Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

09.09.2024 року ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача: - заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15840 грн; - судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2422,40 грн; - витрати на професійну правову допомогу у сумі 10500 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що 26.05.2021 року між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №194493, згідно якого останній отримав кредитні кошти в сумі 3000 грн. Строк кредиту 29 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день. Договір було підписано [PERSON] шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було направлено йому на номер мобільного телефону (а.с. 8-9). Однак, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, кредитну заборгованість не погашав, у зв`язку із чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. В подальшому між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача вказаним кредитним договором (а.с. 19-22). Посилаючись на наведені обставини, позивач просить стягнути заборгованість з відповідача. Провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30-31). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачу було скеровано копію ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 32, 39), однак поштові відправлення повернулися до суду неврученими. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.05.2021 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладений договір № 194493 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого клієнт отримав кредит на строковості, зворотності, платності в сумі 3000 грн (а.с. 8-9). Згідно п. 1.2, 1.3 договору кредит надається строком на 29 днів; стандартна процентна ставка становить 2 % в день. У відповідності до п. 1.4 договору кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки, які надані клієнтом з метою отримання кредиту. Згідно п. 2.3. договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно (підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.17). 26.05.2025 року о 16:50:07 було здійснено перерахунок коштів відповідачу (а.с. 23). Відповідач [PERSON] погашення кредиту та сплату нарахованих відповідно до договору відсотків не здійснював, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 15840 грн, з яких: 3000 - заборгованість за основною сумою боргу, 12840 грн - заборгованість за відсотками, що підтверджується випискою з особового рахунка за кредитним договором № 194493 (а.с. 15). 17.02.2022 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище договором (а.с. 19-22). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17.02.2022 року ТОВ «Займер» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 15840 грн з яких: 3000 - заборгованість за основною сумою боргу, 12840 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 12). Отже у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет. Наведене свідчить про належне укладення між відповідачем та «Займер» кредитного договору шляхом проставляння електронного підпису сторін, умови яких кредитодавцем були виконані. Відповідач свої зобов`язанні за цими договорами щодо повернення кредитних коштів не виконав. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Законом України\~«Про\~фінансові послуги\~та державне\~регулювання ринків\~фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5, 15\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на положення вище вказаного законодавства можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей договорів, щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із матеріалів справи вбачається, що кредитодавцем використовувався електронний договір та застосування цифрового підпису. Кредитні договори підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)\~у строк\~та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі, умови якого позикодавцем були виконані. Однак відповідач свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до положень вказаного кредитного договору та витягу з реєстру боржників до договору факторингу загальна вартість кредиту становить 15840 грн, яка включає загальні витрати по кредиту у вигляді процентів за користування кредитом у 3000 грн та суму кредиту у розмірі 12840 грн. Таким чином, встановивши, що право позивача було порушено внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 15840 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу, у позовній заяві було зазначено орієнтовну суму понесених витрат, проте заявою від 26.02.2025 року, яка була спрямована позивачем до суду та відповідачу, уточнено розмір витрат у сумі 10500 грн (а.с. 42-44). Понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується: договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с. 24-25), укладеного між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8096/10 від 18.07.2019 (а.с. 26); актом про отримання правової допомоги від 17.02.2025 року (а.с. 46); рахунком від 17.02.2025 р. (а.с. 50). Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved