Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він по 31.12.2024 (включно) перебував у трудових відносинах з ТОВ «КАРПАТНАФТОХІМ». За час перебування в трудових відносинах з відповідачем останнім була нарахована та не виплачена заробітна плата у розмірі 169303,24 грн. Позивач зазначає, що відповідачем при звільненні його з роботи не проведено повного розрахунку по заробітній платі, а отже, відповідач порушив зобов`язання щодо здійснення розрахунку та виплати належних позивачу сум в день звільнення (31.12.2024) і, на момент звернення із даною позовною заявою, допустив затримку такого розрахунку, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Також позивач зазначає, що його середньоденний заробіток за останні місяці роботи складає 683,20 грн, а тому сума середнього заробітку за весь час затримки у виплаті зарплати за період з 01.01.2025 по 27.03.2025 (79 днів) становить 53972,80 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з ТОВ «Карпатнафтохім» на його користь 169303,24 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 по 27.03.2025 в розмірі 53972,80 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.15-16). 03.06.2025 позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просив суд: стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з березня 2024 по грудень 2024 в сумі 138655,95 грн (оскільки згідно судового наказу № 345/2086/24 виконавчою службою повністю стягнуто заборгованість по лютий 2024 року); стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по дату винесення рішення судом (а.с.20). У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами вручено представнику відповідача за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с.18), а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Позивач по 31.12.2024р. (включно) перебував у трудових відносинах з ТОВ «Карпатнафтохім» (відповідач). 31.12.2024 позивач був звільнений з роботи, що підтверджується наказом про звільнення з роботи (а.с.13). Згідно розрахункового листка відповідача за грудень 2024 року розмір належної йому до виплати заробітної плати за період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року становить 169303,24 грн, в тому числі за період з березня 2024 року по грудень 2024 року в сумі 138655,95 (а.с.12). Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, 01.04.2024 Калуським міськрайонним судом винесено судовий наказ про стягнення з ТОВ «Карпатнафтохім» на користь позивача 44947,29 грн невиплаченої зарплати за період з вересня 2023 року по лютий 2024 року (а.с.19). В довідці, яка видана ТОВ «Карпатнафтохім» 02.06.2025, зазначено, що станом на 02.06.2025 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 138655,95 грн (а.с.21). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.21 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.\~ Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст.15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу (при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення). В ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, а саме: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022р. у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) зроблено наступний висновок: «… стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). …». Згідно ч.1 та ч.2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77\~ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі за березень-грудень 2024, суд бере до уваги розрахунковий листок за грудень 2024 року (а.с. 12), наказ про звільнення з роботи (а.с.13), довідку ТОВ «Карпатнафтохім» від 02.06.2025 (а.с.21). Зазначена сума не спростована відповідачем, тобто відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження виплати нарахованої заробітної плати позивачу. Відповідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, стороною відповідача не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту виплати позивачу нарахованої заробітної плати за березень-грудень 2024. Суд враховує, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. А тому саме на роботодавця покладається обов`язок доказування виплати заробітної плати. Отже, загальна сума заробітної плати за березень-грудень 2024, яка мала бути виплачена відповідачем позивачу, становить 138655,95 грн. Щодо стягнення з ТОВ «Карпатнафтохім» на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виплати розрахункових суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, у п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р., встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з кількості робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015р. Згідно роз`яснень, викладених в п.6 постанови Пленум Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, нарахування податків та інших обов`язкових платежів проводиться підприємством при виплаті присудженої судом та належної працівнику суми. Згідно абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. середня заробітна\~плата обчислюється\~виходячи з\~виплат за\~останні два\~календарні місяці\~роботи,\~що передують\~місяцю,\~в якому\~відбувається подія,\~з якою\~пов`язана відповідна\~виплата. Як встановлено судом, станом на день ухвалення рішення у справі відповідачем не проведено позивачу повного розрахунку та виплати заробітної плати. 31.12.2024 позивач був звільнений з роботи згідно ст.38 Кодексу законів про працю України. Як вбачається з розрахункових листків [PERSON] , середньоденний заробіток позивача, виходячи з розрахунку за жовтень та листопад 2024 року (останні два місяці роботи без відпусток) становить 683,20 грн (а.с.11). Оскільки відповідно до вимог ст.117\~КЗпП з вини власника не було виплачено належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за період з 01.01.2025 року по день ухвалення рішення суду 09.06.2025 року є підставною. Однак, суд звертає увагу, що в позовній заяві позивачем було проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати зарплати, виходячи з кількості календарних, а не робочих днів, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України №6-195цс14 від 21.01.2015. Тому судом здійснюється розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час затримки виплати зарплати (за період з 01.01.2025 року по 09.06.2025 року), виходячи з кількості робочих днів. Кількість робочих днів за період з 01.01.2025 (наступний день після звільнення) по 27.03.2025 (дата подачі позовної заяви) становить 62 дні. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 42358,40 грн. (683,20 грн. х 62 робочих днів). Кількість робочих днів за період з 28.03.2025 по 09.06.2025 (день винесення рішення) становить 52 дні. Отже, середній заробіток за вказаний період, що підлягає стягненню, становить 35526,40 грн. (683,20 грн. х 52 робочих днів). Таким чином, середній заробіток за період з 01.01.2025 року по 09.06.2025 року, що підлягає стягненню, становить 77884,80 грн (42358,40 грн + 35526,40 грн). Дана сума визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 77884,80 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2025 року по 09.06.2025. Тобто позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1386,56 грн. Крім того, оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 1211,20 грн (мінімальний розмір судового збору). Підстави для негайного виконання рішення передбачені п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України: суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial