Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У січні 2025 року орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилались на наступні обставини встановлені у висновку Органу опіки та піклування від 12.11.2024 року щодо доцільності відібрання дітей від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Так, відповідач є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , а відомості про батька дівчаток записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я щодо [PERSON] та за вказівкою матері щодо [PERSON] ). Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживали разом із матір`ю [PERSON] , яка має на утриманні також [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . За інформацією Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 07.12.2023 р. встановлено, що 07.12.2023 р. до Чернівецького районного управління поліції звернувся директор Чернівецької гімназії № 19 Чернівецької міської ради із заявою про те, що до гімназії прийшла учениця 4 класу [PERSON] , яка повідомила, що її мати [PERSON] нанесла їй тілесні ушкодження. Як наслідок, вирішувалось питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В подальшому, до служби у справах дітей Чернівецької міської ради звернулась [PERSON] із заявою-поясненням від 08.12.2023 року, відповідно до якої підтвердила факт нанесення тілесних ушкоджень, зобов`язалась не застосовувати фізичні покарання до жодної дитини цього, працівниками служби у справах дітей міської ради було попереджено громадянку [PERSON] , що в разі невиконання батьківських щодо виховання дитини вона може бути притягнута до адміністративної та кримінальної відповідальності за статтею 184 Кодексу України адміністративні правопорушення та статтею 166 КК України. Наказом начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 15.12.2023 року № 2/137 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] взято на облік, як таких, що опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків. Відповідно до листа Чернівецького міського центру соціальний Чернівецької міської ради від 15.12.2023 року № 1699/02-04, 11.12.2023 року працівниками центру спільно з працівниками служби у справах Чернівецької міської ради та працівниками поліції було здійснено виїзд родини [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В результаті виїзду встановлено, що мати [PERSON] застосовувала фізичну силу щодо своєї доньки [PERSON] , через те, що донька не слухалась та бігала роздягнена. Характеристикою [PERSON] , наданою Чернівецькою гімназією № 19 Чернівецької міської ради від 21.12.2023 року № 01-12/598 встановлено, що мати дитини не приділяє належної уваги навчанню та вихованню доньки. Зовнішній вигляд дівчинки неохайний, брудний. Не дотримується правил особистої гігієни. Згідно з характеристикою [PERSON] , наданою Чернівецькою гімназією № 19 Чернівецької міської ради від 21.12.2023 року № 01-12/599 [PERSON] не завжди має охайний вигляд, приходить іноді в брудному одязі. Дитина одягається не по сезону. [PERSON] не забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні для навчання. Батьки не цікавляться успіхами дитини, не відвідують батьківські збори, не реагують на зауваження класного керівника. Немає постійного контролю за успішністю в школі, виконанням домашніх завдань та зовнішнім виглядом учениці. Батьки також не проявляють інтересу до успіхів дитини. Наслідком такого відношення є проблеми у навчанні. За інформацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації від 27.05.2024 року № 01-07/142 [PERSON] та [PERSON] були зараховані до центру, де перебувають на повному державному утриманні та вихованні на підставі самостійного звернення дітей, у зв`язку із жорстоким поводженням та насиллям в сім`ї з боку матері [PERSON] та вітчима [PERSON] . Крім цього, відповідно до повідомлення юрисконсульта центру соціально-психологічної реабілітації дітей - Андріани Череп від 24.05.2024 року під час проведення розмови щодо з`ясування причин влаштування дітей в центр, зі слів малолітніх [PERSON] та [PERSON] встановлено, що мати [PERSON] та вітчим [PERSON] застосовують фізичні покарання відносно них через погану поведінку або навіть без певних причин, після вжиття алкогольних напоїв, особливо надаючи перевагу старшій доньці. Зі слів дівчат, їхнього брата [PERSON] не б`ють, але за його провини карають дівчат. Діти також розповіли, що мати використовує ремінь безпеки від транспортного засобу, що призвело до синця та рани на скроні [PERSON] та до гематом на сідницях [PERSON] . Вітчим, в свою чергу, застосовує пояс від штанів і руки для фізичних покарань, внаслідок чого з`явились синці на руках та ногах. Дівчата розповіли, що спробувавши зупинити маму від споживання горілки вони її вилили, після чого вітчим покарав їх фізично, крім цього мати використовувала рукоятку віника, від чого в [PERSON] рана в нижньому відділі хребта. Як наслідок розмови встановлено, що в ситуація в сім`ї серйозно впливає на психічний стан та фізичне здоров`я дітей, порушує їхні права та перешкоджає нормальному розвитку дітей. Враховуючи зазначене вище, 29.05.2024 року працівниками служби у справах дітей повторно було попереджено відповідачку, що в разі невиконання в разі невиконання батьківських щодо виховання дитини вона може бути притягнута до адміністративної та кримінальної відповідальності за статтею 184 КУпАП та статтею 166 КК України. Відповідно до листа Чернівецького міського центру соціальних служб ЧМР від 28.05.2024 року №984/02-04 в телефонному режимі з директором гімназії №19 було встановлено, що дівчатка систематично приходять брудні та неохайні, Мати не займається вихованням дітей та застосовує фізичні покарання. Директор також повідомив, що у дітей наявні синці по тілу та на обличчі. Крім цього встановлено, що 27.05.2024 року здійснено виїзд мобільної бригади соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статі до родини [PERSON] та під час візиту [PERSON] перебувала з ознаками алкогольного сп`яніння. Згідно з листом ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області від 27.05.2024 року до поліції звернулась громадянка [PERSON] із заявою про те, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Як наслідок, працівниками поліції складено протокол по відношенню до [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також, відносно [PERSON] неодноразово були складені протоколи за ст.ст. 184, 173-2 КУпАП, а також відносно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. За висновками психологічного обстеження [PERSON] та [PERSON] , наданими Центром соціально психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької державної адміністрації встановлено наступне. Психологічне обстедення проведено практичним психологом центру Шербул А.В. , в результаті чого виявлено факти вчинення домашнього насильства (як психологічно так і фізичного) матір`ю відносно дітей. За умови подальшого негативного впливу в умовах сім`ї на дітей формуватиметься неправильна соціалізація та соціально адаптивна поведінка дітей відповідно до соціальних норм. Оскільки діти не проявляють бажання повертатись на проживання до матері та зазначають про фізичне насильство з її сторони та враховуючи особливості сімейних стосунків, їх способу життя, вбачається недоцільність повернення дітей у незмінні умови сім`ї. Таким чином, враховуючи безпосередню загрозу життю та здоров`ю дітей, а також те, що жодних документів, необхідних для повернення дітей не було зібрано, з урахуванням вказаного вище висновку, орган опіки та піклування звернувся до суду з даним позовом та, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачки аліменти на утримання її малолітніх дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу на користь осіб або установ, яким будуть передані діти та відібрати у відповідачки малолітніх [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Також із заявами про розгляд справи без їх участі до суду звернулись представники третіх осіб, при цьому представником Центру соціально-психологічної реабілітації дітей повідомлено, що 26.05.2025 року діти вибули із центру у зв`язку із тимчасових влаштуванням у сім`ю [PERSON] та [PERSON] -В. відповідно до наказу №2/70 від 23.05.2025 року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи як за адресою його зареєстрованого місця проживання так і за адресою останнього відомого фактичного місця проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/, де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , та [INFO] народилась [PERSON] , їх матір`ю є [PERSON] , [INFO] , а відомості про батька дівчаток записані в порядку ч. 1 ст. 135 СК України (а/с 5,6, 9, 10). Статтями 150, 151 СК України передбачені обов`язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов`язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статі 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. З тексту позовної заяви вбачається, що підставою для відібрання дітей позивач вважає жорстоке поводження та ухилення матері від виконання своїх обов`язків. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». За наслідками розгляду справи встановлено, що наказом Служби у справах дітей ЧМР №2/137 від 15.12.2023 року дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків (а/с 13). За наслідками розгляду справи встановлено, що причиною за інформацією центру соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації від 27.05.2024 року № 01-07/142 [PERSON] та [PERSON] були зараховані до центру, де перебувають на повному державному утриманні та вихованні на підставі самостійного звернення дітей, у зв`язку із жорстоким поводженням та насиллям в сім`ї з боку матері [PERSON] та вітчима [PERSON] . Крім цього, відповідно до повідомлення юрисконсульта центру соціально-психологічної реабілітації дітей - Андріани Череп від 24.05.2024 року під час проведення розмови щодо з`ясування причин влаштування дітей в центр, зі слів малолітніх [PERSON] та [PERSON] встановлено, що мати [PERSON] та вітчим [PERSON] застосовують фізичні покарання відносно них через погану поведінку або навіть без певних причин, після вжиття алкогольних напоїв, особливо надаючи перевагу старшій доньці. Зі слів дівчат, їхнього брата [PERSON] не б`ють, але за його провини карають дівчат. Діти також розповіли, що мати використовує ремінь безпеки від транспортного засобу, що призвело до синця та рани на скроні [PERSON] та до гематом на сідницях [PERSON] . Вітчим, в свою чергу, застосовує пояс від штанів і руки для фізичних покарань, внаслідок чого з`явились синці на руках та ногах. Дівчата розповіли, що спробувавши зупинити маму від споживання горілки вони її вилили, після чого вітчим покарав їх фізично, крім цього мати використовувала рукоятку віника, від чого в [PERSON] рана в нижньому відділі хребта. Як наслідок розмови встановлено, що в ситуація в сім`ї серйозно впливає на психічний стан та фізичне здоров`я дітей, порушує їхні права та перешкоджає нормальному розвитку дітей (а/с 17). За висновками психологічного обстеження [PERSON] та [PERSON] , наданими Центром соціально психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької державної адміністрації встановлено наступне. Психологічне обстедення проведено практичним психологом центру Шербул А.В. , в результаті чого виявлено факти вчинення домашнього насильства (як психологічно так і фізичного) матір`ю відносно дітей. За умови подальшого негативного впливу в умовах сім`ї на дітей формуватиметься неправильна соціалізація та соціально адаптивна поведінка дітей відповідно до соціальних норм. Оскільки діти не проявляють бажання повертатись на проживання до матері та зазначають про фізичне насильство з її сторони та враховуючи особливості сімейних стосунків, їх способу життя, вбачається недоцільність повернення дітей у незмінні умови сім`ї (а/с 26, 30). Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, який є додатком до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №783/23 від 12.11.2024 року, з метою соціального захисту інтересів малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а/с 38). За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання дітей без позбавлення матері батьківських прав. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи не встановлено, що відповідач є непрацездатною, згідно наявних в матеріалах справи доказів, остання є особою працездатного віку, доказів перебування на їх утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на утримання їх дітей підлягають стягненню аліменти у частці від її заробітку. При цьому, слід зауважити, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, законом не передбачено стягнення аліментів у частці від заробітку платника аліментів на кожну дитину окремо, а тому вимоги позивача до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі по 1/4 частці її заробітку на кожну дитину (фактично 75 % її доходу) не можуть бути задоволенні, оскільки законом передбачено стягнення аліментів на кількох дітей в єдиній частці від заробітку платника аліментів. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утриманні її трьох малолітніх дітей у розмірі однією третини її заробітку (доходу). Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial