Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» в інтересах якого діє представник Кіріченко В.М. звернулось до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначило наступне. [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 20.10.2012. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір). Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме згідно п.2.1.12.3. Разом з тим, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 07.06.2023 має заборгованість у розмірі 58800,53грн., що складається з 48006,89грн. заборгованості за кредитом, 10793,64грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. На підставі вищевикладеного, АТ КБ «Приватбанк» просить суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 20.10.2012 у розмірі 58800,53грн. та судовий збір у сумі 2684грн. 02.12.2024 до суду надійшла заява [PERSON] у якій зазначено, що 22.02.2022 він виїхав у Республіку Вірменія, у зв`язку з відсутністю коштів на проживання та харчування, вимушено використовував кредитну картку АТ КБ «Приватбанк». У червні 2022 року, [PERSON] повернувся у м.Херсон. У зв`язку з влучанням ворожого боєприпасу в ларьок, ведення бізнесу, який був джерелом його доходів, наразі неможливе. У відповідача на сьогоднішній день немає коштів для проживання та відновлення бізнесу, у зв`язку з чим, просив суд провести реструктуризацію заборгованості за кредитним договором. 03.01.2025 до суду надійшов відзив представника позивача ( [PERSON] ), у якому представник просив задовольнити вимоги Банку, зазначила, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження важкого фінансового становища, є працездатним, а реструктуризація є правом Банку, а не його обов`язком. 07.02.2025 до суду надійшла заява [PERSON] про застосування строків позовної давності, оскільки правовідносини між ним та Банком виникли 20.10.2012 і з того часу, він не виконував свої зобов`язання. 03.03.2025 до суду надійшла заява відзив представника позивача ( [PERSON] ) у якому зазначено, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Кредитна картка відповідача діяла до останнього дня 09.2024. Позивач звернувся до суду з позовом 11.08.2023, тобто до спливу строку позовної давності. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області 06.01.2025 закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явились, у матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного висновку. [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим, підписав Анкету-заяву без № від 20.10.2012. Згідно Довідки наданої АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] видано кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] від 20.10.2012. Остання за часом кредитна картка № [NUMBER] була видана 30.11.2020 та була дійсна до вересня 2024 року. Банк домовленість за договором виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором №б/н від 20.10.2012 та Випискою по рахунку за період з 20.10.2012 по 12.06.2023, а відповідач в свою чергу отримані грошові кошти не повернув, внаслідок чого, станом на 07.06.2023 утворилась заборгованість у розмірі 58800,53грн. яка складається з наступного: 48006,89грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 10793,64грн - заборгованість за простроченими відсотками. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не сплатив борг за Договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Щодо заяви відповідача про здійснення реструктуризації заборгованості суд зазначає, що це не входить до повноважень суду, а є правом Банку, як про це правильно зазначив представник позивача. Щодо доводів відповідача про застосування строків давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Згідно з наданими представником позивача розрахунками вбачається, що по рахунку відповідача відбувався рух коштів, відповідачем періодично погашалася заборгованість, а тому у позивача виникло право вимоги за даним договором в межах строків давності. При цьому, відповідачем жодним чином не обґрунтовано свою заяву, зокрема не надано свого розрахунку суми заборгованості, відповідного періоду виникнення заборгованості від якого необхідно рахувати строк давності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved