Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Позивач - неповнолітній [PERSON] за участю законного представника [PERSON] , третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон без згоди та супроводу матері. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що батьками позивача є [PERSON] та відповідачка [PERSON] , які проживали разом без укладання шлюбу з 2008 року по 2016 рік. Проте мати [PERSON] пішла з сім`ї, на даний час проживає за кордоном, не приймає участі у вихованні та утриманні позивача. Як зазначає позивач, він не знаходить з біологічною матір`ю спільної мови та не може домовитися з жодного питання, оскільки вона нехтує його думкою та його інтересами. По теперішній час він ніде не зареєстрований, оскільки відповідач не дає згоди на його реєстрацію за місцем фактичного проживання. У зв`язку з викладеним, позивач був змушений звернутися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання місця проживання в наслідок невизнання відповідачем законних прав та інтересів позивача шляхом відмови надати йому згоду на реєстрацію за фактичним місцем проживання, без якої позивач не може зареєструвати місце фактичного проживання та отримати ідентифікаційний код (справа №522/11493/24). Висновком комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.04.2023 року визначено місце проживання позивача разом з його законним представником - батьком [PERSON] . [PERSON] має тісні стосунки зі старшим братом [PERSON] , який навчив його грати в баскетбол. Баскетболом позивач займається з шести років та має певні досягнення в цьому виді спорту. Проте під час воєнного стану в Україні в нього не має можливості вдосконалювати свої баскетбольні здібності, у зв`язку з чим він змушений виїхати за кордон. Батько [PERSON] уклав договір про навчання за кордоном у спортивному коледжі. Мати не надала згоди на виїзд позивача з України, проте він виїхав за кордон за згодою батька та заявою супроводжуючої особи строком на один місяць. Вказує, що така обставина значно утруднює та здорожчує розвиток особистості позивача, оскільки він змушений щомісячно повертатися в Україну. Оскільки батько військовозобов`язаний, а біологічна матір не приймає участі в утриманні та вихованні позивача, для виїзду з України йому потрібна супроводжуюча особа та нотаріально посвідчена згода обох батьків, або рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу [PERSON] . Під час літніх канікул 2025 року позивача запросили на перегляд в баскетбольну академію до США. Посольство США при оформленні візи просить згоду обох батьків або відповідний дозвіл на перетинання кордону. Крім цього, позивач зазначає, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №522/15442/22 за позовом його батька про стягнення аліментів. В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №522/5575/23 за позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Враховуючи наведене, позивач звертається до суду з позовною заявою, в якій просить суд надати [PERSON] , [INFO] , дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу матері, [PERSON] , [INFO] , терміном до 06.07.2026 року (досягнення 16 років). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2024 року позовна заява [PERSON] залишена без руху, позивачу наданий строк 10 днів з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків. Заявою законного представника позивача - [PERSON] , яка надійшла до Приморського районного суду м. Одеси 16 жовтня 2024 року недоліки позовної заяви усунені. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. В судові засідання 28.01.2025, 06.03.2025 сторони по справі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, оскільки відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Зважаючи на викладене, суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 13 червня 2025 року. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , актовий запис №688, у відповідності до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса 02 вересня 2021 року. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадяни України`від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. В порушення зазначених норм, [PERSON] не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність його виїзду за кордон. Зокрема, які б свідчили про навчання позивача за кордоном в спортивній школі, запрошення у баскетбольну академію в США, договору про навчання [PERSON] у спортивному коледжі, а також доказів створення перешкод [PERSON] та не надання нею дозволу на виїзд сила за кордон. Більш того, як слідує зі наданих позивачем копій повідомлень у телефонному додатку, [PERSON] підтвердила надання нею згоди на виїзд за кордон дитини [PERSON] . Також слід зазначити, що у позовній заяві позивач просить надати дозвіл на виїзд не визначаючи конкретний період, вказуючи лише кінцевий термін до 06.07.2026 без його належного обґрунтування. Щодо тверджень [PERSON] в частині створення відповідачкою перешкод у реєстрації його місця проживання у зв`язку з ненаданням згоди на такі дії, участі матері у його вихованні та утриманні, слід зазначити, що такі були предметом розгляду у справах №522/11493/24, №522/5575/23 та не стосуються предмета доказування в межах даної справи. У відповідності до ч.ч 6,7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed