Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці 02.05.2025, представником [PERSON] , адвокатом Максимчук А.В. подано позовну заяву\~ до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у якій позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 9000,00 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка зазначає, що сім`я фактично розпалася, разом із відповідачем не проживають вже більше пів року, а шлюб існує лише формально. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вважає неможливим примирення із відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів зазначає, що від шлюбу із відповідачем мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак, відповідач не надає коштів на їх утримання та таким чином ухиляється від своїх обов`язків, як батька дітей. Вказує, що відповідач є фізично здоровою працездатною особою, працює за кордоном, у нього відсутні на утриманні інші діти, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання доньк у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 гривень на кожну дитину. Саме такий розмір аліментів, на думку позивачки, буде достатнім для гармонійного розвитку дітей. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, доходить такого висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] , 24 листопада 2007 р., відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, зареєстровано шлюб, актовий запис №2673. Позивачка і відповідач є батьками дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією сводоцтва про народження перекладеного з каталонської мови на українську, а саме реєстру актів громадського стану Лєїди Том 00588, сторінка 149, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією сводоцтва про народження перекладеного з каталонської мови на українську, а саме реєстру актів громадського стану м. Ла Портелья, Том 00017, сторінка 053, №0936086/10. Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а тому за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, доходить висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, зважаючи на встановлені у справі обставини та категоричну позицію позивачки. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд враховує таке. Згідно із ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України, передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Матеріалами справи у даному конкретному випадку підтверджено факт проживання дітей із матір`ю (позивачкою у справі), що не заперечено відповідачем. Суд враховує і те, що обов`язок утримання дітей лежить на обох батьків, а тому як мати, так і батько повинні нести витрати для забезпечення потреб дітей. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідач, як батько неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття, розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає обов`язок утримання дітей обома батьками. Визначаючи розмір аліментів в даному випадку, суд враховує факт проживання дітей із матір`ю та, відповідно, перебування їх на її утриманні; вік дітей; вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей; матеріальний стан позивачки; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим та працездатним, жодних обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів не вказав, доказів про наявність у нього на утримання інших дітей чи непрацездатних батьків не надав, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 9000,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду є розумним, справедливим та співмірним, а також буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, сприятиме їх повноцінному та всебічному розвитку на достатньому рівні. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 02.05.2025. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 24, 56, 104-105, 110, 112-115, 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved