Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

У листопаді 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войстрік О.В., в якому просила суд: - зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., складеного на невідому особу (невпізнану особу жіночої статі), вказавши: прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по-батькові - [PERSON] , дата народження - [INFO] , місце народження - Україна, місто Київ, у віці - 71 рік. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 12 червня 2024р. відповідачем був складений актовий запис про смерть № 9664, як на невідому особу. 30 вересня 2024р. в присутності позивачки по протоколу пред`явлення трупа для впізнання за фотознімками, складеного о/у ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Чередник Є.В., невідому особу впізнано, як [PERSON] , [INFO] , з якою позивачка 23 лютого 2017р. уклала договір довічного утримання, зареєстрований в реєстрі № 87, відповідно до якого остання передала позивачці квартиру [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] , і одночасно нотаріусом було накладено заборону відчуження вказаної квартири до припинення договору довічного утримання і зареєстровано в реєстрі за № 88. 30 вересня 2024р. позивачка звернулася до Київського міського бюро судово - медичної експертизи та отримала довідку, що труп невпізнаної особи жіночої статі, виявлений [INFO] за адресою: [ADDRESS] , біля 3-го під`їзду, зареєстрований у лівобережному відділенні № 1 відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за номером № 021-1185-2024, був доставлений [INFO] та, в подальшому особа жіночої статі була впізнана як [PERSON] , [INFO] . 01 жовтня 2024р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Войстрік О. В., яка посвідчувала договір довічного утримання між сторонами, стосовно зняття заборони відчуження у зв?язку зі смертю [PERSON] та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з відсутністю в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актового запису про смерть [PERSON] 10 жовтня 2024р. позивач звернулась до відповідача, з заявою щодо внесення змін до актового запису про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., однак останній було відмовлено у зв`язку з тим, що вона не входить до кола осіб, які мають право на подачу відповідної заяви. Оскільки позивачка позбавлена можливості вирішити питання про внесення зміни в актовий запис про смерть у позасудовому порядку, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 30 січня 2025р. на адресу суду надійшла заява сторони відповідача про розгляд справи у відсутність представника відповідача, та ухвалення рішення, відповідно до чинного законодавства. Відзив на позов, стороною відповідача до суду не подавався. 06 лютого 2025р. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність третьої особи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав наведених у позові, просила суд позов задовольнити, зазначивши що стороною позивача виконувались всі зобов`язання за договором довічного утримання, який було укладено з [PERSON] , яка раптово померла біля під`їзду будинку, в якому проживала, та оскільки при останній були відсутні документи, які б посвідчували особу, в актовий запис про смерть [PERSON] № 9664 були внесені відомості, як невпізнану особу жіночої статі, що в подальшому унеможливлює та позбавляє позивачку розпоряджатись отриманим нею у власність майном - квартирою [ADDRESS] . В подальшому сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність сторони позивача. В судове засідання 10 червня 2025р, сторони, третя особа не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, клопотали перед судом про розгляд справи, у їх відсутність. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін, третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 23 лютого 2017р. між позивачкою, як набувачем та [PERSON] , як відчужувачем було укладено договір довічного утримання, посвідчений третьою особою, та зареєстрований в реєстрі за № за № 87, відповідно до якого відчужувач передала набувачу по договору, квартиру [ADDRESS] та накладено заборону відчуження вказаної квартири до припинення договору довічного утримання, взамін чого набувач зобов`язувалась згідно умов договору утримувати відчужувача довічно. Судом встановлено, що позивачка, як набувач добросовісно виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання. 12 червня 2024р. Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був складений актовий запис про смерть № 9664 на невідому особу жіночої статі. 30 вересня 2024р. позивачкою [PERSON] було здійснено впізнання жіночого трупу за фотознімками, внаслідок чого впізнано особу, як [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується протоколом пред`явлення трупа для впізнання, складеного о/у ВКП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Чередник Є. В.. Слідча дія була здійснена в межах кримінального провадження № 12024100020002503 від 28 травня 2024р. 30 вересня 2024р. Київським міським бюро судово - медичної експертизи видано довідку, що труп невпізнаної особи жіночої статі, виявлений [INFO] за адресою: [ADDRESS], в подальшому був впізнаний, як [PERSON] , [INFO] . 15 жовтня 2024р. відповідачем Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на заяву позивачки щодо внесення змін до актового запису про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., було відмовлено, оскільки позивачка не входить до кола осіб, які мають право вносити відповідні зміни, та вказано, що у разі відсутності спадкоємців зміни вносяться на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилалася на те, що позбавлена можливості вирішити питання про внесення зміни в актовий запис про смерть у позасудовому порядку. Також, позивачка зазначала, що не може реалізувати своє право на розпорядження квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки неможливо зняти заборону відчуження без свідоцтва про смерть відчужувача. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010р. № 2398-VI. Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», частина 1 ст. 49 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 49 ЦК України, актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи. Частиною 4 цієї статті передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до визначення поняття, наведеного в ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Зміни до актових записів цивільного стану вносяться відповідно до ст. 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011р. (далі по тексту - Правила). Пунктом 1.14 Правил визначено коло осіб, за чиєю заявою вносяться зміни до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання щодо померлих. До таких осіб відносяться особи, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом, згідно з чинним законодавством України. Позивачка, як набувач нерухомого майна за укладеним договором довічного утримання, не відноситься до кола осіб, які можуть бути заявниками щодо внесення змін до актового запису, але має у спірних правовідносинах матеріальний інтерес, котрий полягає в отриманні фактичної можливості вільного розпорядження належним їй на праві приватної власності майном та зняття з реєстраційного обліку померлої особи [PERSON] , яка значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді від Ритуальної служби Спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Виконавчого органу Київради( Київської міської державної адміністрації) від 18 березня 2025р. щодо надання інформації про поховання померлої [PERSON] , [INFO] , повідомило, що не здійснювало поховання останньої. Згідно відомостей з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16 квітня 2025р., наданої Першою київською державною нотаріальною конторою за вказаним судом запиту - інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 07 липня 1995р. «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану (наприклад, при зміні прізвища, імені, по батькові, місця і дати народження). У пункті 11 даної постанови зазначено, що суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Суд аналізуючи вищенаведені положення чинного законодавства, зазначає, що рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є самостійною підставою для здійснення уповноваженими особами органів реєстрації цивільного стану внесення змін до відповідних актових записів. З наданих доказів судом встановлено, що невідомою особою жіночої статі, відносно якої складено актовий запис про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., є [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , смерть якої настала [INFO] в м. Києві, у віці 71 рік. Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, Верховний Суд неодноразово звертав увагу, у своїх правових позиціях, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з погляду зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Проте засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75. рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005р.). Водночас, ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що зазвичай, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункти 5.5., 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018р. у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи - це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019р. у справі №310/11024/15-ц). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібну правову позицію сформульовано, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018р. у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 22 жовтня 2019р. у справі № 923/876/16. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020р. у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021р. у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021р. у справі № 910/2861/18. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що дійсно обраний позивачкою спосіб захисту, про зобов`язання внести зміни до актового запису про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., зазначивши вірно дані померлої [PERSON] , захистить порушене право сторони позивача, як сторони за договором довічного утримання від 23 лютого 2017р. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи конкретні обставини справи, на які посилалася сторона позивача, як на підставу для задоволення позову, в ході судового розгляду знайшли своє підтвердження, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з метою захисту прав позивачки, слід зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису про смерть № 9664 від 12 червня 2024р., складеного на невідому особу (невпізнану особу жіночої статі), вказавши: прізвище особи - [PERSON] , ім`я особи - [PERSON] , по батькові особи - [PERSON] , дата народження - [INFO] , місце народження - Україна, м. Київ, у віці - 71 рік. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,2 грн.

Outcome: approved