Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

заступник керівника Львівської обласної прокуратури Друзюк М. в інтересах держави в особі Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Львівський іподром», [PERSON] , в якому просить: -усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням - галереєю по [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ПАТ «Львівський іподром» на нежитлове приміщення - галерею по [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101, з припиненням такого речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; -визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №769 від 05.06.2023 (галереї площею 189,6 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] ), укладений між ПАТ «Львівський іподром» та [PERSON] ; -усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням - галереєю по [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на нежитлове приміщення - галерею по [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101, з припиненням такого речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Львівській області та ЗАТ «Львівський іподром» укладено договір №56 про оренду цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром», розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту приймання-передачі державного майна ЦМК ДП «Львівський іподром» за адресою: [ADDRESS] від 03.07.2009, ЗАТ «Львівський іподром» прийняв в строкове платне користування ЦМК ДП «Львівський іподром» згідно переліку майна вказаного у додатку №1 до цього акту. За умовами даного договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно, власником якого залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди по 03.07.2034. Наказом Мінагрополітики №41 від 05.02.2010 припинено діяльність ДП «Львівський іподром» шляхом його реорганізації через приєднання до ЗАТ «Львівський іподром», яке визначено правонаступником майнових прав та обов?язків державного підприємства. В подальшому, 08.07.2011 ДП «Львівський іподром» ліквідовано, а ЗАТ «Львівський іподром» перейменовано 12.07.2011 на ПрАТ «Львівський іподром» (далі - відповідач 1). Таким чином, усі об?єкти на [ADDRESS] є державною власністю і використовуються на підставі оренди ПрАТ «Львівський іподром». Водночас, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 27.01.2020 відповідачем 1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ 1412002101118 від 21.01.2020, акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей ДП «Львівський іподром» від 31.07.2009, рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі №1/373-20/89/, зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, а саме галерею, площею 189,6 кв.м на [ADDRESS] . Проте, вказаний об`єкт не є у переліку майна ЦМК, переданого в оренду на підставі вищевказаного договору, оскільки є складовою частиною будівлі сідловочної 1977 року побудови, загальною площею 871,3 кв.м. Згідно зі звітом про результати проведення періодичного комплексного контролю з оглядом об`єкта оренди - ЦМК встановлено порушення орендарем норми чинного законодавства щодо реєстрації права власності за ПАТ «Львівський іподром» на спірний об`єкт. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 09.09.2019 надано дозвіл на здійснення невід?ємних поліпшень орендованого майна на суму 19 866 518 грн, в т. ч. на здійснення капітального ремонту сідловочної, адмінбудинку «А-2», який надано на виконання робіт в першочерговому порядку за рахунок амортизаційних відрахувань. При цьому, РВ ФДМ листом від 24.06.2020 наголошено відповідачу 1 на тому, що невід?ємні поліпшення, здійснені на орендованому майні як за рахунок власних коштів, так і за рахунок амортизаційних відрахувань, є державною власністю. Водночас, на підставі повідомлення про початок будівельних робіт від 21.10.2019 №ЛВ0651192941758, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у м. Львові, у 2019-2020 роках проведено капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень, а 21.01.2020 Інспекцією ДАБК у м. Львові, після внесення змін до вказаного повідомлення, зареєстровано декларацію про готовність об?єкта до експлуатації за №ЛВ141299219118, на підставі якої відомості про об`єкт нерухомого майна - галерею загальною площею 189, 6 кв.м за адресою: [ADDRESS] , внесено до Державного ресстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального здійснення майна», Порядку надання орендарю згоди орендодавця державного майна на невід?ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом ФДМ України №686 від 25.05.2018, п. 4.2 договору оренди, поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок амортизаційних відрахувань, є власністю держави. Відтак, вказане майно є державним, управління яким здійснює держава особі Фонду державного майна України як власник. Крім цього, прокурор зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі №1/373-20-89 встановлено, що будівлі і споруди по [ADDRESS] , в тому числі сідловочна, адмінбудинок (у технічному паспорті під літ. А-2), перебувають у державній власності та закріплені за ДП «Львівський іподром» на праві господарського відання. Вказаним рішенням суду визнано право державної власності з правом повного господарського відання ДП «Львівський іподром» на будівлі та споруди за вказаною адресою. Таким чином, за наявності підстав для скасування державної реєстрації права приватної власності щодо спірного майна, оскільки відповідач 1 заволодів таким незаконно, Львівська обласна прокуратура звернулась до Господарського суду Львівської області з відповідним позовом. Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач 1 відчужив спірний об`єкт [PERSON] (далі - відповідач 2) на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення-галереї, загальною площею 189,6 кв.м на [ADDRESS] від 05.06.2023. 05.06.2023 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Лаврик Я.М. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності на спірний об`єкт. Відтак, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на одне і те саме майно за державою в особі ДП «Львівський іподром» (на сідловочну, адмінбудинок під літ. «А-2», загальною площею 871,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ), та за відповідачами (на галерею загальною площею 189,6 кв.м, яка запроектована на першому поверсі адмінбудинку «А-2», інв. №153 в межах існуючої забудови). 12.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №42023142080000135 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Львівський іподром», шляхом зловживання службовим становищем, розтрати державного майна - нежитлового приміщення (галереї) загальною площею 189,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На момент пред`явлення позову досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. Львівською обласною прокуратурою виявлено невідповідність реєстрації речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за відповідачем 1, про що відповідними листами повідомлено Фонд державного майна України, який підтвердив виявлені порушення, однак достатніх та необхідних заходів реагування не вжив, у зв`язку із чим участь прокурора у даній справі є законною. Про намір вжиття заходів представницького характеру Львівською обласною прокуратурою повідомлено позивача. Таким чином, враховуючи те, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про спірне майно створює перешкоди власнику майна - Фонду державного майна України, у здійсненні права користування та розпорядження таким, з метою усунення таких перешкоди слід скасувати таку державну реєстрацію права приватної власності відповідачів з припиненням такого речового права та із закриттям відповідного розділу у реєстрі. Крім того, зважаючи на те, що відповідач 1, достовірно знаючи про наявність судового спору щодо спірного майна, приховуючи таку інформацію від відповідача 2, з метою ухилення від виконання судового рішення, на шкоду інтересам держави, відчужив таке [PERSON] , слід визнати оскаржуваний договір купівлі-продажу недійсним на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, оскільки такий укладено з наміром завдати шкоди іншій особі, є зловживанням правом, порушує межі здійснення цивільних прав. 31.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача [PERSON] - [PERSON] , відповідно до якого просить відмовити у позові прокурора повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що оскільки з 08.07.2010 ЗАТ «Львівський іподром» (правонаступником якого є ПАТ «Львівський іподром») є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків ДП «Львівський іподром», Фонд державного майна України не може бути власником ЦМК, відповідно заступник керівника Львівської обласної прокуратури не може бути позивачем в інтересах вказаного органу. Крім того, скорочення кошторису, зокрема на сплату судового збору, на що покликається Фонд державного майна України у листі від 14.06.2023, не може бути достатньою підставою представництва прокурором інтересів в суді. Підстави, на які покликається прокурор у позовній заяві, є підставами для пред`явлення позову у господарській справі №914/28/23 та не можуть бути підставами для звернення до суду з даним позовом. Представник зазначає, що право ПАТ «Львівський іподром» на постійне користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт, що належало ДП «Львівський іподром» на підставі Державного акту на право користування землею від 26.04.1968 №95, є чинним, а відтак, маючи згоду позивача на здійснення капітального ремонту, відповідач 2 мав право здійснювати будівництво галереї на ділянці. Спірному об`єкту, який є окремим, присвоєно індивідуальний реєстраційний номер - 2016996846101, як новоствореному, що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі №1/373-20/89, в якому зазначено перелік будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , право державної власності з правом повного господарського відання визнано за ДП «Львівський Іподром», у який не входить такий спірний об`єкт, додатком №l до акту приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський Іподром» за адресою: [ADDRESS], від 03.07.2009, в якому відсутній такий об?єкт як галерея, загальною площею 189,6 кв.м, заявою №09/08-07 від 09.08.2009 ДП «Львівський Іподром», адресованою ОКП «БТІ та ЕО» про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якій зазначено перелік будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS], і право державної власності з правом повного господарського відання на які визнано за Державним підприємством «Львівський Іподром», у який не входить такий об?єкт як галерея, загальною площею 189,6 кв.м., заявою №09-08/19-1 від 09.08.2019 року ПАТ «Львівський Іподром», адресованою РВ Фонду Державного майна України у Львівській області про надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід?ємних поліпшень орендованого державного майна з додатком до неї, повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1)/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, що класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1); декларацією про готовність до експлуатації об?єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1); технічним паспортом від 15.01.2020 на галерею по [ADDRESS], як на окремий об?єкт нерухомого майна. Набуваючи право власності на спірний об`єкт, [PERSON] перевіряв інформацію щодо такого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будь-які обтяження або права інших осіб на вказаний об`єкт були відсутніми. Відтак, відповідач 2, добросовісно покладаючись на вказані відомості, набув право власності на об?єкт нерухомості - галерею, загальною площею 189,6 кв.м, що узгоджується з правовими висновками наведеними у постанові Великої Палати від 02.11.2021 у справі №925/1351/19. Крім того, зважаючи на те, що спір щодо державної реєстрації права приватної власності на об?єкт нежитлового приміщення - галереї на [ADDRESS], площею 189,6 кв. м., вирішується в порядку господарського судочинства, вважає даний позов передчасним. 01.09.2023 представник третьої особи начальник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Іщук М. скерував до суду пояснення щодо позову, відповідно до яких просить задовольнити позов в повному обсязі, з наступних підстав. 03.07.2009 між РВ Фонду державного майна України по Львівській області, правонаступником якого є РВ Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, та ЗАТ «Львівський іподром» укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» №56 (зі змінами), а також між сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна. З огляду на умови укладеного договору, такий не містить положень, які б передбачали припинення права державної власності на орендоване майно та виникнення права власності орендаря внаслідок поліпшення цього майна орендарем. Відповідно до звіту про результати проведення періодичного комплексного контролю, з оглядом об?єкта оренди - ЦМК ДП «Львівський іподром», переданого в оренду ПАТ «Львівський іподром», щодо виконання істотних умов договору оренди від 03.07.2009 №56 та використання державного майна, проведеного 21.12.2021-21.02.2022, встановлено порушення відповідачем 1 права державної власності, яке полягало у реєстрації частини майна, а саме галереї загальною площею 189,6 кв.м, за ним на праві приватної власності. Водночас, таке майно є державною власністю та перебуває в управлінні позивача. В подальшому, відповідач 1 спірне майно продав відповідачу 2, уклавши договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - галереї, загальною площею 189,6 кв.м. Таким чином, має місце незаконна повторна реєстрація державного майна за відповідачами. 04.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ПАТ «Львівський іподром» Нікіфоровою А.Ю., відповідно до якого просить відмовити у позові прокурора повністю. Заперечення обґрунтовує тим, що листування між Львівською обласною прокуратурою, Фондом державного майна України та РВ ФДМ, що є обґрунтуванням звернення прокурора до суду з господарським позовом, не може бути підставою для подання даного позову. Щодо листа від 12.06.2023 Львівської обласної прокуратури, адресованого Фонду державного майна України та РВ ФДМ як орендодавцю, яким повідомлено про нібито виявлені порушення в частині реєстрації речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за ПрАТ «Львівський Іподром» у відповідь на який Фонд державного майна України, як орган управління державним майном, листом від 14.06.2023 підтвердив нібито виявлені порушення, проте заходів реагування не вживає, а лише вказує, що не заперечуватиме щодо вжиття таких прокуратурою, у зв?язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, відтак представник вважає, що позивач фактично позбавив Фонд державного майна України вжити будь-яких заходів реагування та замінив належного суб?єкта, який може та бажає захищати інтереси держави. Крім того, оскільки з 08.07.2010 ЗАТ «Львівський іподром» (правонаступником якого є ПАТ «Львівський іподром») є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків ДП «Львівський іподром», Фонд державного майна України не може бути власником ЦМК, відповідно заступник керівника Львівської обласної прокуратури не може бути позивачем в інтересах вказаного органу. Представник зазначає, що право ПАТ «Львівський іподром» на постійне користування земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт, що належало ДП «Львівський іподром» на підставі Державного акту на право користування землею від 26.04.1968 №95, є чинним, а відтак, маючи згоду позивача на здійснення капітального ремонту, відповідач 2 мав право здійснювати будівництво галереї на ділянці. Спірному об`єкту, який є окремим, присвоєно індивідуальний реєстраційний номер - 2016996846101, як новоствореному, що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі №1/373-20/89, в якому зазначено перелік будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , право державної власності з правом повного господарського відання визнано за ДП «Львівський Іподром», у який не входить такий спірний об`єкт, додатком №l до акту приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський Іподром» за адресою: [ADDRESS], від 03.07.2009, в якому відсутній такий об?єкт як галерея, загальною площею 189,6 кв.м, заявою №09/08-07 від 09.08.2009 ДП «Львівський Іподром», адресованою ОКП «БТІ та ЕО» про реєстрацію права власності на нерухоме майно, в якій зазначено перелік будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , і право державної власності з правом повного господарського відання на які визнано за Державним підприємством «Львівський Іподром», у який не входить такий об?єкт як галерея, загальною площею 189,6 кв.м., заявою №09-08/19-1 від 09.08.2019 року ПАТ «Львівський Іподром», адресованою РВ Фонду Державного майна України у Львівській області про надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід?ємних поліпшень орендованого державного майна з додатком до неї, повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1)/ про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об?єктів, що класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1); декларацією про готовність до експлуатації об?єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (CС1); технічним паспортом від 15.01.2020 на галерею по [ADDRESS] , як на окремий об?єкт нерухомого майна. Окрім цього, при звірці об?єктів нерухомого майна, а саме: галереї, загальною площею 189,6 кв. м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2016996846101) та сідловочної, адмінбудинку літ «А-2», загальною площею 871,3 кв. м. (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 19931022) зрозуміло, що зазначені об?єкти нерухомого майна є окремими, мають різні реєстраційні номери та загальні площі, і ні один із них не входить у склад іншого. Вартість переробки і створення об?єкту нерухомості - галереї, загальною площею 189,6 кв. м. істотно перевищує вартість матеріалів, які були використані на таку переробку та створення. Набуваючи право власності на спірний об`єкт, [PERSON] перевіряв інформацію щодо такого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будь-які обтяження або права інших осіб на вказаний об`єкт були відсутніми. Відтак, відповідач 2, добросовісно покладаючись на вказані відомості, набув право власності на об?єкт нерухомості - галерею, загальною площею 189,6 кв.м, що узгоджується з правовими висновками наведеними у постанові Великої Палати від 02.11.2021 у справі №925/1351/19. Крім того, зважаючи на те, що спір щодо державної реєстрації права приватної власності на об?єкт нежитлового приміщення - галереї на [ADDRESS], площею 189,6 кв. м., вирішується в порядку господарського судочинства, вважає даний позов передчасним. 05.09.2023 прокурором подано відповідь на відзив відповідача 2, згідно з яким зазначає, що висновки відповідача щодо невірного визначення Фонду державного майна України позивачем у справі та неможливості подання прокурором позову в його інтересах є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки на праві господарського відання будівлі та споруди по [ADDRESS] мало ДП «Львівський іподром», проте таке майно завжди було державним. Наведене підтверджується також рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89. Державою в особі уповноваженого органу жодних рішень про відчуження чи зміну правового статусу майна не приймалось. Крім цього, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ДП «Львівський іподром» є державною формою власності на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007. Покликаючись на ст. 1 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності», ст. ст. 4, 5-2 Закону України «Про управління об`єктами права державної власності», Закон України «Про Фонд державного майна України», розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1406-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств (структурних підрозділів державних підприємств» вказує, що до сфери управління Фонду державного майна віднесено ЦМК ДП «Львівський іподром» по [ADDRESS], відтак, власником будівлі сідловочної 1977 року побудови (у технічному паспорті під літ. А-2) загальною площею 871, 3 кв.м., що входить до ЦМК ДП «Львівський іподром», є держава в особі Фонду державного майна України. Право державної власності на спірні приміщення по [ADDRESS] є підтвердженим рішенням Господарського суду Львівської області від 24.07.2007, договором оренди № 56 від 03.07.2009 та розпорядження КМУ № 1406-р від 27.12.2019. Фонд державного майна України є уповноваженим органом управління ЦМК ДП «Львівський іподром», а відтак щодо спірного майна. Львівською обласною прокуратурою виявлено невідповідність реєстрації речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності за ПрАТ «Львівський іподром», у зв`язку із чим прокуратурою на адресу ФДМУ та РВ ФДМУ (як орендодавцю) з метою повідомлення уповноваженого органу управління, надіслано лист № 15/4-667вих.-23 від 12.06.2023 щодо виявлення вказаних порушень в частині реєстрації речових прав на нерухоме майно. ФДМУ листом від 14.06.2023 підтвердив виявлені порушення, проте заходів реагування не вжив, а лише вказав, що не заперечуватиме щодо вжиття таких прокуратурою. Крім того, Львівською обласною прокуратурою на адресу ФДМУ та РВ ФДМУ надіслано листи щодо виявлення вказаних порушень в частині реєстрації речових прав на нерухоме майно (листи № 15/4-992вих-21 від 27.09.2021, № 15/4-1282вих-21 від 09.12.2021, № 15/4-123вих-22 від 08.02.2022, № 15/4-332вих-22 від 18.05.2022). ФДМУ листом від 30.06.2022 також підтвердив виявлені порушення, проте заходів реагування не вживав. Прокурор надав позивачу можливість вжити самостійно заходів реагування щодо скасування державної реєстрації права приватної власності. Однак, жодних дій після запитів прокуратури, в тому числі в судовому порядку, здійснено не було, незважаючи на звернення з цього приводу прокуратурою. Таким чином, позивач, достовірно знаючи про допущені порушення відповідачем, володіючи достатнім обсягом повноважень для належного захисту інтересів держави, не вжив необхідних та достатніх заходів реагування в розумний строк. навіть наявність права користування земельною ділянкою у [ADDRESS] не дає права орендарю державного нерухомого майна реєструвати за собою право приватної власності на це майно та у подальшому відчужувати передані йому в оренду об`єкти нерухомості. Щодо доводів відповідача про новостворений об`єкт, прокурор зазначає, що РВ ФДМУ по Львівський, Закарпатській та Волинській областях надано відповідачу-1 дозвіл від 10.01.2019 № 11-03-00245 на суму 8600795 грн. та дозвіл від 09.09.2019 № 11-03-02475 на суму 19 866 518 грн., які охоплюють капітальний ремонт об`єкта. У повідомленні про початок будівельних робіт від 21.10.2019 № ЛВ0651192941758, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у м. Львові, зазначено про проведення у 2019-2020 роках капітального ремонту конюшень та допоміжних приміщень. Крім того, дозвіл позивача на проведення невід`ємних поліпшень стосується проведення ремонтних робіт, а не погодження будівельних робіт для новоствореного об`єкта. поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі, проведення капітального ремонту, реконструкції, внутрішнє перепланування, переобладнання приміщення, у тому числі надання об`єкту нового функціонального призначення в межах існуючої капітальної будівлі не може призвести до створення нової речі. Враховуючи наведене, галерея загальною площею 189, 6 кв.м за адресою: [ADDRESS] , не є новоствореним майном, оскільки розташована в межах існуючої нерухомості (сідловочна, адмінбудинок «А-2», інв. № 153) з використанням її функціональних елементів, дозвіл надавався на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, яке є державною власністю, та реконструкція не має наслідком створення нової речі. Вважає, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують правових підстав позову. 12.09.2023 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, подана прокурором, згідно з якою вважає, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та не спростовують правових підстав позову, покликаючись на доводи, викладені у відповіді на відзив відповідача 2. 13.09.2023 представник третьої особи начальник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Іщук М. скерував до суду пояснення щодо відзиву відповідача [PERSON] , згідно з яким вважає його доводи щодо відсутність підстав для звернення з позовом прокурором в інтересах Фонду державного майна України безпідставними. Крім того, щодо тверджень відповідача-2 про те, що спірне майно є новоствореним зазначає, що укладений 03.07.2009 між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (правонаступником якого є регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях) та ЗАТ «Львівський іподром» не містить положень, які б передбачали припинення права державної власності на орендоване майно та виникнення права власності орендаря внаслідок поліпшення цього майна орендарем. При цьому, відповідач 1 отримав дозвіл на здійснення невід?ємних поліпшень за рахунок амортизаційних відрахувань. Покликання відповідача 2 на Державний акт користування землею від 26.04.1968 за №95 не лише не спростовує доводів позовної заяви, але й підтверджує ту обставину, що майно, яке розташоване на вказаній ділянці, належить до державної власності. При цьому, відповідач 2 обґрунтовує такі свої доводи рішенням господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі №1/373-20-89, яким, як вже зазначалось вище, встановлено, що будівлі і споруди по [ADDRESS] , в тому числі сідловочна, адмінбудинок (у технічному паспорті під літ. А-2), перебувають у державній власності та закріплені за ДП «Львівський іподром» на праві господарського відання. Щодо доводів про присвоєння спірному майну індивідуального реєстраційного номеру, то таке не свідчить про виникнення нового окремого об?єкта нерухомості, а є способом приховати дійсні обставини і незаконно позбавити позивача його права власності на майно. Крім того, звертає увагу на те, що доводи [PERSON] про його добросовісність як набувача майна слід оцінювати критично, оскільки останній стверджує про повну довіру до запевнянь ПАТ «Львівський іподром» про те, що спірний об`єкт, на момент укладення оскаржуваного договору не перебував у судовому спорі, проте 06.06.2023 подав до Господарського суду Львівської області клопотання про залучення його до участі у справі №914/28/23, яке було ним підготовлено та підписано 05.06.2023, тобто у день укладення договору купівлі-продажу, що свідчить про його обізнаність про існування спору щодо предмета такого договору. 15.09.2023 представник третьої особи начальник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Іщук М. скерував до суду пояснення щодо відзиву відповідача ПАТ «Львівський іподром», відповідно до якого доводи відповідача вважає необґрунтованими з підстав, викладених у пояснення щодо відзиву [PERSON] 18.09.2023 від представника позивача Фонду державного майна України Шевчук О. до суду надійшли пояснення щодо позову, згідно з якими доводи, викладені у позовній заяві, підтримує та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.08.2023 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.08.2023 заяву заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково, вжито наступні заходи забезпечення позову заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ПрАТ «Львівський іподром», [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, про скасування державної реєстрації права приватної власності ПрАТ «Львівський іподром» на нежитлове приміщення-галерею на [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101, визнання недійсним договору купівлі-продажу №769 від 05.06.2023 нежитлового приміщення-галереї на [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на нежитлове приміщення-галерею на [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101, з припиненням такого речового права та з закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: накласти арешт на нежитлове приміщення-галерею на [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101; заборонити Приватному акціонерному товаристві «Львівський іподром», [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо поділу, об`єднання, виділу часток, реєстрації права власності, відчуження на користь третіх осіб щодо об`єкта нежитлового приміщення-галереї на [ADDRESS] , площею 189,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2016996846101, в задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.10.2023 клопотання представника відповідача ПАТ «Львівський іподром» Цибака О.В. про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, задоволено, залучено приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврика Я.М., державного реєстратора Стрихар М.І. до участі у розгляді справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.11.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Львівський іподром» Цибака О.В. про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, клопотання представника відповідача ПАТ «Львівський іподром» Цибака О.В. про закриття провадження в частині позовних вимог відмовлено, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2023 клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі задоволено частково, провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №914/28/23 за позовом заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , державного реєстратора Стрихар Марти Ігорівни, про скасування державної реєстрації права власності з припиненням речового права та із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка перебуває у провадженні Господарського суду Львівської області, в задоволенні решти вимог клопотання відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 12.04.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України задоволено, ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2023 скасовано, справу направлено для суду для продовження розгляду. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2024 провадження у справі зупинено до перегляду ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2023 в порядку апеляційного провадження. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.07.2024 апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 22.12.2023 в частині відмови в зупиненні провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі №464/3986/23 закрито. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 21.08.2024 провадження у справі поновлено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13.01.2025 у задоволенні клопотань представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача ПАТ «Львівський іподром» Демчука С.А. про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16.01.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівський іподром» Цибака О.В. про залишення позову без розгляду відмовити. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.01.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів відмовлено. Прокурор Рогожнікова Н.Б. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що в такому викладені, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача та третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях Жуган І.О. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у позові в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Львівський іподром» Цибак О.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у позові в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лаврика Я.М. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Третя особа державний реєстратор Стрихар М.І. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача та третьої особи, представників відповідачів, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Між сторонами виник спір з приводу захисту права власності на нерухоме майно. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги суд виходить з наступного: згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об`єктами права державної власності» Так, згідно ст. 1 вказаного Закону управління об`єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб Статтею 3 Закону визначено, що об`єктами управління державної власності є, серед іншого, державне майно, передане в оренду. Як випливає із ст. 4, 5-2 вищевказаного Закону, суб`єктами управління об`єктами державної власності зокрема є Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, Фонд державного майна України. Згідно ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна, майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна». Згідно ст. 3 вказаного Закону об`єктами оренди за цим Законом серед іншого є єдині майнові комплекси підприємств, їхніх відокремлених структурних підрозділів, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини). Одночасно, як вбачається із ст. 4 вказаного Закону суб`єктами орендних відносин є: орендар, орендодавець, балансоутримувач, уповноважений орган управління, представницький орган місцевого самоврядування або визначені ним органи такого представницького органу, Кабінет Міністрів України або орган державної влади, визначений Кабінетом Міністрів України. Так, орендодавцями зокрема є Фонд державного майна України - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна (будівель, споруд, їх окремих частин), а також майна, що не увійшло до статутного капіталу, що є державною власністю (крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, а також майна, що належить закладам вищої освіти та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, та інших випадків, передбачених галузевими особливостями оренди майна). Статтею 21 вказаного Закону передбачено порядок здійснення поліпшень та ремонту майна, переданого в оренду. Згідно вказаної норми, орендар державного або комунального майна має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна. Орендар може звернутися з клопотанням про отримання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень, якщо за розрахунками орендаря, підтвердженими висновком будівельної експертизи, його прогнозовані витрати на ремонт об`єкта оренди, за виключенням його витрат на виконання ремонтних робіт, що були зараховані згідно з частиною другою цієї статті, становитимуть не менш як 25 відсотків ринкової вартості об`єкта оренди, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна станом на будь-яку дату поточного року. Рішення про надання згоди на здійснення невід`ємних поліпшень державного майна приймає орендодавець за наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача, в порядку, встановленому Фондом державного майна України. Балансоутримувач орендованого майна приймає рішення про відмову у погодженні клопотання орендаря про здійснення невід`ємних поліпшень, якщо майно перебуває у задовільному стані і не вимагає додаткових поліпшень для здійснення орендарем виду діяльності, передбаченого договором оренди, або якщо поліпшення можуть бути виконані в межах поточного ремонту. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Одночасно ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ст. 216 ЦК України). Відповідно до ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 03.07.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та ЗАТ «Львівський іподром» укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» №56, посвідчений нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Семешко С.Б., зареєстрований в реєстрі за №1126, предметом якого є передача орендодавцем орендарю у строкове платне користування цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 35-41). Згідно з актом приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» за адресою: [ADDRESS], №56/2009 від 03.07.2009 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області передало, а ЗАТ «Львівський іподром» прийняло в строкове платне користування ЦМК ДП «Львівський іподром», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з переліком майна, що передається в оренду, відповідно до додатку №1 до вказаного акту (т. 1, а. с. 42). Додатком №1 до акту приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» за адресою: [ADDRESS], від 03.07.2009 №56 визначено перелік майна, що передається в оренду за договором оренди цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» №56 від 03.07.2009, із зазначенням інвентарних номерів та вартості (т. 1, а. с. 43-45). Договорами про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» №56 від 03.07.2009, посвідченим 29.03.2010 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за №603, посвідченим 03.08.2011 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., зареєстрованим в реєстрі за №1413, посвідченим 23.07.2010 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Ю.П., внесено зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» №56 від 03.07.2009 (т. 1, а. с. 46-52). Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 05.02.2010 №41 «Про припинення діяльності ДП - Львівський іподром» припинено діяльність ДП «Львівський іподром», шляхом його реорганізації через приєднання до ЗАТ «Львівський іподром», визначено ЗАТ «Львівський іподром» правонаступником майнових прав та обов`язків ДП «Львівський іподром» (т. 1, а. с. 71-72). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2023, 27.01.2020 державним реєстратором Стрихар М.І., на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ЛВ №141200210118, виданого 21.01.2020 Інспекцією ДАБК у м. Львові, акту приймання-передачі матеріальних цінностей ДП «Львівський іподром» від 31.07.2009, рішення Господарського суду Львівської області від 24.07.2007 №1/373-20/89 (т. 1, а. с. 83-98), зареєстровано за ПАТ «Львівський іподром» право власності на об`єкт нерухомого майна - галерею, загальною площею 189,6 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , РНОНМ 2016996846101. Згідно з вказаним витягом, спірний об`єкт належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №769, посвідченого 05.06.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. (т. 1, а. с. 79-82). Відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 27.12.2019 №1406-р «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств (структурних підрозділів державних підприємств) до сфери управління Фонду державного майна» ЦМК ДП «Львівський іподром», що за адресою: [ADDRESS], віднесено до сфери управління Фонду державного майна (т. 1, а. с. 106-109). За результатами проведення періодичного комплексного контролю, з оглядом об`єкта оренди - ЦМК ДП «Львівський іподром», переданого в оренду ПАТ «Львівський іподром», щодо виконання істотних умов договору оренди від 03.07.2009 №56 та використання державного майна, виявлено порушення в частині здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна за рахунок амортизаційних відрахування та незаконного набуття права власності за ПАТ «Львівський іподром» галереї загальною площею 189,6 кв.м за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 110-124). У відповідь на звернення ПАТ «Львівський іподром» від 09.08.2019 №09-08/19-1 листом Регіонального відділення ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 09.09.2019 №11-03-02475 надало згоду ПАТ «Львівський іподром» на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна (сідловочна, адмінбудинок А-2 (сідловочна), конов`язь Ч-1, конюшеня Р-1 (конюшня 2г), конюшня Р-1* (конюшня 2Б), зерносклад Л-2, дренаж каналізації кінного поля (дренаж) на суму 19866518 грн з ПДВ та звернуто увагу на необхідність першочергового використання амортизаційних відрахувань на орендоване майно для здійснення таких поліпшень (т. 1, а. с. 125-142). Листом від 08.02.2022 №624 ОКП «БТІ та ЕО» надано завірені копії документів, відібрані при ознайомленні із інвентаризаційними (реєстраційними справами) на будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 168-205). 18.05.2022 Львівська обласна прокуратура звернулась до Фонду державного майна України із листом №15-4-332вих-22 з метою отримання інформації щодо вжитих Фондом державного майна України заходів для скасування державної реєстрації за ПАТ «Львівський іподром» права власності на спірне приміщення (т. 1, а. с. 206-208). Як вбачається із відповіді Фонду державного майна України від 30.06.2022 №10-50-8123, згідно зі звітом від 21.12.2021-21.02.2022 про результати проведення періодичного комплексного контролю , з оглядом об`єкта оренди - ЦМК ДП «Львівський іподром», переданого в оренду ПАТ «Львівський іподром», щодо виконання істотних умов договору оренди від 03.07.2009 №56 орендарю (ПАТ «Львівський іподром» протягом 30 днів від дня ознайомлення із таким необхідно скасувати реєстрацію права власності за товариством на спірний об`єкт та повернути його у державну власність. Орендар листом від 03.06.2022 повідомив про те, що відомості про речові права не підлягають скасуванню. Фонд не заперечує щодо вжиття заходів позовного характеру з приводу повернення спірного майна у державну власність (т. 1, а. с. 210-211). Згідно з листом Державної інспекції архітектури та містобудування України від 13.07.2022, у Реєстрі будівельної діяльності виявлено відомості щодо об`єкта будівництва «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» по вул. Стрийська у м. Львові (Галерея, Сідловочна, адмінбудинок А-2, Конов`язня Ч-1) (Коригування)» розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована інспекцією ДАБК у м. Львові 21.01.2020, реєстраційний номер: ЛВ 141200210118, клас наслідків СС1, замовник: ПАТ «Львівський іподром», найменування проектувальника ТОВ «Тойбуд», експертиза проекту будівництва проведена: ТОВ «ПРОФБУДЕКСПЕРТ», попередній документ про початок будівництва, повний номер: ЛВ 061192941758, ЛВ 071200091656 (т. 1, а. с. 214-217). 12.06.2023 Львівська обласна прокуратура звернулась до Фонду державного майна України з листом №15/4-667вих-23, в якому просила повідомити щодо наміру вжиття заходів для скасування державної реєстрації за ПАТ «Львівський іподром» та [PERSON] права власності на приміщення галереї по [ADDRESS] , а також повідомила про намір вживати заходи позовного характеру з цією метою (т. 1, а. с. 240-241). Згідно з листом Фонду державного майна України від 14.06.2023 №10-25-14782, Фонд не заперечує щодо вжиття заходів позовного характеру Львівською обласною прокуратурою щодо спірного майна. Крім того у зв`язку із значним скороченням кошторису, зокрема щодо сплати судового збору, вважають за необхідне розглянути можливість здійснення захисту органами прокуратури прав та законних інтересів держави (т. 1, а. с. 242-243). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2023, спірний об`єкт на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №769, посвідченого 05.06.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М. (т. 1, а. с. 244-254). 05.06.2023 між ПАТ «Львівський іподром» та [PERSON] укладено договір куплівлі-продажу галереї, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лавриком Я.М., зареєстрований в реєстрі за №769, предметом якого є нежитлове приміщення - галерея, загальною площею 189,6 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 256-259). Листом від 13.07.2023 №15/4-782вих-23 Львівська обласна прокуратура повідомила Фонд державного майна України про подання до суду даного позову в інтересах держави (т. 1, а. с. 255). Згідно з висновком експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за зверненням ПАТ «Львівський іподром» від 11.09.2023 №57/23, об`єкт «галерея», який утворився внаслідок виконаних будівельних робіт згідно проектної документації «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» по вул. Стрийська в м. Львові. Сідловочна, адмінбудинок А-2, Коновязня Ч-1» є окремим об`єктом нерухомого майна; виконані будівельні роботи відповідають проектно-технічній документації та вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва; об`єкт нерухомості, фактично відчужений ПАТ «Львівський іподром» за договором купівлі-продажу від 05.06.2023, зареєстрований в ДРРП на нерухоме майно за індивідуальним РНОНМ 2016996846101 (галерея) та не входив до складу ЦМК ДП «Львівський іподром» та не передавався в оренду (т. 2, а. с. 220-230). Враховуючи вищевикладене суд встановив наступне. Спір виник щодо користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна, галереєю загальною площею 189,6 кв. м. розташованою у [ADDRESS] . Рішенням господарського суду Львівської області від 24.07.2007 у справі № 1/373-20/89 визнано право державної власності з правом повного господарського відання Державного підприємства «Львівський іподром» на перелік будівель та споруд, з відповідними назвати та площами, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. Вказане рішення суду було підставою для державної реєстрації права державної власності на такі об`єкти нерухомого майна за державним підприємством «Львівський іподром», про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 340619726 від 27.07.2023. Як випливає із розпорядження Кабінету Міністрів України № 1406-р від 27.12.2019 «Про віднесення цілісних майнових комплексів державних підприємств (структурних підрозділів державних підприємств» до сфери управління Фонду державного майна» до сфери управління Фонду державного майна віднесено ЦМК ДП «Львівський іподром» по [ADDRESS]. Разом з тим, цілісний майновий комплекс державне підприємство «Львівський іподром», що у [ADDRESS], став предметом договору оренди № 56 від 03.07.2009, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та ЗАТ «Львівський іподром». При цьому, згідно Акту приймання-передачі державного майна цілісного майнового комплексу ДП «Львівський іподром» № 56/2009 від 03.07.2009 орендар прийняв об`єкти основних засобів згідно переліку вказаному у Додатку №1 до цього Акту. Вказаним Договором та додатками до нього визначено, що об`єкти нерухомого майна передані в оренду є індивідуальними, оскільки є найменованими, з відповідною площею, вартістю, та таким присвоєно реєстраційні номера майна на підставі рішення суду, як це вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно. Як випливає із п. 6.3 Договору оренди орендар з дозволу орендодавця вправі здійснювати поліпшення, що підвищують вартість орендованого майна. Одночасно, як встановлено в судовому засіданні, генеральному директору ПрАТ «Львівський іподром» 09.09.2019 регіональним відділенням надано згоду на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна (сідловична, адмінбудинок А-2 (сідловична), конов`язня, конюшні Р-1, Р-1*, зерносклад. 28.01.2020 на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради № 50844668 зареєстровано право власності за ПАТ «Львівський іподром» на об`єкт нерухомого майна - галерею, загальною площею 189,6 кв.м, що за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення прийнято уповноваженим суб`єктом, в тому числі з урахуванням отриманих відомостей з Єдиного реєстру документів щодо декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (ССІ) від 21.01.2020 № ЛВ 141200210118. У зв`язку із цим, суд бере до уваги, що в силу ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції станом на 01.01.2020 - дати створення Декларації) реєстрацією відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації здійснюється прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Як вбачається із ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. З цього слідує, що Законом передбачено обставини створення нової речі в порядку її поліпшення. Разом з тим, згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як встановлено судом, ПрАТ «Львівський іподром» 09.09.2019 отримав згоду від наймодавця регіонального відділення на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна адмінбудинку А-2 (сідловична), котрому державним реєстратором 15.08.2007 було присвоєно реєстраційний номер 19931022. Процедура надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна станом на 2019 рік була врегульована Порядком надання орендарю згоди орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженим Наказом ФДМУ №686 від 25.05.2018. Зокрема, як вбачається із п.3 Порядку для розгляду питання про надання згоди орендарю на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна орендар подає заяву і такі документи: опис передбачуваних поліпшень і кошторис витрат на їх проведення; інформацію про доцільність здійснення поліпшень орендованого майна; приписи органів пожежного нагляду, охорони праці (за їх наявності); довідку балансоутримувача про вартість об`єкта оренди згідно з даними бухгалтерського обліку на початок поточного року; завірену копію проектно-кошторисної документації, якщо інше не встановлено договором оренди; звіт за результатами експертизи кошторисної частини проектної документації на здійснення невід`ємних поліпшень. При цьому, згідно листа Міністерства аграрної політики та продовольства України № 37-21-15/16734 від 06.08.2019 (а. с. 141 т. 1) вбачається, що здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна ПАТ «Львівський іподром» мало відбутися відповідно до проектно-кошторисної документації. Однак, встановити, що описова частина будівельних робіт по об`єкту капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром», опис передбачуваних поліпшень орендованого державного майна, що долучені ПрАТ «Львівський іподром» до Заяви про надання орендарю згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, підпадають чи не підпадають під ознаки створення нової речі в порядку поліпшення майна не представляється можливим, оскільки доказів з даного приводу суду не надано. Разом з тим, як вбачається із висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за зверненням ПрАТ «Львівський іподром» № 57/23 від 11.09.2023 , який підготовлено для подання до суду, об`єкт «Галерея» утворився в результаті виконаних будівельних робіт згідно проектної документації «Капітальний ремонт конюшень та допоміжних приміщень ДП «Львівський іподром» по вул. Стрийська в м. Львові Сідловична, адмінбудинок А-2, Коновязня Ч-1» являється окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому, суд звертає увагу на правові висновки, що містяться в постановах Верховного Суду України від 19.09.2011 у справі №3-82гс11, від 27.05.2015 у справі №6-159цс15 та підтверджується практикою Верховного Суду, зокрема в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 08.02.2019 у справі № 915/1344/17, постанові від 29.03.2018 у справі №909/935/15 про те, що створення нової речі (новоствореного нерухомого майна), як результату поліпшення орендованого майна, не відбувається, у випадку якщо майно не було введене в експлуатацію та зареєстроване у встановленому законом порядку, що принципово виключає можливість набуття права власності на таке нерухоме майно. Беручи до уваги, що спірний об`єкт нерухомого майна введений в експлуатацію шляхом реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (ССІ) від 21.01.2020 № ЛВ 141200210118 на підставі рішення уповноваженого суб`єкта держави, котре не оскаржувалося та не скасовувалося, а тому, з огляду на вищевикладене, право власності на такий об`єкт, як новостворене нерухоме майно, могло підлягати державній реєстрації. Одночасно, як вбачається із Акту за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Стрихар М.І. від 08.11.2023 на об`єкт нерухомого майна - галерею, розташовану за адресою [ADDRESS] зареєстровано право власності за ПрАТ «Львівський іподром» на підставі заяви [PERSON] та присвоєно реєстраційний номер у зв`язку із відкриттям розділу у Державному реєстрі прав № 2016996846101. При цьому, за результатами проведеної перевірки, встановлено допущення державним реєстратором порушення порядку реєстрації права власності за суб`єктом, котрим не поданого визначених Законом документів. При цьому, суд звертає увагу, що ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено визначення об`єктів, щодо яких проводиться державна реєстрація речових прав. Однак, камеральною перевіркою не встановлено порушення державним реєстратором вказаної норми, що може свідчити про те, що галерея, розташована за адресою [ADDRESS], є об`єктом, щодо якого проводиться державна реєстрація речових прав. Таким чином, прокурором та позивачем не доведено та не спростовано тієї обставини, що спірний об`єкт - галерея, загальною площею 189,6 м.кв., не є об`єктом нерухомого майна, в тому числі новоствореним в порядку поліпшень орендованого державного майна, речові права на котрий не підлягають державній реєстрації взагалі. Разом з тим, ВП ВС сформовано правовий висновок у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) від 04.07.18 про те, що факт володіння нерухомим майном можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (пункт 90 постанови). Таким чином, суд встановив, що не заперечується сторонами, що ПрАТ «Львівський іподром», зареєструвавши право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, заволодів ним. Наразі, з урахуванням вищевказаного принципу реєстраційного підтвердження володіння, нежитлове приміщення - галерея, загальною площею 189,6 в.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] перебуває у володінні відповідача 2 [PERSON] , так як, згідно п.14 Договору купівлі-продажу галереї від 05.06.2023, укладеного між ПАТ «Львівський іподром» та останнім, зареєстрованого в реєстрі 769, сторони узгодили, що право власності на приміщення у покупця виникає з моменту державної реєстрації права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка здійснюється одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору. При цьому, інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.07.2023 (а.с. 244 т.1) підтверджено, що право власності за [PERSON] набуте 05.06.2023 на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 769 від 06.06.2023. Зважаючи на позовні вимоги, що випливають з предмету та підстав позову, та обставини, встановлені вище, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Так, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном є негаторним позовом. Оскільки, як випливає із ч.1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто заявити негаторний позов. При цьому, ВП ВС у постанові від 04.07.2018 справі № 755/18006/15-ц роз`яснила, що позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном. Як вбачається із вищевикладеного, наразі спірний об`єкт - галерея, фактично та юридично міг вибути із володіння позивача, оскільки речові права на такий є зареєстрованими за [PERSON] , а тому, останній набув щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набув й право володіння (Постанова ВП ВС від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц). З огляду на це, з позовних обґрунтувань не вбачається, які дії ПАТ «Львівський іподром» вчиняються чи можуть бути вчинені та являють собою перешкоди у користуванні та розпорядженні майном позивача, оскільки будь-яких доказів про те, що відповідач 1 наразі є користувачем чи володільцем спірного майна, не надано. Крім того, позивач та [PERSON] не перебувають у договірних відносинах щодо спірного майна, що являється індивідуально визначеною річчю. Разом з тим, стверджувати, що між позивачем та ПАТ «Львівський іподром» також відсутні договірно-зобов`язальні відносини не представляється можливим, виходячи з положень договору оренди нерухомого державного майна, згідно котрого останній користується майном, віднесеним до сфери управління Фонду державного майна . При цьому, на спростування тверджень прокурора, викладених у позові, суд звертає увагу на те, що спірний об`єкт нерухомого майна - галерею, площею 189,6 кв.м. не можна вважати об`єктом нерухомого майна - сідловичною, адмін-будинком А-2 загальною площею 871,3 кв.м. переданим в оренду ПрАТ «Львівський іподром», оскільки такий не охоплюється площею останнього, котрий також має окремий реєстраційний номер майна 19931022 від 15.08.2007. Одночасно, зважаючи на документи, подані прокурором, суд погоджується, що нежитлове приміщення - галерея могло виникнути в процесі поліпшення орендованого державного майна. В той же час, будь-яких доказів, що ПАТ «Львівський іподром» порушено п. 9 Порядку, затвердженого Наказом ФДМУ№686 від 25.05.2018, згідно котрого після здійснення дозволених орендарю невід`ємних поліпшень такий надає орендодавцю інформацію про завершення виконання робіт з поданням копій підписаних замовником і підрядником актів приймання виконаних робіт та документів, що підтверджують оплату зазначених робіт, при здійсненні невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, прокурором та позивачем не надано, так само як і не зазначено, що вказані обставини були предметом судового розгляду. Крім того, жодними фактичними даними не підтверджено, що орендодавець в силу зобов`язань, передбачених п. 10 вищевказаного Порядку, вносив до бази даних інформаційно-пошукової підсистеми Фонду державного майна України «Етап - Оренда» інформацію про зміст поліпшень орендованого державного майна, витрати на поліпшення та джерело їх фінансування, або, що відповідачами чинилися перешкоди у виконанні такого обов`язку. Одночасно, важливою є також обставина, встановлена у ході камеральної перевірки реєстрації речових прав на спірний об`єкт, що у Державному реєстрі прав не було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, вказаний у Декларації, до його реконструкції. У зв`язку із чим, суд визнає суперечливими доводи прокурора про те, що якщо право власності на нерухоме майно залишається зареєстрованим за дійсним власником, однак таке майно незаконно використовує інша особа, то потрібно звернутися до суду не з віндикаційним, а з негаторним позовом, оскільки в такому разі усунення перешкод у користуванні власником своїм майном і буде ефективним способом захисту порушеного права, так як жодних доказів про те, що спірний об`єкт нежитлового приміщення є зареєстрованим за позивачем не надано. Як вбачається із висновків ВП ВС, викладених у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. ВП ВС прийшла також до переконання, що ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (Постанова від 9 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц). Таким чином, з наведеного слідує, що в основі розмежування негаторного та віндикаційного позовів лежить саме критерій володіння: якщо порушено правомочність володіння, застосовується віндикаційний позо, оскільки власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою. Якщо створюються перешкоди в користуванні - негаторний позов. З огляду на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 15 березня 2023 року по справі № 725/1824/20, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Саме вирішуючи віндикаційниц позов, суд, відповідно до статті 328 ЦК України має врахувати, що набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, та при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, в який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Зазначене, зокрема, також узгоджується із висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18. Так, суд касаційної інстанції підтвердив те, що негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (п.113). При цьому однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Хоча, як встановлено судом вище, позивач та відповідач 1 перебувають у договірних відносинах. Крім того, ВС також вказав, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Як випливає з позовних вимог, спірне майно наділене індивідуальними ознаками (назва, площа, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна), хоча як вбачається із обґрунтувань позову, галерея не є окремим об`єктом нерухомого майна, а складовою частиною будівлі сідловочної, загальною площею 871,3 кв.м., котра в Державному реєстрі речових прав має окремий реєстраційний номер, а тип майна вказано, як сідловочна, адмінбудинок літ А-2. З огляду на це, такі твердження та вимоги прокурора є непослідовними, оскільки є незрозумілим, щодо котрого об`єкту відповідачами чиняться перешкоди позивачу, галереї чи сідловочної, адмінбудиноку літ А-2. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження N 14-256цс18)). Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову (постанова від 18.12.2019 Справа № 522/1029/18) Заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним правочину, прокурор доводив, що такий містить ознаки фраудаторного. Надаючи оцінку доводам прокурора, суд звертає увагу на висновки, викладені у постанові КЦС ВС від 13 квітня 2022 року у справі № 757/62043/18-ц. Так, суд вказав, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин та не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення боргу; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) майно відчужено під час дії заборони відчуження на підстави ухвали суду про забезпечення позову про стягнення боргу. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення відповідальності перед кредитором (постанова від 01 квітня 2020 року у справі № 182/2214/16-ц). Аналізуючи викладене, вбачається, що при укладенні фраудаторного правочину, у відповідача наявне право, однак, він ним зловживає, використовує недобросовісно. Разом з тим, як вбачається із позовних вимог, прокурором доводиться, що відповідач ПАТ «Львівський іподром» права на відчуження майна не мав, оскільки не являється власником такого, так як майно є державним, що є також обставинами, котрі підлягають доведенню саме при зверненні до суду із віндикаційним позовом. Вказане підтверджується також висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, згідно котрих ВС звертає увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. У зв`язку із чим, доводи позову про визнання договору недійсним внаслідок його фраудаторності є суперечливими, оскільки, якщо відповідач 1 не набув прав власника на об`єкт нерухомого майна, відповідно не міг використовувати таке право на шкоду іншим суб`єктам, оскільки такого не мав. В протилежному випадку, якщо йому таке право було належним, тоді, які підстави для усунення перешкод у користуванні майном, яке йому правомірно належить. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Подібний висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155). З огляду на вищевикладене, судове рішення про задоволення позову буде ефективним тоді, якщо забезпечить належний захист, відновлення права чи інтересу саме у тому судовому процесі, у якому це рішення ухвалене, і останнє можливо виконати, застосувавши відповідні юридичні механізми. Із цього слідує, що не є ефективним засобом юридичного захисту таке судове рішення про задоволення позову, яке: (а) не дозволяє захистити, відновити відповідне право або інтерес позивача; (б) створює передумови для іншого судового процесу, у якому має відбутися такий захист або відновлення (встановлює факти, які сторони можуть надалі використовувати як преюдиційні, або на підставі яких можливий перегляд іншого судового рішення, що набрало законної сили, за нововиявленими обставинами); (в) об`єктивно неможливо виконати, хоча зміст спірних правовідносин зумовлює потребу у судовому рішенні, що підлягає виконанню. Беручи до уваги ті обставини, що спірний об`єкт нерухомого майна перебуває у володінні [PERSON] в силу проведення державної реєстрації права власності за ним, щодо такого майна проведено державну реєстрацію речових прав як на об`єкт нерухомого майна, що прийнятий в експлуатацію, спірний об`єкт є відмінним від об`єкту нерухомого майна типу сідловочна, адмінбудинок літ А-2, право власності на котре зареєстроване за державою на підставі рішення суду та передано в оренду ПАТ «Львівський іподром», позивачем не наведено дій, які чиняться останнім, що є перешкодою позивачу у користуванні та розпорядженні спірним майном, котре не визнається Фондом державного майна України як новостворене, а як складова частина індивідуально визначеного майна, право власності на котре зареєстровано, однак жодних вимог щодо такого не пред`явлено, обставини протиправності вибуття спірного майна з володіння реального власника за даних обставин підлягають встановленню судом при розгляді віндикаційного позову, відтак суд приходить до переконання, що прокурором застосовано неналежний та неефективний спосіб захисту, що не забезпечить реальний захист порушеного права держави, а тому наведене є підставою для відмови у задоволенні позову. Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про відмову у позові, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed