Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

17.11.2021 [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до відповідача в якому просив: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : колісний транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, №куз. [NUMBER] ; квартиру двокімнатну № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 50,10 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 715687663220; квартиру однокімнатну №76, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 35,70 кв.м., житловою площею 17,80 кв.м.; боргове зобов`язання непогашеної частини отриманого кредиту в АТ «ПРАВЕКС БАНК» за договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021; боргове зобов`язання непогашеної частини отриманого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» за договором №1/2247209 від 16.08.2017; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру двокімнатну [ADDRESS] , площею 50,10 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 715687663220; обов`язок щодо сплати грошових коштів за непогашеною частиною боргового зобов`язання перед АТ «Креді Агріколь Банк» за договором №1/2247209 від 16.08.2017; обов`язок щодо сплати 1/2 частки грошових коштів за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021, укладеним з АТ «ПРАВЕКС БАНК»; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру однокімнатну №76, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 35,70 кв.м., житловою площею 17,80 кв.м., та колісний транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, №куз. [NUMBER] ; обов`язок щодо сплати 1/2 частки грошових коштів за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021, укладеним з АТ «ПРАВЕКС БАНК»; - поділити між [PERSON] та [PERSON] боргове зобов`язання непогашеної частини отриманого в АТ «ПРАВЕКС БАНК» кредиту за договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що за період зареєстрованого шлюбу сторони як подружжя набули і їм належить на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними усе майно, яке є предметом спору у цій справі, у тому числі й боргові зобов`язання. Фактично сторони не проживають разом, не мають спільного бюджету, припинили подружні стосунки з лютого 2021 року, у зв`язку з чим позивачем подано позов до Дергачівського районного суду Харківської області (справа №619/4986/21). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дергачівського районного суду Харківської області від 17.11.2021 вказана справа за позовом [PERSON] надійшла на розгляд судді Овсяннікова В.С. (цивільна справа №619/5545/21) (т. 1 а.с. 89). Ухвалами судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження; забезпечено позов шляхом накладення заборони відчуження автомобіля PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний номер [NUMBER] , 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , до вирішення справи по суті судом (т. 1 а.с. 92, 95-96). 04 січня 2021 року до суду надійшло пояснення щодо позову третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерного товариства «Правекс Банк», у якому зазначено, що при видачі кредиту, банк оцінював можливість повернення кредиту саме позивачем, а не будь-якою іншою особою, тому перекладення позивачем половини зобов`язань за кредитом на відповідача прямо порушує права кредитора АТ «Правекс Банк», адже кредит жодним майновим чином не забезпечений та його повернення засновується саме на платоспроможності позивача (т. 1 а.с. 116 - 118). Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 17.11.2022 справа №619/5545/21 (провадження №2/535/757/22) передана головуючому судді Нечипоренко І.М. (т. 1 а.с. 122). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 19.01.2023, проведеного через припинення суддею Нечипоренко І.М. виконання повноважень судді Котелевського районного суду Полтавської області у зв`язку із закінченням строку її відрядження з Дергачівського районного суду Харківської області, справа №619/5545/21 надійшла на розгляд судді Шолудько А.В. (т. 1 а.с. 124-125). Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 28.03.2023 справа №619/5545/21 прийнята до провадження суддею Шолудько А.В. та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 127-128). 06.12.2023 до Котелевського районного суду Полтавської області надійшла спільна заява сторін про затвердження мирової угоди (т. 1 а.с. 182-183). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 28.03.2024 відмовлено у затвердженні мирової угоди сторін від 01.12.2023 у справі №619/5545/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», Акціонерне товариство «Правекс Банк» та продовжено судовий розгляд цивільної справи, закрито підготовче провадження й призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 216-217). Сторони та представники сторін у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, у тому числі позивач у порядку п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України (том 2 а.с. 101, 105-111), про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не подавали. Представник позивача адвокат Заруцький Руслан Михайлович, який діє на підставі довіреності від 22.12.2023 (т. 2 а.с. 114-16), подав через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримав у повному обсязі (том 2 а.с. 112-116). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.06.2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції (т. 1 а.с. 15). Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09.12.2021 у справі 619/4986/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 17.06.2006 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис 887. Вказане рішення набрало законної сили 11.01.2022 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень під № 101757316) (т. 2 а.с. 117-119). Частиною четвертою статті 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України. У результаті поділу майна подружжя шляхом визначення часток кожного із подружжя відбувається зміна режиму права спільної власності зі спільної сумісної власності на спільну часткову власність (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2023 у справі № 523/8641/15). У абзаці 2 пункту 23, абзаці 1 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 від 21.12.2007 надано роз`яснення, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином, вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц). Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати усе спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20). Якщо майно набуто під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №161/14048/19. Сторонами визнається та не заперечується, що за період зареєстрованого шлюбу вони як подружжя набули та їм належить на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними усе майно, яке є предметом спору у цій справі, а саме: 1) квартира двокімнатна [ADDRESS] , площею 50,10 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 715687663220, власником якої є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.08.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №94699663 від 16.08.2017 (т. 1 а.с. 48); ринкова вартість квартири станом 22.10.2021 становить 656310 (шістсот п`ятдесят шість тисяч триста десять) грн (т. 1 а.с. 52); 2) квартира однокімнатна №76, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 35,70 кв.м., житловою площею 17,80 кв.м., власником якої є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.10.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16608687 від 10.11.2007 (т. 1 а.с. 27-29); ринкова вартість квартири станом 22.10.2021 становить 467670 (чотириста шістдесят сім тисяч шістсот сімдесят) грн (т. 1 а.с. 34); 3) колісний транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , 2011 року випуску, №куз. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 24.04.2021 (т. 1 а.с. 16); вартість транспортного засобу PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , станом на 22.10.2021 становить 222700 (двісті двадцять дві тисячі сімсот) грн (т. 1 а.с. 18-23); 4) боргове зобов`язання за кредитним договором №1/2247209 від 16 серпня 2017 року, який був укладений між ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] про надання кредиту на придбання нерухомого майна житлового призначення, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сума кредиту 300000,00 гривень (т. 1 а.с. 63-66, 80, 81). 5) боргове зобов`язання за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09 лютого 2021 року, який був укладений між АТ «ПРАВЕКС БАНК» та [PERSON] про надання кредиту на споживчі цілі, сума кредиту 300000,00 гривень (т. 1 а.с. 67-73). Сторонами не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 60 СК України на вищевказане майно та не заявлено вимогу про визнання такого майна своєю особистою приватною власністю (стаття 57 СК України). Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути\~визнання права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.062018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.098.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (пункт 72),\~від\~16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові\~Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 №523/14489/15-ц (пункт 70), при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги\~про поділ спільного сумісного майна. Метою заявленого позивачем позову є\~поділ спільного сумісного\~майна подружжя, набутого за час перебування у шлюбі позивача з відповідачкою. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі №308/7268/17, п. 59). Судом встановлено, що кошти за укладеним під час шлюбу договорами кредиту №1/2247209 від 16.08.2017 й №639RPUS210400001 від 09.02.2021 сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , належність зазначеного майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя сторонами не оспорюється. 16.08.2017 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1/2247209 від 16.08.2017 між [PERSON] та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» було укладено договір іпотеки Z1/2247209, за яким [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 74-79). Положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону (постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №201/6412/17). Під час судового розгляду встановлено, що сторони не досягли домовленості щодо поділу майна, що є у їх спільній сумісній власності, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, не укладали. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що набуте сторонами в період шлюбу спірне майно: 1) квартира двокімнатна [ADDRESS] , площею 50,10 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м.; 2) квартира однокімнатна №76, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 35,70 кв.м., житловою площею 17,80 кв.м.; 3) колісний транспортний засіб марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний №AX2951КН, 2011 року випуску, №куз. [NUMBER] є об`єктами спільної сумісної власності подружжя; та боргові зобов`язання: за кредитним договором №1/2247209 від 16.08.2017; за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021 є спільними. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя. Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц. Таким чином, обов`язок щодо сплати сторонами по 1/2 частці грошових коштів за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021, укладеним з АТ «ПРАВЕКС БАНК», не підлягає задоволенню без згоди кредитора, сторони несуть солідарну відповідальність перед кредитором, як за кредитним договором №639RPUS210400001 від 09.02.2021, так і за кредитним договором №1/2247209 від 16.08.2017. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту погашення/часткового погашення зобов`язань, сум несплаченої заборгованості за кредитними договорами, строк виплати за якими не настав станом на час розгляду справи у суді. Зі змісту наданих відповідачем документів, не вбачається, ким із сторін, за який період та в якому розмірі вносились кошти на погашення кредиту. Однак, позивач не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок відповідачки половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів в рахунок погашення кредитів, як солідарного боржника. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац 1 пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 від 21.12.2007). Загальна вартість належного сторонам спільного майна становить 1\~346\~680,00 гривень (квартира однокімнатна оціночна вартість 467670,00 грн + квартира двокімнатна оціночна вартість 656310,00 грн + транспортний засіб PEUGEOT 308 оціночна вартість 222700,00 грн), що підтверджується висновками долученими до матеріалів справи (т. 1 а.с. 23, 34, 52). Відповідачка не спростувала вартість спірного майна та не надала суду доказів про іншу вартість майна та не заявила клопотання про проведення судової товарознавчої експертизи, а тому суд приймає до уваги надані позивачем висновки про вартість спірного майна. Враховуючи надані висновки про вартість спірного майна, сторонам необхідно виділи майно на суму 673\~340,00 гривень (1\~346\~680,00 грн : 2 = 673\~340,00 грн) кожному. Під час розгляду справи установлено, що між сторонами склався сталий порядок окремого користування квартирами й транспортним засобом, а саме: позивач використовує для особистого проживання квартиру [ADDRESS] ; відповідачка квартиру [ADDRESS] , а також для особистих цілей використовує автомобіль марки PEUGEOT, моделі 308, реєстраційний № [NUMBER] , тому суд дійшов висновку про збереження вищевказаного порядку використання майна, оскільки за встановлених обставин це слугуватиме найбільш ефективному вирішенню спору між колишнім подружжям та в цілому забезпечить їх особисті потреби, а також відповідатиме принципу процесуальної економії. Вартість переданого майна у власність позивачу становить 656310,00 грн, відповідачу 690370,00 грн, тобто частка відповідача в спільному майні подружжя на 17030,00 грн більша ніж у позивача. З урахуванням вартості виділеного кожному з подружжя майна з відповідачки на користь позивача в рахунок компенсації половини вартості частки, яка перевищує вартість виділеного їй у власність спільного майна, підлягає стягненню 17030,00 грн. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя необхідно задовольнити частково. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». З огляду на те, що всі майнові вимоги спрямовані на поділ майна при розірванні шлюбу, судовий збір за кожну з них треба визначати згідно з пп 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу справлявся судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що станом на 01.01.2021 становило: не менше 908,00 грн та не більше 6810,00 грн). За змістом п. 1, 2 і 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається \~сумою, яка стягується, у позовах про визнання права власності вартістю майна, а у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, загальною сумою всіх вимог. З огляду на загальну суму всіх майнових вимог позивача, що становить 673340,00 грн, позивач повинен був сплатити 6733,40 грн судового збору за подання позовної заяви. Однак сплатив 3759,54 грн, що підтверджує квитанція від 12.11.2021 (т. 1, а. с. 9), тобто на 2973,86 грн менше від необхідного розміру (6733,40 грн 3759,54 грн = 2973,86 грн). Відповідно до пп. 4 п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою заяви про забезпечення позову ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що станом на 01.01.2021 становило 454,00 грн). Позивач сплатив\~454,00\~грн за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується\~квитанцією від 12.11.2021\~(т. 1, а.с. 84), яка ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.12.2021 була задоволена. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту зазначеної норми з відповідачки необхідно стягти судові витрати: на користь позивача в розмірі 4213,54 грн (3759,54 грн + 454,00 грн = 4213,54 грн), та на користь держави в розмірі 2973,86 грн. Відповідно до частин 7, 8 статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: partial