Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Немишлянського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Юлія Вікторівна, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просили визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В., реєстровий номер МОН 360361 від 08 липня 2020 року, та застосувати правові наслідки недійсності заповіту. В обґрунтування позову посилалися на те, що [INFO] у віці 60 років померла матір позивачів та відповідачки - [PERSON] . 08 липня 2020 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В.., в якому зазначається, що усе своє майно [PERSON] заповідає [PERSON] .. Позивачі наголосили, що [PERSON] була прикута до ліжка й самостійно пересуватися не була спроможна, розмовляти їй було вкрай важко, вона не мала змоги самостійно вживати їжу. У зв`язку з поганим станом заповідачки, зокрема останні 10 місяців до смерті вона не вставала з ліжка, була паралізована та майже нічого не бачила, отже, у позивачів виникає сумнів щодо можливості особистого звернення [PERSON] до нотаріуса з вимогою щодо складання заповіту та особистого подання [PERSON] документів для цього. Позивачі стверджують, що матір не могла зробити це самостійно, оскільки при такій хворобі вона не могла всебічно усвідомлювати своїх дій, що наштовхує на думку про знаходження заповідачки під особливим впливом [PERSON] , яка на той час проживала разом з матір`ю та, на думку позивачів, організувала складання заповіту. Крім того, позивачі зазначили, що не було дотримано порядку, встановленого ч. 4 ст. 207 ЦК України, зі змісту якої випливає, що якщо фізична особа у зв`язку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Доручення [PERSON] підписати її заповіт [PERSON] , на думку позивачів, є сумнівним в зв`язку з її станом, а отже порушується порядок складання заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України. Окрім цього в заповіті неправильно зазначені ініціали [PERSON] , що також вказує на недотримання належної форми та посвідчення заповіту. Також, вважають, що приватним нотаріусом було порушено Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, а саме абз. 4 п. 1.11 глави 3, відповідно до якого текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Проте у заповіті дати народження свідків не вказано. Такі обставини, на думку позивачів, свідчать про порушення їхніх прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального провадження і призначено підготовче судове засідання у справі. 09.04.2024 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень посилалася. зокрема, на те, що складання заповіту її матір`ю [PERSON] відбулося 08.07.2020 року на її вимогу, саме спадкодавиця наполягла на цьому, не зважаючи на свій вік та стан вона чудово розуміла, що відбувається і саме через це вона і наполягла на складані заповіту, оскільки не хотіла щоб належне їй майно було предметом розподілу, а було заповідано [PERSON] .. Відповідачка наголосила, що їхня матір дійсно була хвора, їй було складно, через що вона потребувала допомоги, яку їй постійно надавала відповідачка та члени її родини разом з ще живим на той час батьком, дійсно в неї були вади зору та значна слабкість, але це не позбавило її розуму чи свідомості і вона добре усвідомлювала значення своїх дій. Доводи позивачів не мають жодного відношення до реальної ситуації та стану їхньої матері на той момент. Саме [PERSON] , вже перебуваючи у поганому самопочутті, наполягла на тому, щоб зробити своє особисте волевиявлення та скласти заповіт, оскільки не мала жодного бажання залишати щось після своєї смерті своїм обом синам, які в останні роки замість підтримки та допомоги надавали лише привід засмутитися та розчаруватися в них. Відповідачка наголосила, що 08.07.2020 року о 10 годині 20 хвилин даний заповіт було складено, підписано та завірено належним чином приватним нотаріусом Поддубною Ю.В., попередньо зачитано вголос у присутності двох свідків, та вважає, що приватним нотаріусом Поддубною Ю.В. не було допущено порушень діючого законодавства України та повноважень нотаріуса і тому твердження позивачів щодо незаконності складання даного заповіту не обґрунтовані. Щодо допущеної в заповіті помилки в ініціалах [PERSON] , відповідачка зазначила, що в заповіті дійсно замість ініціалів « [PERSON] » вказано « [PERSON] ». Відповідачка наголосила, що [PERSON] , яка у заповіті ставила підпис замість її матері, є особою, яка отримувала свій паспорт громадянина України ще [INFO] , у якому також присутня друга сторінка, на якій зазначені данні громадянина на російській мові - « [PERSON] .» Крім того, зазначила, що [PERSON] через свій вік отримувала освіту ще за часів СРСР, на даний час вона зазвичай розмовляє на російській мові та у зв`язку із всіма цими обставинами вона в силу освіти та тривалої звички свої ініціали вказала саме « [PERSON] ». Таким чином, відповідачка вважає, що доводи позивачів надумані, а заповіт відповідає волевиявленню спадкодавиці. Дане твердження відображене у самому заповіті від 08.07.2020 року. На підставі викладених доводів та наявних документів у матеріалах справи відповідачка вважає, що наявні всі підстави для відмови позивачам у задоволенні позовних вимог. 15.04.2024 року через систему "Електронний суд" надійшла заява представника позивачів адвоката Калетнік М.Ю. про зміну предмету позову, в якій вона просила змінити предмет позову по справі із визнання заповіту нікчемним та застосування наслідків його нікчемності на визнання заповіту недійсним та застосування наслідків його недійсності. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.04.2024 року задоволено заяву представника позивачів адвоката Калетнік М. про зміну предмету позову та прийнято її до розгляду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.07.2024 року задоволено заяву представника відповідачки адвоката Дворницького В.А. про виклик свідків від 18.06.2024 року. Крім того, цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивачів адвоката Калетнік М.Ю. про проведення судово-психіатричної експертизи від 18.06.2024 року. Призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». На вирішення експертів поставлено питання: чи усвідомлювала характер та значення своїх дій [PERSON] , [INFO] , при складенні заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. 08.07.2020 року, реєстраційний № МОН 360361? Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.08.2024 року провадження по справі поновлено у зв`язку із надходженням на адресу суду клопотання від 13.08.2024 року судового експерта про надання додаткових відомостей, необхідних для проведення експертизи. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.09.2024 року задоволено клопотання представника позивачів про витребування інформацію щодо перебування на обліку у лікаря психіатра у КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР [PERSON] , [INFO] , та щодо звернень останньої за амбулаторною допомогою до лікаря психіатра. За наявності витребувано належним чином завірені копії історії хвороби [PERSON] , [INFO] , за період з 2010 року до дати смерті ( [INFO] ). 09.09.2024 року до суду надійшло письмове пояснення третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Поддубної Ю.В., яка просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та наголосила, що 08.07.2020 року під час складання заповіту вона особисто бачила, що [PERSON] , не зважаючи на свій вік та стан здоров`я, чудово розуміла що відбувається, і саме вона виявляла особисте воле виявлення складати заповіт та сама наполягала на складані цього заповіту. Під час їхнього спілкування вона не хотіла щоб належне їй майно було предметом сварок в родині, і саме через це вона наполягла на тому, щоб все належне їй майно було заповідано її рідній дочці - [PERSON] .. Крім того, позивачі [PERSON] , [PERSON] вказували на те, що при складанні вказаного заповіту не були дотримані вимоги щодо його форми та посвідчення. В позовній заяві вони вказали, що на момент написання заповіту їхня мати - [PERSON] знаходилась у лікарні, тому заповіт було власноруч написано лікарем з її слів, посвідчено ним та, заповіт був вголос прочитаний лікарем, який його посвідчував, а єдиними присутніми свідками були чергова медсестра та [PERSON] .. Дане твердження не вірне, оскільки заповіт 08 липня 2020 року було складено приватним нотаріусом Поддубною Ю.В. при зовсім інших обставинах. Наголос позивачів на тому, що заповіт від 08.07.2020 року було зроблено під примусом, та знаходженням заповідачки під особливим впливом [PERSON] є неправдивим, оскільки будучи приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у присутності двох свідків [PERSON] , [PERSON] та особи, що підписала заповіт [PERSON] було перевірено всі наявні на той момент обставини, та виконано повний порядок дій у подібному випадку, а підстав для відмови у даному дійстві на той момент нею не було виявлено. Особи [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були перевірені на місці, підстав для сумнівів не виникло. Через наявні обставини на момент складання заповіту, а саме стану особи заповідачки та іншого в заповіті навмисно та в рамках діючого законодавства нею зазначено, що цей заповіт посвідчено Поддубною Ю.В. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . У зв`язку з тим що [PERSON] має похилий вік та поганий стан здоров`я, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] , та підписаний [PERSON] . Особу заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Також третя особа наголосила, що при складані заповіту у першу чергу вона завжди перевіряє вільність воле виявлення заповідача та його можливість усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, відсутність тиску на особу, чи ще якогось примусу. А з огляду на те, що даний заповіт було складено, підписано та завірено належним чином 08.07.2020 року о 10 годині 20 хвилин нею - приватним нотаріусом Поддубною Ю.В., попередньо зачитано вголос у присутності двох свідків, тому посилання позивачів щодо складання заповіту під примусом не обґрунтовано. Також третя особа зазначила, що нею, як нотаріусом було вжито всіх заходів, які передбачені діючим законодавством України і тому вона вважає, що вимоги позивачів не обґрунтовані на нічим не підтверджені, у зв`язку з чим вона просила відмовити у задоволені позову. У зв`язку із поверненням на адресу суду матеріалів цієї цивільної справи разом з листом Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії" щодо несплати рахунку за проведення експертизи, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 року поновлено провадження у справі для подальшого розгляду. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року клопотання представника відповідачки адвоката Кузнецової А.А. про визнання зловживання процесуальними правами від 05.03.2025 рок залишено без задоволення; клопотання представника позивачів адвоката Калетнік М.Ю. про призначення судово-психологічної експертизи з використанням поліграфа від 05.03.2025 року залишено без задоволення та заяву представника відповідачки адвоката Кузнецової А.А. про визнання зловживання процесуальними правами від 07.03.2025 року залишено без задоволення. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.03.2025 року закрито підготовче засідання по даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Калетнік М.Ю. в судовому засідання повністю підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Кузнецова А.А. в судовому засіданні повністю заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, представник відповідачки додатково наголосила, що права позивачів не були порушені, оскільки протягом встановленого законом строку вони не звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] , на час її смерті вони не проживали зі спадкодавицею, тому не є такими, що фактично прийняти спадщину після померлої. Таким чином, позивачка вважає, шо ці обставини є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Поддубна Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, у своїх письмових поясненнях просила розглянути справу за її відсутності через зайнятість на роботі, у задоволенні позову просила відмовити. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 01.06.1985 року та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 07.08.1980 року, батьками позивачів є [PERSON] та [PERSON] (том І а.с. 14, 19). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблено актовий запис № 10261 (том І а.с. 17). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 360361, за яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , [INFO] (том І а.с. 16). Зі змісту вказаного заповіту убачається, що він записаний нотаріусом зі слів [PERSON] . У зв`язку з тим що [PERSON] має похилий вік та поганий стан здоров`я, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками [PERSON] та [PERSON] , та підписаний [PERSON] . Особу заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України). Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України). Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа (абзац 1 частини четвертої статті 207 ЦК України). У певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою статті 207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину. Аналогічні висновки містяться у постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 755/8686/17 (провадження № 61-8444св19), постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2024 року в справі № 727/5319/18 (провадження № 61-10864св23). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17 (провадження № 14-173цс20) вказано, що слід звернути увагу на вимогу частини першої статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, звертає на себе увагу те, що тут йдеться, по-перше, про зміст правочину, а не про його форму та порядок посвідчення; по-друге, про невідповідність змісту не законам, а саме актам цивільного законодавства. При цьому вивчення змісту спірного заповіту та текстів судових рішень не дали жодних доводів для визначення актів цивільного законодавства, яким би суперечив зміст заповіту. Посилання на вимоги статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», пункту 2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, є недоречним виходячи з такого. По-перше, наведені нормативно-правові акти не є актами цивільного законодавства у розумінні статті 4, частини першої статті 203 ЦК України. По-друге, недотримання і порушення правових норм, що в них містяться, не може нести будь-яких негативних наслідків для особи, яка такого порушення не вчиняла, оскільки таке застосування норм права було б порушенням принципу розумності, добросовісності та справедливості (стаття 3 ЦК України). Порушення норм про необхідність додержуватися нотаріусом свого нотаріального округу може тягти відповідальність нотаріуса, передбачену законом, але не тягне нікчемність заповіту, посвідченого з таким порушенням. Адже правове регулювання порядку посвідчення нотаріусом правочинів лежить поза сферою ЦК України і не є матеріальним правом. Законодавство про нотаріат і нотаріальну діяльність не може чинити негативний вплив на матеріальне право - встановлювати підстави нікчемності правочину, якщо саме таких підстав для його нікчемності матеріальне право не містить. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2021 року у справі № 397/1396/19 (провадження № 61-14040св20) вказано, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення, крім того, такі доводи касаційної скарги були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. Зазначене не є тими порушеннями, які впливають на форму та посвідчення заповіту, що було б підставою для визнання заповіту недійсним. Таким чином, посилання сторони позивачів, як на підставі позову, на допущену в заповіті технічну помилку в ініціалах [PERSON] , а також відсутність дати народження свідків, у присутності яких був складених та посвідчений заповіт, є безпідставним та не є підставою для визнання заповіту недійсним. Крім того, слід зазначити, що згідно із частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини (частини перша, п`ята статті 1269 ЦК України). У відповідності до частини першої статті 15, частини перша статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23). Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Судовим розглядом встановлено, що позивачі на час відкриття спадщини постійно не проживали із спадкодавицею [PERSON] , що не оспорювалося позивачами, та доказів того, що впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини вони подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини позивачами не надано. Тобто, позивачі у передбаченому законом порядку не вчиняли дії щодо прийняття спадщини та з часу її відкриття не заявили про свої спадкові права. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не є особами, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а тому оспорюваний заповіт на їх спадкові права не впливає та їх не порушує. Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно із частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Звертаючись до суду з цим позовом, сторона позивачів вказувала на те, що складений їхньою матір`ю [PERSON] 08 липня 2020 року заповіт є недійсним, оскільки за життя спадкодавець мала ряд серйозних захворювань, останні 10 місяців до смерті вона не вставала з ліжка, була паралізована та майже нічого не бачила, у зв`язку з чим, у позивачів виникли сумніви щодо можливості особистого звернення [PERSON] до нотаріуса з вимогою щодо складання заповіту та особистого подання [PERSON] документів для цього. Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними, через наявність органічного ураження головного мозку, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Як зазначено\~вище,\~судом було\~задоволено клопотання\~позивачів про\~ проведення судово-психіатричної експертизи та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу і на вирішення експертів поставлено питання: чи усвідомлювала характер та значення своїх дій [PERSON] , [INFO] , при складенні заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поддубною Ю.В. 08.07.2020 року, реєстраційний № МОН 360361? Проте, експертною установою повернуто на адресу суду матеріали справи разом з листом Харківської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії" щодо несплати рахунку за проведення експертизи з боку позивачів, через що вказана експертиза проведена не була. Крім того, згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Обласний психоневрологічний диспансер № 3" за № 2536 від 24.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] , впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не зверталася (том ІІ а.с. 11). Жодних доказів на підтвердження нездатності [PERSON] розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними на час складення заповіту від 08.07.2020 року матеріали справи не містять. В судовому засіданні допитані свідки за клопотанням представника відповідачки. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідачка є її невісткою, а позивачі рідними братами невістки. Свідок наголосила, що з матір`ю [PERSON] - [PERSON] вона перебувала в дуже хороших стосунках, вони дружили. З 2007 року кожного літа вони з [PERSON] та онуками (дітьми [PERSON] ) кожного літа, крім останнього літа 2020 року, проводили на дачі. З вересня 2019 року [PERSON] стала погана пересуватися через стан свого здоров`я, тому влітку 2020 року свідок з дітьми [PERSON] перебували на дачі без [PERSON] , проте кожного дня вона спілкувалася з останньою по телефону. Також свідок стверджувала, що в той період, коли вони не перебували на дачі, вона кожного дня приходила до квартири, де мешкала родина відповідачки - чоловік та п`ятеро дітей, а також її батьки - [PERSON] та [PERSON] .. Свідок пояснила, що позивачі дуже рідко відвідували батьків, інколи їх візити закінчувалися сварками. Особисто вона неодноразово чула від [PERSON] , що вона бажає залишити усе своє майно своїй дочці [PERSON] . Свідок стверджує, що на час складення заповіту [PERSON] хворіла, але спілкувалася нормально, повністю розуміла значення своїх дій. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є чоловіком відповідачки, пояснив суду, що він зі своєю дружиною [PERSON] та дітьми проживають у квартирі [ADDRESS] . Разом із ними до часу смерті, також, проживали батьки [PERSON] .. Позивачі є рідними братами відповідачки, своїх батьків вони відвідували дуже рідко, близько 1 разу на рік, жодним чином не допомагали доглядати за ними. Також свідок стверджував, що матір відповідачки [PERSON] до останнього дня свого життя розуміла значення своїх дій, усіх впізнавала та все розуміла. Останні 10 місяців перед смертю вона погана ходила, а за 1 місяць до смерті взагалі не могла пересуватися та потребувала постійного догляду, який здійснювала її дочка [PERSON] , а саме готувала, годувала її, прала речі, купувала ліки, купала її, замінювала памперси, у чому їй допомагав свідок та батько відповідачки. При цьому, за твердженням свідка, позивачі знали про стан здоров`я матері, та коли він значно погіршився, його дружина зателефонувала братам, проте останні жодним чином не відреагували на це. Свідок наголосив, що про складення [PERSON] заповіту на його дружину він дізнався вже після її смерті. Під час посвідчення заповіту його вдома не було. Організацією поховання [PERSON] займалася [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є двоюрідною сестрою сторін. Свідок вказала, що у квартирі [ADDRESS] мешкає сім`я відповідачки, а до часу смерті мешкали, також, її батьки [PERSON] та [PERSON] .. Позивачі більше 10-15 років не проживали в цій квартирі, іноді провідували батьків. Свідок пояснила, що приблизно з тиждень до смерті у її тітки [PERSON] погіршився стан здоров`я, відповідачка їй зателефонувала та повідомила про це, та вона приїхала її провідати. В подальшому за один день до її смерті вона також провідувала [PERSON] , прийшла до неї приблизно о 16:00 год.. [PERSON] її впізнала, вони поспілкувалися. Також свідок повідомила, що відповідачка їй розповіла, що вона повідомила братів про погіршення стану здоров`я матері, проте жоден з них не приїхав до неї. Свідок стверджувала, що їй не було відомо про складення [PERSON] заповіту на відповідачку, про це вона дізналася вже після її смерті. Також зазначила, що похованням [PERSON] займалася відповідачка. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була знайомою [PERSON] . У день складення заповіту їй зателефонувала [PERSON] та попросила прийти до неї додому, щоб бути свідком під час складення та посвідчення заповіту. Коли вона прийшла до квартири, де мешкала [PERSON] , двері квартири відчинив її чоловік [PERSON] . Вона пройшла до кімнати, де у ліжку лежала [PERSON] , остання привіталася з нею, та запитала як її чоловік, якого вона також назвала по імені. Вони поспілкувалися. У кімнаті вже перебувала нотаріус. Також були присутні інші свідки, які брали участь у цій процедурі. Нотаріус перевірила документи усіх свідків, роз`яснила їй, що вона має зачитати текст заповіту вголос, що вона і зробила. Потім текст заповіту був наданий [PERSON] , яка, на думку свідка, прочитала його очима. Свідок стверджувала, що раніше вона ніколи не виконувала роль свідка під час посвідчення заповіту, проте вважає, що нотаріусом в повній мірі були виконані її обов`язки під час його складання та посвідчення, тому вона і погодилася підписати цей заповіт. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду\~на викладене,\~оцінивши надані\~сторонами докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів,\~а також\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,\~перевіривши всі\~доводи і\~заперечення сторін,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що в ході судового розгляду цієї справи не знайшли свого підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивачі посилалися в обґрунтування своєї позовної вимоги про визнання заповіту недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, тому позов задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, підстав для стягнення витрат по сплаті судового збору з відповідачки на користь позивачів немає. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed