Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Представник позивача\~за довіреністю\~Гребенюк Олександр\~Сергійович,\~що діє\~в інтересах\~акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на йо го користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №\~б/н від 11.05.2019 в загальному розмірі 62\~705,11 грн. та понесені ним по справі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «Приватбанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим власноручно підписав 11.05.2019 анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Як стверджується в позові, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним 11.05.2019 заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на відповідному банківському сайті - складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. Також зазначили, що одночасно із вищезазначеними свідченнями приєднання до угоди відповідача, дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем Договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Отже стверджують, що підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 15\~000,00 грн., який у подальшому був збільшений до 50\~000,00 грн., для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання не виконав в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась станом на 17.09.2023 заборгованість у розмірі 62\~705,11 гривень, яка складається з наступного: 49\~834,49 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 12\~870,62 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, нарахована пеня, нарахована комісія. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. 19.10.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 14.12.2023 відповідачем через канцелярію суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі №308/17978/23. В обґрунтування клопотання зазначила, що кошти, які просить стягнути з неї АТ КБ «Приватбанк» були викрадені у відповідачки громадянином [PERSON] з її кредитної картки, в зв`язку з чим Ужгородським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження, де гр. [PERSON] має процесуальний статус потерпілої. Враховуючи вищенаведене, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України просила зупинити розгляд справи №308/9909/17 до вирішення справи №308/6682/23 та набуття у ній рішенням суду (вироком) законної сили. Ухвалою суду від 12.02.2024 у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі №308/17978/23 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. 12.02.2024 представником відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про залучення [PERSON] ( [ADDRESS] ) до участі у справі №308/17978/23 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача. В обґрунтування клопотання зазначила, що кошти, які просить стягнути з неї АТ КБ «Приватбанк» були викрадені у відповідачки громадянином [PERSON] з її кредитної картки, в зв`язку з чим Ужгородським міськрайонним судом розглядається кримінальне провадження, де гр. [PERSON] має процесуальний статус потерпілої. Ухвалою суду від 12.02.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача Бухтоярової\~О.В.\~про залучення\~ [PERSON] \~в якості\~третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача по справі №308/17978/23 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив такі задовольнити. Зазначив, що відповідачка своїми діями не забезпечила збереження конфіденційної інформації стосовно даних пін-коду картки від сторонніх осіб, а відтак за зняття коштів повинна нести відповідальність відповідачка. Також зверну увагу, що відповідачка офіційно не звернулася до банку щодо спірних операцій і банк не володів інформацією щодо кримінальної справи. Наголосив, що кошти знімались не одноразово, а протягом 6 днів, що підтверджується випискою по транзакціям. Відповідачка в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, зазначила, що спірні кошти не знімала, що вона стала жертвою викрадення коштів. Підтвердила, що дійсно її знайомий [PERSON] злочинним шляхом відібрав у неї картку, і використовував її для розрахунку в магазинах та знімав кошти з банкоматів, використовуючи при цьому пін-код до картки. Проте заперечила факт передачі [PERSON] конфіденційної інформації, на її думку, він міг отримати таку підгледівши дані пін-коду в черзі, коли відповідачка вводила таку інформацію при розрахунках. Представник відповідачки в судовому засіданні підтримала позицію відповідачки, просила у позові відмовити, зазначила, що дійсно наразі в провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває обвинувальний акт щодо [PERSON] стосовно викрадення останнім коштів з кредитної картки [PERSON] , відповідачка у вказаному кримінальному провадженні визнана потерпілою. Також підтвердила, що у вищезазначеному кримінальному провадженні потерпілою заявлений цивільний позов до [PERSON] . Просила врахувати позицію Верховного Суду в постанові КЦС ВС від 16.08.2023 у справі №176/1445/22, згідно якої саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню Пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Стверджує, що списання грошових коштів відбулося не за розпорядженням позивачки, і вона не повинна нести відповідальність за такі операції. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.05.2019 АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження своїх вимог надало копію Заяви [PERSON] . про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11.05.2019, в якій зазначено особисту інформацію відповідача. У заяві підписаній відповідачем зазначено, що він підписанням цієї заяви приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщено на офіційному сайті банку, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. Вказана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг підписана відповідачкою. 11.05.2019 вона отримала кредитну карту із строком дії до 02/23, з кредитним лімітом у розмірі 15\~000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт декілька разів змінювався, 08.12.2022 кредитний ліміт збільшений до 50\~000,00 грн., 01.05.2023 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. З Виписки за договором б/н, укладеним між банком та [PERSON] за період з 11.05.2019 по 25.09.2023, простежується рух коштів, які отримала відповідачка та користувалася ними. Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 11.05.2019 становить станом на 17.09.2023 62\~705,11 гривень, яка складається з наступного: 49\~834,49 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 12\~870,62 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, нарахована пеня, нарахована комісія. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055\~ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України\~визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.05.2019 у розмірі 62\~705,11 гривень, яка складається з наступного: 49\~834,49 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 12\~870,62 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Щодо посилання відповідачки на те, що кошти, які просять стягнути із неї АТ «Приватбанк» були викрадені гр. [PERSON] і саме він має їх повернути, суд зазначає наступне. Предметом розгляду даного позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.05.2019. Обставинами, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги є невиконання гр. [PERSON] умов кредитування в частині ненадання позивачу своєчасно грошових коштів для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальна справа №308/6682/23 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч.ч.1,2 ст.361, ч. 4 ст. 185 КК України, потерпілою у вказаній справі визначено гр. [PERSON] . Як зазначила представник відповідача, списання спірних грошових коштів відбулося не за розпорядженням відповідачки, і вона не повинна нести відповідальності за такі операції, адже кошти, які просить стягнути з неї АТ КБ «Приватбанк» були викрадені у відповідачки громадянином [PERSON] з її кредитної картки. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення\~\~це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого\~законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. У рішенні № 3-р(ІІ)/2022 від 08.06.2022 за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України (справа щодо презумпції невинуватості) Конституційний Суд України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким під час оцінювання доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Конституційний Суд України зазначає, що конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами\~статті 62\~Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За частиною першою статті 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості. Виходячи з\~предмету спору\~та суб`єктного\~складу сторін,\~суд звертає\~увагу,\~що на даний\~час спірні\~правовідносини склались\~виключно між\~сторонами у\~цивільній справі\~№308/17978/23.\~У разі встановлення винних осіб по факту викрадення грошових коштів з банківських карток АТ КБ «ПриватБанк», які належали відповідачці, в рамках кримінального провадження, вона має право звернутися до винних осіб із цивільним позовом та стягнути завдану матеріальну шкоду. Також суд звертає увагу, що відповідно до відповідно до п.п 1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг обов`язком клієнта є не передавати картки, стікер PayPass, Піни третім особам, не використовувати картки, стікери PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству. Підпунктом 1.1.2.1.12 визначено, що клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, Піна або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незадовільному використанню. Клієнт зобов`язаний інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера PayPass, Піна, SIM-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. Як вбачається з виписки по рахунку в спірний період кошти з карткового рахунку знімались як у готівковій формі із застосуванням пін-коду картки, який відомий тільки власнику картки, так відбувались і безготівкові розрахунки. За таких обставин, саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення конфіденційної інформації. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 10.07.2019 по справі №\~522/22780/15-ц. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved