Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи: адвокат Комарницький Е.Г. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з указаною вище позовною заявою, в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання останнього з батьком. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] є його матір`ю. Вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2016, малолітнього сина залишено на проживанні з останньою. Ініціатором розірвання шлюбу був позивач, який наполягав на тому, щоб дитину залишити проживати з ним, оскільки вважав, що відповідачка не зможе належним чином доглядати за сином та забезпечити йому належні умови розвитку, однак орган опіки та піклування та суд вирішили інакше. Згодом він знову одружився. В нього народилося двоє дітей. При цьому він продовжував виконувати свій обов`язок щодо утримання сина [PERSON] . Він забезпечував його усім необхідним, хоча і проживав та працював у Чеській Республіці. Його побоювання щодо недостатніх навиків [PERSON] у вихованні сина справдилися, родичі повідомили, що колишня дружина зникла, дитину залишила, тому він одразу повернувся в Україну. Від родичів він дізнався про неадекватну поведінку відповідачки, яка зловживала спитними напоями. Також йому стало відомо, що син часто пропускав школу, не виявляв зацікавленості до навчання, ходив до навчального закладу брудним, неохайним та недоглянутим. Тобто його колишня дружина не слідкувала не тільки за вихованням сина, але й не могла забезпечити йому охайний зовнішній вигляд. За вказаних обставин, він вирішив забрати [PERSON] до свого будинку, де він на даний час і проживає. Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по виховаанню дитини, не доглядала та не піклувалася про нього, вважає за необхідне позбавити її батьківських прав. Крім того він хоче, щоб син проживав з ним, оскільки він має можливість забезпечити йому житло та освіту за кордоном, однак для цього необхідно визначити місце проживання дитини з батьком. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково вказав, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У них народився син [PERSON] . Коли вони шлюб розірвали, суд залишив дитину на проживанні з мамою, хоча він настоював на іншому. Після цього він поїхав на заробітки в Чеську Республіку. Під час проживання з матір`ю, син поводив себе агресивно, був недоглянутий, неохайний. Вплинути на цю ситуацію він не міг, хоча до сина часто телефонував. [PERSON] проживала з дитиною у будинку своєї матері. Згодом відповідачка привела додому співмешканця. Вони разом розпивали спиртні напої, вчиняли скандали у присутності дитини. Гроші, які він висилав на утримання сина, та які передавала їй мама, [PERSON] витрачала на розваги, про дитину взагалі не дбала. Від учителів йому стало відомо, що син часто пропускав уроки, ходив до школи неохайний, у брудному одязі, через що з нього насміхалися інші діти. Коли мама відповідачки повернулася з Австрії, вона вигнала з будинку співмешканця дочки. Остання ж відправилась у слід за ним, а дитину покинула на бабусю, тому виникло питання про передачу хлопчика в інтернат. Щоб не допустити цієї ситуації, він змушений був приїхати додому з Чехії та забрати сина у свою нову сім`ю. 07 травня 2025 року буде пів року як відповідачка не навідується до дитини. Телефонує тільки бабуся з Австрії. Коли остання знову приїжджала в Україну, вона відшукала доньку за Івано-Франківськом, однак не змогла її переконати повернутися додому. [PERSON] зовсім не цікавиться сином, навіть не привітала його з днем народженням. [PERSON] на даний час доглянутий, чистий, відвідує школу. Представник позивача - адвокат Комарницький Е.Г. у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася жодного разу, хоча про розгляд справи неодноразово повідомлялася як шляхом направлення повісток про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 27), які поверталися на адресу суду із відмітками "за закінченням терміну зберігання", "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 39-40, 44-45, 58-59, 62-63, 106-107, 108-109, 133-134, 135-136, 137-138, 139-140), так і шляхом опублікування оголошень про виклик до суду на офіційному сайті "Судова влада України" (а.с. 47, 53, 79, 103, 131). Відзиву на позов не подавала. Представниця третьої особи Служби у справах дітей Долинської міської ради та органу опіки та піклування Долинської міської ради підтримала рішення органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] та про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина. Додатково під час підготовчого провадження зазначила, що про ситуацію, в якій опинилася дитина, про її недоглянутість їм повідомив староста села та адміністрація школи. Коли вони приїхали за місцем проживання хлопчика, то встановили, що мама його покинула. Він залишився з бабусею, яка приїхала із Австрії. Остання після повернення в Україну застала у своєму будинку безлад, наслідки розпивання спиртних напоїв, тому прогнала співмешканця дочки, а остання пішла слідом за ним. Мама відповідачки вимагала, щоб хлопчика кудись прилаштували, оскільки вона не мала можливості залишатись в Україні та доглядати онука. За вказаної ситуації вони встановили зв`язок з батьком, який не знав, у якій ситуації опинився його син. Він повернувся в Україну та забрав дитину в свою нову сім`ю. [PERSON] в новому домі створені всі умови. З дитиною відбулися суттєві позитивні зміни. Під час спілкування з хлопчиком встановлено, що він дуже любить свою маму, сумує за нею, не розуміє, чому вона його покинула. Також указував, що йому було дуже добре жити з мамою, а все зло йшло від її співжителя. Оскільки відчувалася сильна прив`язаність хлопчика до мами та незначний проміжок часу (3 міс), з якого вона його покинула, вважає, що передчасно застосовувати до відповідачки крайній захід у виді позбавлення батьківських прав відносно сина. Щодо залишення [PERSON] на проживанні з батьком, то, зважаючи на відсутність на даний час мами в житті дитини, такий захід відповідатиме інтересам хлопчика. Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі: згідно з ухвалою від 19.11.2024, суд відкрив провадження у справі та призначив провести підготовче судове засідання за участю сторін, залучив третю особу, зобов`язав орган опіки та піклування Долинської міської ради надати висновок як щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так і щодо визначення місця проживання останнього з батьком. 16 грудня 2024 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення розгляду справи. 03 лютого 2025 року представниця третьої особи подала клопотання про відкладення судового засідання. 17 лютого 2025 року на адресу суду поступили висновки органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання [PERSON] з батьком [PERSON] та про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , які підтримала під час підготовчого провадження представниця третьої особи та органу опіки та піклування. 28 лютого 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про відкладення розгляду справи, а представниця третьої особи й органу опіки та піклуваня подала клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника органу опіки та піклування. 10 березня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про долучення доказів та про витребування доказів, надавши докази на підтвердження направлення таких учасникам справи. Згідно з ухвалою від 10.03.2025, суд витребував за клопотанням сторони позивача докази. 19 березня 2025 року надійшли докази, які витребовував суд. 20 березня 2025 року представник позивача у системі "Електронний суд" сформував клопотання про долучення доказів з додатками, які попередньо направив іншим учасникам справи. Згідно з ухвалою від 21.03.2025, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду, а також постановив допитати свідка. 29 квітня та 02 червня 2025 року представниця третьої особи та органу опіки та піклування подала клопотання про проведення розгляду справи без її участі. 29 квітня 2025 року суд постановив проводити заочний розгляд справи, допитав свідка, з`ясував можливість заслуховування думки дитини. 03 червня 2025 року суд заслухав думку малолітнього [PERSON] . Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як установлено зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.02.2013, у батьків [PERSON] та [PERSON] народився [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). [PERSON] перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з діагнозом: конверсійні розлади органічного генезу в результаті перинатальної патології, під спостереженням лікаря-нарколога не перебуває, на що вказують відповідні довідки (а.с. 110-112). Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2016, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітнього [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю (а.с. 9-10). [PERSON] 10.01.2018 зареєстрував шлюб з [PERSON] , на що вказує свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.01.2018 (а.с. 12). Під час шлюбу в них народилися: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 11.09.2019, серії [NUMBER] від 09.09.2022 (а.с. 13, 14). Незважаючи на створення нової сім`ї, [PERSON] виконував свої обов`язки щодо утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття, про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] (а.с. 15). Як указав позивач, 07 травня 2025 року буде пів року як відповідачка покинула сина. Саме цього дня він повернувся із-за кордону, на що вказує його паспорт громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 7), та забрав дитину на проживання до себе. Згідно з актом обстеження від 13.11.2024, при проведенні обстеження у [PERSON] , який зареєстрований і проживає по [ADDRESS] , встановлено, що на даний час його син [PERSON] , дійсно, проживає з батьком за вказаною адресою (а.с. 20). Позивач зазначив, що відповідачка не дбала про гігієну та здоров`я сина, його фізичний розвиток. Це підтверджується оцінкою медичного стану, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , не відвідував ліцей з 03.09.2024 до 30.09.2024 у зв`язку із захворюванням на педикульоз. Протягом цього періоду проходив контрольні огляди, але змін не було виявлено. З мамою учня, [PERSON] , систематично проводилися бесіди щодо гігієни та здоров`я дитини (брудний, неохайний, недоглянутий, брудні волосся та нігті) (а.с. 18). Згідно із довідкою № 46 від 28.10.2024, [PERSON] , [INFO] , знаходиться під спостереженням в лікаря-психіатра Центру здоров`я дитини КНП "Долинська багатопрофільна лікарня" з діагнозом: розумова відсталість легкого ступеня (а.с. 19). Як слідує з психолого-педагогічної характеристики учня 5 класу Княжолуцького ліцею, [PERSON] навчається на інклюзивній формі навчання за модифікованою програмою. У характеристиці зазначено про незначні успіхи в навчальному процесі (а.с. 16-17). В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює асистентом вчителя та займається з [PERSON] на інклюзивній формі навчання. На такій формі навчання він навчається з третього часу. Оформляла його на таке навчання його бабуся. У хлопчика проблеми з мовленням, невеличка затримка з розвитком. Коли [PERSON] був у третьому класі, він не вмів читати, не знав усіх букв, часто пропускав уроки, не виконував належно домашнє завдання, був розсіяний та агресивний. Після закінчення року навчання хлопчик повертався на тому ж рівні знань, що були на початку навчання, тобто під час канікул із ним ніхто нічого не повторював, хоча на необхідність такого вона завжди звертала увагу його мами. Остання також не реагувала на зауваження щодо неналежного зовнішнього вигляду сина. З того часу як хлопчик став проживати з татом, його зовнішній вигляд та врутрішній стан змінилися. В нього зникла агресія, він почав приходити на начання охайним, має кошти на обід. Він почав спілкуватися з однолітками, розповідає їй певні ситуації. Батько завжди цікавиться його здобутками, за будь-якої потреби приїжджає до навчального закладу. Мама ж видалилася зі шкільної групи, хоча і до часу її перебування в ній, не проявляла ніякої ініціативи. [PERSON] любить маму, чекає на її повернення. У них з відповідачкою була своєрідна любов, складалося таке враження, що вони перебувають на одному рівні розвитку, тобто вони гралися, вона дозволяла йому робити все, що він захоче, натомість не формувала в дитини навичок культурної поведінки, навчальної дисципліни та ін. Як установлено з психолого-педагогічної характеристики учня 5 класу Княжолуцького ліцею [PERSON] , за період проживання з тіткою та батьком значною мірою покращився зовнішній вигляд учня, дитина виглядає чистою, охайною та доглянутою. Батько весь час пітримує зв`язок з асистентом вчителя, класним керівником, адміністрацією закладу, забезпечує хлопчика усім необхідним шкільним приладдям. Учень без вагомих причин не пропускає школу. Емоційний стан у [PERSON] покращився, зменшилися прояви агресії та роздтратування. Він часто залюбнки розповідає про своїх братиків та спільно проведений час з батьком (а.с. 116). На підтвердження покращення зовнішнього вигляду дитини в порівнянні під час проживання з мамою та татом сторона позивача надала копії фотосвітлин (а.с. 119-122). В судовому засіданні малолітній [PERSON] , який досяг 12 років, указав, що він на даний час проживає з татом та братиками. У нього в лютому було день народження. Були всі, окрім його мами. Вона десь перебуває зі своїм "мужем". Коли він ще жив з мамою, йому було добре, але з татом зараз ще краще. Його мама не била, не сварила, він з нею міг робити все, що хоче. Коли хотів - вчився, не хотів - не вчився. Мама його ніколи не ображала. Але з того часу, як прийшов її "муж" стало дуже погано. Він навіть не хоче розповідати, що він бачив. Останній ставився до нього дуже погано, так само він відносився і до його мами. Зараз у тата йому добре, але тато заставляє його вчитись, читати, що він не дуже любить робити. Зате йому цікаво з братиками, він має з ким гратись. Добре до нього ставиться і Христина (дружина тата). Вона доглядає за ним, готує їсти. Рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради № 1245 від 07.02.2025 затверджено висновки органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] та про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 65, 66-67, 68-69). Як зазначено у висновках, дитина проживала разом з матір`ю у с. Княжолука до листопада 2024 року. Як повідомив [PERSON] у своїй позовній заяві, в якийсь момент йому зателефонували родичі і вказали про те, що його колишня дружина [PERSON] десь зникла і залишила дитину саму, а також про те, що вона часто випиває та неадекватно поводить себе з дитиною. Батько дитини прийняв рішення забрати її до свого будинку, де вони разом проживають на даний час. Працівники Служби у справах дітей міської ради 16 січня 2025 року провели обстеження умов проживання за місцем проживання дитини у с. Тяпче та встановили, що [PERSON] фактично проживає з батьком та його сім`єю (дружина та двоє дітей). Житлово-побутові умови задовільні. Дитина продовжує навчання у 5 класі Княжолуцького ліцею на інклюзивній формі навчання за модифікованою програмою. Зі слів обстежуваних, мати дитини на зв`язок не виходить, до дитини не з`являється та участі у вихованні на даний час не приймає. Під час розмови з [PERSON] було виявлено значну прихильність до матері, не розуміння чому мама його покинула та його бажання повернутися назад до неї на проживання. Разом з тим дитина згадувала негативні моменти їх спільного життя (в більшості агресивну поведінку співжителя матері щодо них обох). [PERSON] має позитивне ставлення до рідного батька та до членів сім`ї, з якими на даний час проживає. Питання про визначення місця проживання дитини [PERSON] та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] було розглянуто комісією з питань захисту прав дитини міської ради 21 січня 2025 року. Члени комісії заслухали батька дитини [PERSON] . [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. Працівники Служби у справах дітей не змоги з нею зв`язатися особисто, проте про час та місце проведення засідання комісії було повідомлено матір [PERSON] за допомогою телефонного зв`язку. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: заслухавши сторону позивача, представницю Служби у справах дітей, органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вислухавши покази свідка, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги думку дитини та висновки органу опіки та піклування, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року). Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 3 статті 4 СК України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно із вимогами ч. 1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї та забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сім`я є основним осередком суспільства, охороняється державою, а також є природним середовищем для розвитку дитини. При цьому права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як визначено положеннями ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Так, статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Такі ж роз`яснення щодо можливості застосування виключного заходу впливу на батьків містяться у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", де також зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав та інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на положення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. З урахуванням тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а також вищеописаних нормативних актів та позицій ВС, суд, перевіряючи наявність підстав для позбавлення батьківських прав відповідачку, встановлює, в тому числі, чи ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є винною поведінкою матері та свідомим нехтуванням нею своїми обов`язками. При цьому суд ураховує, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та грунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц). З наданих позивачем доказів, які були досліджені в судовому засіданні, суд установив, що [PERSON] , [INFO] , проживав зі сторонами, а після розірвання шлюбу між ними залишився проживати з мамою. Будь-яких доказів того, що [PERSON] умисно не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки щодо сина як з часу його народження, так і з часу розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Натомість установлення тих обставин, що під час навчання в школі дитина не відзначалася високими здобутками, не є беззаперечним підтвердженням неналежного виконання матір`ю своїх обов`язків в частині незабезпечення належного рівня навчання з огляду на психологічні особливості самої дитини та стан її здоров`я, а також виставлений діагноз, що описано вище. Не є доказом умисного винного невиконання материнських обов`язків щодо сина і догляд за його гігієною та зовнішньою охайністю, з огляду на наявність у відповідачки конверсійних розладів органічного генезу в результаті перинатальної патології. При цьому будь-яких доказів аморальної поведінки [PERSON] по відношенню до дитини не надано. Суд звертає увагу на те, що [PERSON] , дійсно, перебував у стані, який вимагав кращого виконання відповідачкою своїх обов`язків, дотримання гігієни та додаткового приділення часу на навчання, проте зазначає, що відсутність таких умов не є підставою для застосування до мами крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав відносно сина. Тобто позивач не довів, що поведінка відповідачки відносно дитини є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Більше того, в судовому засіданні суд установив міцну прихильність малолітнього [PERSON] до мами, яка ще не минула з огляду на незначний час, який пройшов з часу його залишення матір`ю та перебування у тата. Про любов хлопчика до мами вказала і свідок. Негативні ж спогади у дитини пов`язані тільки із чужим для нього чоловіком (співмешканцем відповідачки). При цьому суд звертає увагу і на те, що відповідачка залишила дитину з бабусею, тобто не поклала свідомо сина в небезпечні для життя умови. Про передчасність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина вказує і орган опіки та піклування Долинської міської ради у своєму висновку. Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про передчасність застосування до [PERSON] такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав. При цьому, суд ураховує інтереси дитини, яка маму любить та чекає на неї, а відтак уважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідатиме інтересам дитини, тому в задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Разом з тим, оскільки встановлено, що на даний час [PERSON] займається вихованням та утриманням сина, а відповідачка не приймає участі у спілкуванні з дитиною, хоча не позбавлена змоги реалізувати таку можливість, що свідчать про несумлінне відношення до виконання нею батьківських обов`язків щодо виховання дитини, суд уважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання малолітньої дитини, а на Службу у справах дітей Долинської міської ради як орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. У разі небажання відповідачки надалі змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом. Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Декларацією прав дитини у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У свою чергу поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю "визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини й участь у її вихованні та може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №640/2670/17). З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] у контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для сина необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, відсутність на даний час матері в житті дитини та зважаючи на позитивну динаміку в розвитку хлопчика під час проживання з батьком, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з позивачем та думку самої дитини, яка підтвердила, що з батьком та його сім`єю йому добре жити, у нього появились друзі, він має своє місце для сну та навчання, відвідує школу, святкує день народження, хлопчик доглянутий, з цікавістю спілкується, розповідає про свої захоплення, плани на майбутнє та з болем згадує події, свідком яких він ставав, проживаючи з матір`ю, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком та про необхідність їх задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини. При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє відповідачку права спілкуватися з нею та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні. Таким чином, позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст. 51 Конституції України, ст. 4, 5, 7, 150, 155, 157, 161, 164 СК України, ст. 81, 206 ЦПК України, ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial