Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

у березні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась представник позивача адвокат Присяжнюк Анастасія Валеріївна із позовом до відповідача про розірвання шлюбу,вказуючи на те, що 06 липня 2013 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу представник позивача зазначає те, що спільне життя позивача та відповідача не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого в сім`ї почали відбуватися сварки, які призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Представник позивача також вказала, що сторони припинили шлюбні відносини з вересня 2024 року, проживають окремо, не спілкуються, спільне господарство не ведуть. Отже, вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. З огляду на зазначені обставини, на примирення позивачка не згодна, просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 29 травня 2025 року. У судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 26 травня 2025 року від представника позивача до суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява від 25 травня 2025 року про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, у якій також вказала, що позивач позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. 26 травня 2025 року від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він також зазначив про визнання позову. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 06 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 961. Прізвище дружнини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 липня 2013 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. У шлюбі у позивача та відповідача [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Представник позивача вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим, на що відповідач не заперечує та визнає позов. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась до суду з відповідним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача івідповідача, який також не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 605,60 грн.

Outcome: approved