Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У червні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд, ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» витрати на правничу допомогу у розмірі 4321,03 грн. Заяву мотивовано тим, що після подання позовної заяви до суду відповідачем повністю сплачено суму основної заборгованості у розмірі 8 211,00 грн. В позовній заяві була заявлена орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 321,03 грн. Враховуючи оплату відповідачем суми основної заборгованості після подачі позовної заяви, позивачем подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року задоволено заяву представника позивача про закриття провадження у справі. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина»до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - закрито. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Так, до заяви, поданої до суду 03 червня 2025 року на підтвердження понесених ТОВ «Інвестбудгаличина» витрат на правничу допомогу, додано: копію договору про надання правничої допомоги № SО 6163 від 11.07.2024, укладений між ТОВ «Інвестбудгаличина» та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТОТУМ»; Додаток № 2; специфікація № 3 перелік боржників для подачі до суду позовних заяв; рахунок на оплату за правничу допомогу щодо комплексного супроводу судових справ у розмірі 375 000,00 грн; платіжна інструкція № 1567528618 від 22.10.2024 на суму 375 000,00 грн. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення відсутні, виходячи з наступних підстав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року задоволено заяву представника позивача про закриття провадження у справі. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина»до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - закрито. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» суму судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Провадження по вказаній справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України це один з видів судових витрат. Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що «відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: - відсутній предмет спору (пункту 2 частини першої); - позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої). Частина 3 ст. 142 ЦПК України визначає, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі, позивач звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, мотивуючи її тим, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору, оскільки відповідачем було сплачено заборгованість у розмірі 8 211,00 грн. Правовою підставою закриття провадження у справі позивач вказав саме на відсутність предмету спору. Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судуу своїй постанові від 21 квітня 2021р. у справі №199/9188/16-ц (провадження № 61-12504св20) зазначив, що «Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суди попередніх інстанцій зазначеного, а також положень частини третьої статті 142 ЦПК України у поєднанні із статтею 255 ЦПК України не урахували, а тому дійшли помилкового висновку, що закриття провадження у справі з підстав відсутності предмета спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України є відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України підставою для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат». Враховуючи вищенаведену позицію Верховного Суду, зважаючи на те, що провадження у справі було закрито ухвалою суду у зв`язку із відсутністю предмету спору п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому, у відповідності до положень ч. 3 ст. 142 ЦПК України у взаємозв`язку із ст. 255 ЦПК України, суд дійшов висновку, що правові підстави для розподілу судових витрат в частині понесених витрат на правову допомогу у даній справі відсутні.

Outcome: dismissed