачі-приймання робіт. Наведене в сукупності свідчить, що позивач належним чином виконує свої обов`язки по наданню житлово-комунальних послуг мешканцям будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі відповідачу, проте, останній систематично не виконує свій обов`язок щодо їх оплати. Відповідно до наданого позивачем розрахунку від 15 лютого 2022 року заборгованість відповідача зі сплати наданих житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період з 01 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року становить 30 922, 53 грн., крім того заборгованість відповідача зі сплати наданих житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період з 01 квітня 2021 року по 31 січня 2022 року становить 5 081, 48 грн. Згідно розрахунку інфляційних витрат та 3% річних від 25 лютого 2025 року сума інфляційних втрат за період 01.02.2019 по 31.01.2022 року становить 3307,09 грн. та 3% річних у розмірі 1410,98 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою заборгованості за адресою: [ADDRESS] , а також сума інфляційних втрат за період 01.04.2021 по 31.01.2022 року становить 231,87 грн. та 3% річних у розмірі 84,19 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою заборгованіості за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи, що відповідач добровільно не оплачує спожиті житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з цим позовом. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 1 статті 322 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Так, у статті 67 ЖК України зазначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач належним чином не сплачував, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 01 лютого 2019 року по 31 січня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість, яка складає 30 922,53 грн., у зв`язку з тим, що заборгованість не сплачена відповідачем здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 307,09 грн. та 3 % річних у розмірі 1410,98 грн. за період з 01.02.2019 року по 31.01.2022 року. Крім того, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 01 квітня 2021 року по 31 січня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість, яка складає 5 081,48 грн., у зв`язку з тим, що заборгованість відповідачем не сплачується, тому здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 231,87 грн. та 3 % річних у розмірі 84,19 грн. за період з 01.04.2021 року по 31.01.2022 року Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення Зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд зауважує, що відповідачем будь-яких заперечень по суті позовних вимог суду не надано. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2 481, 00 грн.

Outcome: approved