Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,яким просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 18 червня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1383, мотивуючи позовні вимоги тим, що після реєстрації шлюбу вони не змогли влаштувати та налагодити спільне сімейне життя та внаслідок постійних непорозумінь та конфліктів прийняли рішення про припинення сімейних відносин. Вказує, що спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не можуть дійти порозуміння та злагоди з питання подальшого сімейного життя. Зазначає, що у кожного з них власні погляди на сімейні цінності та можливості подальшого співжиття. Зазначає, що не має наміру надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, наполягає на розірванні такого та неможливості його подальшого збереження. Між цим також зазначає, що від спільного проживання із відповідачем мають доньку [PERSON] . Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Через першу неявку у судове засідання 18.03.2025 року належним чином повідомленого відповідача, розгляд справи відкладено на 08.04.2025 року. 25.03.2025 року надійшов відзив на позову, у якому відповідач зазначив, що намагається зберегти сім`ю, після закінчення війни хоче жити разом із дружиною та донькою, оскільки на даний проходить військову службу. Вважає, що сім`ю можливо зберегти, надавши строк для примирення подружжя. 27.03.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача висловився про недоречність надання строку для примирення, оскільки позиція позивача залишається незмінною, до того ж, дії відповідача не свідчать про його бажання зберегти та налагодити подружнє життя, а скоріше, навпаки, зводяться до агресивної поведінки, яка викладена у переписці між сторонами, які вказують на емоційну нестабільність та неврівноваженість відповідача. Відтак вважає, що надання строку для примирення лише погіршить ситуацію та може призвести до негативних наслідків. У зв`язку із відсутністю відомостей про належне сповіщення учасників про час і місце розгляду справи, 19.05.2025 року розгляд справи відкладено на 03.06.2025 року. В судове засідання 03.06.2025 року сторони не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, у якій одночасно зазначив про заперечення стосовно надання строку для примирення. Відповідач будь-яких заяв, клопотання, в тому числі і про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не подав. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності зі ст.247 ЦПК України внаслідок неявки всіх учасників справи. Оглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3,4 ст.56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 18 червня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1383. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, позивач не має наміру зберігати шлюб та наполягає на розірванні такого. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дитини. Відтак, судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. При цьому, суд звертає увагу, що надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. На наведеному акцентує увагу Верховний Суд у Постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16-ц. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст.ст.141,142 ЦПК України.

Outcome: approved