Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визначити їй додатковий двохмісячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її батька [PERSON] . Вказувала, що підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою є та обставина, що після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме будинковолодіння по [ADDRESS] та земельну діялінку площею в 3,84 га.. Вона є спадкоємцем за заповітом та з метою оформлення спадщини звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вважала причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, оскільки тривалий час проживає за кордоном в республіці Італія, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 28.04.2025 року по даній цивільній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.05.2025 року по даній цивільній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Венерська Г.І. не з`явилися, надали до суду заяву в якій просять справу розглядати у їх відсутності. Позов підтримують повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. У відповідності до вимог ч. 4 ст.206\~ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з огляду на положення ст.247 ч.2 ЦПК України Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5\~ЦПК\~України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка є спадкоємицею за заповітом, що стверджено, копією заповіту від 14 серпня 2020 року, який посвідчений в.о. старостою села Хрещатик Кадубовецької сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області, [PERSON] , згідно якого спадкодавець [PERSON] заповів [PERSON] усе належне йому майно де б воно не знаходилось з чого не складалось. (а.с. 13). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА за № 795973 спадкодавцю на праві приватної власності належав житловий будинок, 1995 року побудови, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З Державного акту на право приватної власності на землю серії II- ЧВ за № 019896 від 26 грудня 2002 року, вбачається, що спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,84 га (а.с. 12). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що вбачається з матеріалів витребуваної спадкової справи за № 331/2024 заведеної приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Бурдейною Г.П. (а.с. 37-52). Частиною першою статті 1269\~ЦК\~України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з тим, особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної норми, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має ураховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. 14 листопада 2024 року позивач через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Бурдейної Г.П. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 березня 2025 року. Крім того встановлено, що [PERSON] з 21.12.2015 року перебуває за межами України, що вбачається з відмітки про перетин кордону проставленої в паспорті громадянина України для виїзду закордон. (а.с. 25). Вищевказана обставина стала перешкодою для позивачки для своєчасного подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Отже, суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове нерухоме майно. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не у повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція визначає ряд основоположних прав і свобод, а саме не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). При ухваленні рішення в даній конкретній справі суд визнає поважною\~причину пропуску\~строку позивачем\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини та враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги, відсутність інших спадкоємців за законом та за заповітом, незначний пропуск позивачем визначеного ст. 1270 ЦК України строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд, беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню з метою захисту законних прав та інтересів [PERSON] .

Outcome: approved