Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . Свої вимоги заявник мотивує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] (надалі-Квартира). Разом із ним у квартирі проживає заінтересована особа [PERSON] , який є його сином та який вже досить тривалий час здійснює насильницькі дії психологічного характеру по відношенню до нього (заявника), які полягають у образах, вчиненні сварок на побутовому підґрунті, погрозі позбавити життя заявника та застосуванні фізичної сили до заявника. Як зазначає заявник, починаючи з 2024 року заінтересована особа почав вчиняти домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до нього. 28.05.2024 року він звернувся до правоохоронних органів в зв`язку із тим, що заінтересована особа вчиняє по відношенню до нього насильницькі дії психологічного та фізичного характеру. Після приїзду до поліції відносно заінтересованої особи було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 173-2 КУпАП. 08.08.2024 року Деснянським районним судом міста Києва по справі № 754/8926/24 було прийнято постанову, відповідно до якої було визнано винним заінтересовану особу у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. 21.02.2025 року він (заявник) знов звернувся до правоохоронних органів в зв`язку із тим, що заінтересована особа вчиняє по відношенню до нього насильницькі дії психологічного та фізичного характеру. 20.03.2025 року Деснянським районним судом міста Києва по справі № 754/3404/25 було прийнято постанову, відповідно до якої було визнано винним заінтересовану особу у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП. Окрім того, на підставі ст. 39-1 КУпАП, було вирішено направити заінтересовану особу до Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району м. Києва для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", строком на 3 місяці. Таким чином, на думку заявника, заінтересована особа нехтує будь-яким нормальним ставленням до нього, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення його психологічного здоров`я, а також не бажання змінювати свої звички та ставлення до нього з метою нормалізації ситуації, що склалася. Посилаючись на викладені обставини, заявник вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити [PERSON] перебувати в місці фактичного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали та просили про її задоволення.. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, відповідно до вимог ч.1 ст.350-5 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, за наявними у справі матеріалами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є батьком та сином і проживають у квартирі [ADDRESS] . Постановою Деснянського районного суду м.Києва від 08.08.2024 року у справі № 754/8926/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 170,00 грн. Відповідно до вказаної постанови, 28.05.2024 року о 05.00 год. [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно батька [PERSON] , а саме: вчинив сварку, висловлювався нецензурною лайкою, тим самим завдав останньому психологічної шкоди, чим порушив п.14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2025 року у справі № 754/3404/25, 14.02.2025 року о 02 год. 00 хв. В [ADDRESS] , громадянин [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру відносно батька [PERSON] , а саме висловлювався брутальною лайкою, погрожував розправою, принижував, ображав, кидався в бійку, чим завдав психологічної шкоди та порушив п. 14 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст. 173-2 КУпАП. Даною постановою [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360,00 грн. Крім того, на підставі ст. 39-1 КУпАП направлено [PERSON] до Центу у справах сім`ї та жінок Деснянського району м. Києва для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", строком на 3 місяці. Обґрунтовуючи свою заяву, [PERSON] вказує про те, що [PERSON] постійно створює конфліктні ситуації, вчиняє щодо нього психологічне та фізичне насильство, що може призвести до тяжких наслідків, що змусило його звернутися до суду з даною заявою. Вирішуючи по суті вимоги заявника, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами виникають конфлікти. Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументував вчиненням щодо нього психологічного та фізичного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копії постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності від 08.08.2024 року та 20.03.2025 року. Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про видачу обмежувального припису має досліджувати ризики повторного вчинення насильства, а не факт його первинного вчинення. Видача обмежувального припису насамперед є необхідною у разі встановлення судом існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, та реальності таких ризиків, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Як вбачається із змісту ст. 350-4 ЦПК України, особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування. Так, відповідно до постанови Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2025 року у справі № 754/3404/25, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-2 КУпАП, а саме за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому суд звертає увагу на те, що з метою припинення вчинення [PERSON] домашнього насильства в подальшому, зміни його насильницької поведінки, формування нової неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках зі своїми рідними та близькими, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, суд,

Outcome: dismissed