Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі також позивач, ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідачка, клієнт, боржник). Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі також АТ «Ідея Банк», банк, кредитодавець) та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z76.00609.004650693 (надалі також кредитний договір, договір). Відповідно до умов кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 33953,00 грн строком на 60 місяців, а позичальник зобов`язується одержати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами і платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із графіком платежів. Підписанням кредитного договору позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконало повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА Фінанс» набуло право вимоги за первинними договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі ТОВ «СВЕА Фінанс» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором № Z76.00609.004650693 від 12.12.201. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідачки перед ТОВ «СВЕА Фінанс», станом на дату подачі позову, складає 79185,36 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 27543,45 грн, заборгованість за відсотками 9461,93 грн, заборгованість за іншими процентними платежами 42179,98 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Також позивач просить стягнути із відповідачки суму сплаченого судового збору. Відповідачка своїх процесуальним правом на подання відзиву не скористалася. Водночас, відповідачкою подані письмові пояснення, що зводиться до безпідставності стягнення заборгованості за іншими процентними платежами (які за своєю суттю є платою за користування кредитом). Також представник відповідачки зазначає про необхідність перерахунку сплачених відповідачкою платежів, врахувавши суми, віднесені банком на погашення плати за користування кредитом, в рахунок погашення заборгованості за сумою основного боргу та нарахованих відсотків. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 11\~березня 2025\~року до\~суду надійшли\~матеріали справи\~№ 356/83/25\~за позовом\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«СВЕА ФІНАНС»,\~за підписом\~представника позивача,\~адвоката Владко\~Романа Олеговича,\~який поданий\~через систему\~«Електронний суд» (а.с. 14), з яких слідує, що ухвалою Березанського міського суду Київської області від 12.02.2025 дана справа передана за підсудністю до Баришівського районного суду Київської області (а.с. 56-57). При дослідженні питання щодо територіальної підсудності цієї справи та відкриття провадження встановлено, що [PERSON] 17.01.2024\~змінила прізвище\~на « [PERSON] » (а. с. 58). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14.03.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 07.04.2025. У позовній заяві ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 3). 07.04.2025 до суду надійшли письмові пояснення відповідачки, із викладенням заперечень проти позову. В означених письмових поясненнях відповідачка просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судове засідання 07.04.2025 представник позивача не з`явився, представник відповідачки, адвокат Семиряко О. М. підтримав подані письмові пояснення. У судовому засіданні 07.04.2025 оголошено перерву до 07.05.2025 для надання можливості представнику позивача ознайомитись із письмовими поясненнями та надати свої аргументи. 06.05.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідачки, адвоката Семиряко О. М. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із зайнятістю представника відповідачки в іншому судовому засіданні. У судове засідання 07.05.2025 сторони не з`явилися. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 07.05.2025 розгляд справи відкладено на 02.06.2025. У судовому засіданні 02.06.2025 представник відповідачки підтримав письмові пояснення відповідачки, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав недоведеності розміру заборгованості, заявленої до стягнення. 02.06.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 12.12.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z76.00609.004650693 (а.с. 7-9), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 33953,00 грн (включаючи витрати на страховий платіж), строк кредиту: 60 місяців. 12.12.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА життя» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя №Z76.00609.004650693 (а.с. 14-16). Означені договори підписані особистим підписом відповідачки. За п. 1.1, 1.12, 1.13 кредитного договору банк надає кредит позичальнику на поточні потреби шляхом переказу коштів у розмірі 33953,00 грн на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок коштів кредиту згідно з умовами договору добровільного страхування життя. Згідно з п. 1.3 кредитного договору змінювана процентна ставка визначається як 9,99% річних. Як слідує з п. 1.10 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з обслуговування кредиту, що визначені цим договором. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Відповідачкою [PERSON] 12.12.2018 також підписано паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчия кредит (Стандартизована форма) (а.с. 11-13), відповідно до якого визначено суму кредиту, спосіб та строк надання кредиту, строк кредитування, процентну ставку та порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення Паспортом споживчого кредиту також визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,03 % щомісячно від початкової суми кредиту. Конкретні розміри плати за обслуговування кредиту (платежі за додаткові та супутні послуги) визначені у графіку щомісячних платежів, що є додатком до паспорта споживчого кредиту та становлять суму 1028,78 грн протягом 60 місяців (тобто 60 щомісячних платежів) (а.с. 13). Банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачці кредит у вказаній сумі та перерахував визначений договором страховий внесок, що підтверджується даними ордерів-розпоряджень № 1 та № 2 від 12.12.2018 (а.с. 10). З відомостей виписки по рахунку [PERSON] по кредиту №Z76.00609.004650693 від 12.12.2018 за період з 12.12.2018 по 25.07.2023 (а.с. 21-22) вбачається зарахування на рахунок відповідачки коштів в сумі 33953,00 грн, а також те, що відповідачка вносила кошти на погашення кредитної заборгованості. Крім того, із означеної виписки по рахунку відповідачки вбачається, що банком із сплачених відповідачкою сум на погашення заборгованості за кредитом спрямовувалися на оплату обслуговування кредиту\~згідно договору\~№ Z76.00609.004650693\~від 12.12.2018:\~365,05\~грн -\~17.01.2019;\~663,73\~грн -\~17.01.2019;\~365,05\~грн -\~13.02.2019; 663,73 грн - 13.02.2019; 55,34 грн - 12.03.2019; 569,28 грн - 22.03.2019; 404,16 грн - 22.03.2019; 85,04 грн - 12.04.2019; 365,05 грн - 26.04.2025; 578,69 грн - 26.04.2019; 350,14 грн - 04.06.2019; 663,73 грн - 18.06.2019; 377,22 грн - 18.06.2019; 365,05 грн - 18.06.2019; 301,42 грн - 18.06.2019; 651,56 грн - 31.07.2019; 377,22 грн - 31.07.2019; 365,05 грн - 12.08.2019; 663,73 грн - 12.08.2019; 663,73 грн - 18.09.2019; 365,05 грн - 18.09.2019, а всього на суму 9259,02 грн. За даними довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №Z76.00609.004650693 від 12.12.2018, виданої АТ «Ідея Банк», розрахунок боргу станом на 25.07.2023 становить 79185,36 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 27543,45 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 9461,93 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 42179,98 грн. 25.07.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (надалі - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») та АТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 01.02-31/23, за умовами якого ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (фактор) набуло за плату права вимоги за первинними договорами до боржників АТ «Ідея Банк» (клієнт), які визначені в реєстрі боржників, що підтверджується даними договору факторингу та платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 про оплату фінансування згідно договору факторингу (а.с. 23-27, а.с. 28). У витязі з реєстру боржників № 3 до договору факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023 під № з/ 3512 значиться боржник [PERSON] , ІПН [NUMBER] , дата народження: [INFO] , договір № Z76.00609.004650693 від 12.12.2018, сума кредиту 33953,00, валюта UAH, заборгованість за кредитним договором: 79185,36 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 27543,45 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 9461,93 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 42179,98 грн; кількість днів прострочення: 1349, фінансова установа, що видала кредит АТ «Ідея Банк», дата останнього платежу: 18.09.2019, сума останнього платежу: 5000,00, сума всіх платежів боржника: 19346,08 (а.с. 32). Рішенням єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024 змінено назву ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 33). Зважаючи на все вищевикладене, позивач вважає, що відповідачкою порушено умови кредитного договору, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із статтею 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України. Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах факторингу. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Вирішуючи питання підставності стягнення комісії, як складової заборгованості за кредитним договором, суд застосовує такі норми права та висновки Верховного Суду. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зроблено правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною 2 статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі також Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206\~цього Кодексу. За ч.\~1\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує,\~зокрема,\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються;\~2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Як слідує із статей 280, 281 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 ЦПК України. Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості клієнта (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. V. Мотивована оцінка\~аргументів учасників\~справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Судом встановлено,\~що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z76.00609.004650693 від 12.12.2018. Суд виснує, що означений договір був укладений у письмовій формі, при його укладенні сторонами було погоджено усі істотні умови для цього різновиду договору. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши обумовлену суму кредиту відповідачці. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] користувалася наданими їй кредитними коштами, сплачувала відсотки за користування кредитом, здійснювала погашення заборгованості по тілу кредиту, а також банком здійснювались зарахування сплачених відповідачкою грошових коштів в рахунок плати за обслуговування кредиту. Доказів повного погашення заборгованості відповідачки за кредитним договором матеріали цієї справи не містять. Отже, суд доходить до переконання, що відповідачкою порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачка не здійснила розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами. Суд вважає доведеними обставини переходу прав вимоги за кредитним договором до позивача. Позивачка заперечень щодо означених обставин не подала. За доводами позивача, за наслідками не виконання відповідачкою умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість, яка станом на 25.07.2023 становить 79185,36 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 27543,45 грн, заборгованість за відсотками 9461,93 грн, заборгованість за іншими процентними платежами 42179,98 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки. Відповідачка заперечила проти означеної заборгованості в частині стягнення заборгованості за іншими процентними платежами (які за своєю суттю є платою за користування кредитом, комісією) та зазначила про необхідність здійснення перерахунку заборгованості, з огляду на безпідставне зарахування банком сплачених нею сум в рахунок сплати заборгованості за комісіями (плати за користування кредитом). Заперечень та/або контррозрахунку щодо суми основного боргу та суми нарахованих відсотків відповідачка не надала. Відтак, з огляду на твердження та аргументи сторін, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини цієї справи, суд доходить висновку, що із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 27543,45 грн та заборгованість за відсотками. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями (у позовній заяві - іншими процентними платежами) в розмірі 42179,98 грн, суд зазначає та виснує таке. Як встановлено судом, паспортом споживчого кредиту визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,03 % щомісячно від початкової суми кредиту. Конкретні розміри плати за обслуговування кредиту (платежі за додаткові та супутні послуги) визначені у графіку щомісячних платежів, що є додатком до паспорта споживчого кредиту та становлять суму 1028,78 грн протягом 60 місяців (тобто 60 щомісячних платежів). Пунктом 1.10 кредитного договору № Z76.00609.004650693 від 12.12.2018 встановлено плату за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості. При цьому, позивачем не надано суду доказів надання таких послуг кредитодавцем відповідачу, а також доказів погодження АТ «Ідея Банк» переліку таких послуг зі споживачем [PERSON] під час укладення кредитного договору № Z76.00609.004650693 від 12.12.2018. В розділі IV цього судового рішення викладені нормативне обґрунтування та позиції Верховного Суду щодо можливості/підставності нарахування та стягнення кредитором сум комісії за кредитним договором. Суд зауважує, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які кредитодавцем встановлена комісія за надання кредиту. З матеріалів цієї справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця (позивача), пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням; кредитодавцем у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які Банком встановлена комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування); позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем (відповідачкою) при укладенні кредитного договору. Відтак, суд доходить висновку про нікчемність відповідних положень кредитного договору щодо сплати позичальником (відповідачкою) додаткових платежів у вигляді сум комісії. З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями (у позовній заяві - іншими процентними платежами) в розмірі 42179,98 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. З огляду на нікчемність пунктів договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд доходить висновку про необхідність здійсненення перерахунку заборгованості позичальнику за кредитним договором, що забезпечує захист інтересу відповідачки та відповідає принципу правової визначеності. Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. З наданої позивачем виписки по рахунку слідує, що [PERSON] сплатила на користь банку 9259,02 грн, які були віднесені в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. Як встановлено судом, заборгованість за кредитним договором, яка обліковується за відповідачкою, складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 27543,45 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 9461,93 грн. На підставі ст. 534 ЦК України сплачені відповідачкою кошти за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 9259,02 грн мають бути віднесені в першу чергу на сплату заборгованості за відсотками за кредитним договором, а\~тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 202,91 грн (9461,93 грн - 9259,02 грн = 202,91 грн). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості в розмірі 27746,36 грн, з яких: 27543,45 грн сума основного боргу, 202,91 грн - заборгованості зі сплати процентів. У задоволенні решти позовних вимог, а саме стягнення 9259,02 заборгованості за відсотками та 42179,98 грн заборгованості за комісіями слід відмовити, оскільки такі вимоги, з огляду на вищевикладені висновки суду, є необґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією № 699 від 13.01.2025 (а.с. 6). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 848,81 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (27746,36 грн х 100 % : 79185,36 грн = 35,04 %. 2422,40 грн х 35,04 % = 848,81 грн). До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7\~ст. 265 ЦПК України). Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: partial