Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

07.01.2025 року, на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, надійшла позовна заява, в якій позивачка просить суд ухвалити рішення, яким позбавити щодо неї батьківських прав її батька, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.01.2025 року, справу 607/302/25 скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова за територіальною підсудністю. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що 06.02.2003 року, між відповідачем та матір`ю позивачки, [PERSON] , було розірвано шлюб. За час шлюбу в подружжя народилось двоє дітей: донька (позивачка по справі) [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Навіть під час перебування у шлюбі, мати позивачки [PERSON] у 1994 році звернулась до суду з позовом про стягнення на свою користь аліментів з [PERSON] на утримання їх спільних дітей , починаючи з 05.07.1994 року до їх повноліття. Відповідно до відповіді на адвокатський запит, Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові повідомило, що 24.09.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. У 1993 році [PERSON] зверталась до суду про сплату аліментів, але відповідач [PERSON] аліменти не сплачував, [PERSON] отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я. Також відповідач був судимий за несплату аліментів у 2006 році, на даний час місце проживання [PERSON] не відоме. Брат позивачки , [PERSON] , є зниклим безвісти військовослужбовцем . У відповідності до постанови КМУ №168, батьки зниклого безвісті військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення у співвідношення по 50% на батька і мати. Відповідач , який ніяким чином не піклувався про позивачку та її брата, не проявляв заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавився їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми ; не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу; не створював умов для отримання ними освіти , звернувся за отриманням грошового забезпечення в зв`язку з зникненням сина. Відтак, її мати, яка одна виховувала двох дітей, без участі відповідача, отримує лише 50 % грошового забезпечення. Зважаючи на таку поведінку відповідача, вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Вважає, що особа, яка згідно документів зазначена як її батько, може в подальшому звертатись з вимогою про його утримання, або претендувати і на спадкування її майна. Між тим, жодних родинних стосунків з відповідачем у неї ніколи не було. У період, коли у нього був обов`язок по вихованню і утриманню дітей він самоусунувся, відтак, вона не вважає його батьком. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2025 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Молчанов О.В. позовні вимоги підтримали, покликаючись на аргументи аналогічні викладені в позовні заяві. Крім того позивачка зазначила, що з моменту розлучення батьків не спілкувалась з відповідачем. Він ніколи не цікавився долею своїх дітей, не приймав участі в їх вихованні. Їх з братом утримувала і виховувала лише матір, яка не отримувала від відповідача навіть аліментів, призначених судом. У січні 2024 року їх сім`я отримала сповіщення про те, що її брат, [PERSON] , 1991 р.н., зник безвісти 26.01.26 в районі н.п. Бахмут Донецької області. Про це горе вона повідомила по телефону свого дідуся , батька відповідача. Навіть при таких трагічних обставинах відповідач не вийшов з нею та з матір`ю на зв`язок, між ним коли мати звернулась за отриманням виплати в зв`язку з зникненням сина, то дізналась, що її колишній чоловік теж претендує на грошову компенсацію, хоча жодним чином не приймав участі у вихованні та утриманні дітей. Крім того, з часу оформлення документів по вказаній виплаті, до них почали телефонувати кредитори, вимагаючи повернути борги, які є у відповідача. Це так вразило позивачку, що вона зрозуміла, що за певних обставин відповідач може претендувати і на її майно. Зокрема, вимагати утримання від доньки або ставити питання про спадкування . Також треті особи можуть вимагати повернення боргів, що є у відповідача . Проте, [PERSON] ніколи фактично не був її батьком. Вона втратила з ним будь-які родинні зв`язки та незважаючи на те, що вона на даний час є повнолітньою, просить позбавити відповідача батьківських прав щодо себе. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин. Належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не скористався своїм правом на подачу відзиву, заяв чи клопотань на адресу суду не скеровував. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, клопотань та заяв на адресу суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивачка та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також, якщо є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №20 від 19.12.2008 р., ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток так і психологічний розвиток. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.02.2003 року, серії [NUMBER] , шлюб між матір`ю позивачки , [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було розірвано, про що було зроблено актовий запис №12, Відділом реєстрації актів громадянського стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 30.05.1990 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , від 03.12.1991 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що під час перебування у шлюбі, мати позивачки [PERSON] у 1994 році звернулась до суду з позовом про стягнення на свою користь аліментів з [PERSON] на утримання їх спільних дітей починаючи з 05.07.1994 року до їх повноліття. Відповідно до відповіді на адвокатський запит, Західне міжрегіональне управління міністерства юстиції Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові повідомило, що 24.09.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання. Згідно Акту №199 від 27 червня 2024 року, складеного старостою Коханівського с.о. Вишнівецької селищної ради Онищук Галиною Павлівною в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] про те, що громадянка [PERSON] прибула в с. Діброва, тоді Збаразького району зі Львова у 1992 році разом із дочкою та сином. Батько дітей, [PERSON] , у с. Діброва не був зареєстрований і не проживав, участі у вихованні дітей не брав. Позивачка зі своїм братом до повноліття були на повному утриманні та забезпеченні матері. У 1993 році [PERSON] зверталась до суду про сплату аліментів, але відповідач [PERSON] аліменти не сплачував, [PERSON] отримувала допомогу як малозабезпечена сім`я. Також відповідач у 2006 р. притягався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів . Згідно сповіщення сім`ї №19 від 29.01.24 року, брат позивачки - [PERSON] , [INFO] , зник безвісті під час артилерійського обстрілу противника в районі населеного пункту Бахмут, Донецької області. У зв`язку з тим, що [PERSON] зник безвісті, його матір, [PERSON] отримує грошове забезпечення , яке гарантовано державою у відповідності до постанови КМУ №168, у розмірі 50% ( на батька і мати ) . Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи зі змісту статті 164 СК України, наявність підстав для позбавленням батьківських прав не пов`язується із досягненням дитиною повноліття. У частині другій цієї статті зроблено застереження лише щодо позбавлення батьківських прав матері, батька лише у разі досягнення ними повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України). Дитина - це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше (стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Приписами чинного законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема відносини батьків та дітей, визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей. Вочевидь, переважна кількість батьківських прав та обов`язків стосується дитини до досягнення нею повноліття, проте й після досягнення дитиною повноліття правовий зв`язок між батьками та їхніми дітьми не припиняється, батьківські права продовжують існувати. Так, права та обов`язки батьків і повнолітньої дитини визначені розділом ІІІ СК України. Зокрема, у статтях 202, 203 СК України передбачено обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, зокрема, шляхом сплати аліментів, та брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до частини другої статті 202 СК України якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Окремі права зберігаються між батьками та їх дітьми навіть після смерті одного з них і пов`язані зі спадкуванням (книга 6 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України); зокрема, за приписами статті 1261 ЦК України батьки віднесені до першої черги спадкоємців за законом у разі смерті їх дітей. У частині третій статті 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Також СК України надає батькам, які не були позбавлені батьківських прав стосовно своїх дітей, права та обов`язки щодо їх внуків та правнуків, зокрема право на їх виховання та спілкування (стаття 257 СК України), право на утримання та піклування з боку внуків, правнуків (стаття 264 СК України), право на спадкування за законом у порядку другої черги (стаття 1262 ЦК України). У статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, у частині першій наведеної статті передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Зміст наведених законодавчих приписів зумовлює висновок про те, що, досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Даний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.01.2024 року, у справі 185/9339/21. В даній постанові зокрема, зазначено, що «У цій справі, що переглядається, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду також дійшла переконання, що статтею 165 СК України передбачено можливість вирішення спору про позбавлення батьківських прав навіть після досягнення дитиною повноліття, якщо на момент пред`явлення позову вона була неповнолітньою. Виходячи з граматичного способу тлумачення, у цій нормі права у СК України застосовується термінологія ЦПК України щодо пред`явлення позову (стаття 184 ЦПК України). Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності. Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Тому позивач мала законне право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно їхнього сина, а також мала легітимні сподівання та всі підстави розраховувати на вирішення спору по суті. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач [PERSON] участі в судових засіданнях не брав, будь-яких пояснень не надав. Згідно з інформацією, наданою позивачкою, відповідач не спілкується з нею, не цікавився життям, жодним чином не допомагав відповідачці з братом протягом всього їхнього життя. Згідно долученої до матеріалів справи довідки з банку про дохід матеріал позивачки, судом встановлено, що остання отримує грошове забезпечення з військової частини, де проходив службу брат позивачки [PERSON] . Згідно представлених позивачкою доказів, батьки позивачки розлучились у 2003 році. Відповідач не брав жодної участі у вихованні та утриманні позивачки, в період її неповноліття, проживав окремо, притягався до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на дітей, що були призначені рішенням суду. Відтак, позбавлення батьківських прав відповідача, є законним та обґрунтованим заходом, що відповідає меті захисту прав та інтересів позивачки. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір, у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Outcome: approved