Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду з вимогою витребувати з незаконного володіння відповідача [PERSON] кота гімалайської породи метис на ім`я « [PERSON] », [INFO] , з мікрочіпом № [NUMBER] , який належить позивачеві на праві приватної власності. Кіт був переданий відповідачу на тимчасове утримання через обставини, пов`язані з від`їздом позивача за кордон, однак після повернення вона не змогла його повернути, оскільки відповідач відмовилась добровільно його повернути, вчинила фізичний опір та незаконно підробила документи на тварину. Позивач вважає, що відповідач порушує її право приватної власності, оскільки не передає майно за першою вимогою, а також чинить перешкоди у користуванні ним. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися до суду із вимогою про витребування тварини з чужого незаконного володіння з метою поновлення свого права власності та повернення кота, який має індивідуальні ознаки, зокрема зареєстрований мікрочіп. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.02.2025 відкрито провадження у зазначеній вище справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 26.03.2025 р. від [PERSON] надійшла заява про долучення документів. Також, 26.03.2025 р. від [PERSON] надійшло пояснення, яким позов вона не визнає, виходячи з наступних підстав. Коли почалася війна, то 26.02.2022 року син позивачки [PERSON] , з яким вона була знайома, приїхав до м. Калуша, а вже через деякий час змушений був виїжджати на роботу за межі міста Калуша на тривалий час, тому він просто залишив кота. Жодних умов щодо утримання кота не обговорювалось, не вказувалось на те, що він буде перебувати у них тимчасово і не передбачалося повернення кота за першою вимогою. Кіт у них перебував з 26.02.2022 року по 10.12.2024 р., тобто 2 роки 10 місяців. В кінці 2024 року у неї пропав пакет із деякими документами, в тому числі і ветеренарно-санітарний паспорт. По-скільки необхідно було звернутися з котом до ветлікаря, то вона була змушена виготовити новий паспорт. Також зазначила, що 10.12.2024 року кіт втік. Вона намагалася його знайти, давала оголошення, однак до цього часу вона його не знайшла. Вказала, що про це було відомо позивачці 15.12.2024 року, коли вона прийшла до неї у квартиру, влаштувала сварку й побила її, що підтверджується довідкою № 4828 від 15.12.2024 року про надання мд. Допомоги лікарям Калуської ЦРЛ. 21.05.2025 р. від представника позивачки [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що позивачка є єдиним законним власником тварини, яка була придбана, ідентифікована чіпом та забезпечена належним доглядом за її кошти. На час вимушеного виїзду з України кіт був переданий відповідачці [PERSON] на тимчасове утримання без оформлення жодних правовстановлюючих документів. Після повернення позивачка неодноразово зверталась із вимогою повернути кота, однак відповідачка відмовилася, чим порушила право власності позивача. Вважає, що ключовим у спорі є факт, що відповідачка вчинила дії, спрямовані на незаконне оформлення права власності на тварину, зокрема оформила новий ветеринарний паспорт із вже наявним мікрочіпом, що суперечить чинному порядку. В матеріалах справи містяться докази ветеринарні документи, довідки, фото- та відеоматеріали, що підтверджують належність кота саме позивачці. Відсутність правочину між сторонами, небажання відповідачки повернути майно, а також емоційна прив`язаність тварини до власниці свідчать про очевидне порушення цивільних прав позивачки. 06.06.2025 р. від [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що вона не заперечує того факту, що кіт належав позивачці. Однак зауважила, що з позивачкою вона не була знайомою, кота вона їй не залишала і з нею у неї не було жодних домовленостей. Його залишив її син і їх не попереджував, що це тимчасово. Вперше вона побачила позивачку 15.12.2024 року, до цього не було навіть телефонних дзвінків. Також повторно зазначила, що на даний час кіт відсутній з 10.12.2024 р. і вона не може його знайти. 10.06.2025 р. від представника позивачки [PERSON] надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що позивачка законний власник кота на ім`я [PERSON] , що підтверджується ветеринарним паспортом, мікрочіпом та фото- й відеоматеріалами. Тимчасове передання тварини родині [PERSON] у 2022 році не супроводжувалося жодною передачею права власності чи домовленістю про відчуження. Попри неодноразові прохання повернути тварину (в тому числі письмові звернення, дзвінки та особисті приїзди), Відповідач незаконно утримує її та оформила новий паспорт з фальшивими даними. Після останньої спроби повернення 15 грудня 2024 року позивачка зазнала агресії, фізичного впливу та зверталась за медичною допомогою, що підтверджується зверненнями до поліції та лікарів. Відсутність згоди на відчуження тварини, зловживання довірою та оформлення фіктивної документації свідчать про неправомірне заволодіння майном. Дії відповідачки грубо порушують права позивачки, що дає законні підстави для витребування тварини. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак її представник подала заяву про розгляд справи без участі позивачки, позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задоволити. Відповідачка також у судове засідання не з`явилася, однак подала заява про розгляд справи без її участі, даний позов вважає безпідставним, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.ст.\~15,\~16 ЦК України). Статтею 12 ЦПК України\~\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ході\~слухання справи,\~позивачка та\~відповідачка підтвердили,\~що всічні 2022 р. позивач поїхала закордон і кота разом із паспортом про право власності залишила своєму сину [PERSON] , який у зв`язку із роботою вимушений був залишити кота в батьків своєї дівчини [PERSON] та [PERSON] в м. Калуш, які проживають за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1\~ст. 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Нормою\~статті 387 ЦК України\~визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Часткою 1\~статті 347 ЦК України\~визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Позивачка надала суду документи на підтвердження її права власності на тварину: ветеринарний паспорт, у якому зазначена саме вона як власник, мікрочіп, що ідентифікує тварину, фотоматеріали, відео, листування. Разом з тим, основна вимога позову сформульована як вимога про витребування майна (домашньої тварини) - тобто конкретне, матеріально визначене майно, що перебуває у фізичному володінні відповідача. Поведінка позивачки, та її дії, які полягали у свідомій та добровільній передачі майна (кота) своєму синові, який у подальшому залишив майно у власність відповідачки, свідчили про відмову від права власності на кота, оскільки доказів іншого до суду надано не було. Позивачкою не було надано суду доказів, що вона передала кота на тимчасове проживання на певний строк, що вона оплачувала відповідачці витрати на утримання кота тощо. Відсутні підстави вважати, що відповідачка заволоділа майном незаконно та без відповідної правової підстави. Статтею 336 ЦК України\~передбачено, що особа, яка заволоділа рухомою річчю, від якої власник відмовився (стаття 347 цього Кодексу), набуває право власності на цю річ з моменту заволодіння нею. Приписами\~статті 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Однак, з письмових пояснень відповідачки, а також з відсутності доказів фактичного володіння котом на день розгляду справи, суд встановив, що тварина станом на момент ухвалення рішення у володінні відповідача фактично відсутня, оскільки зникла ще у грудні 2024 року Відповідно до усталеної судової практики, позов про витребування майна є способом захисту, застосовуваним лише тоді, коли майно перебуває у фактичному володінні відповідача і може бути ідентифіковано. Вимога про витребування домашньої тварини, як індивідуально визначеного майна, неможлива до задоволення, якщо: таке майно фактично відсутнє у відповідача; його місцезнаходження невідоме; відповідач не має реальної фізичної чи юридичної можливості передати його позивачеві. У зв`язку з цим, суд не має об`єктивної можливості реалізувати вимогу про витребування майна, яке не перебуває у володінні відповідача. Враховуючи, що позивач не заявляла додаткових вимог зокрема, про визнання права власності, відшкодування шкоди або витрат, суд позбавлений можливості надати інший спосіб захисту права. З огляду\~на вищевикладене,\~суд вважає\~позовні вимоги\~такими,\~що не\~підлягають задоволенню\~у зв`язку\~з відсутністю\~майна у\~володінні відповідача,\~що унеможливлює\~застосування способу\~захисту,\~обраного позивачем. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо повного тексту рішення. Останній день строку виготовлення повного тексту даного рішення припадав на 15 червня 2025 року. Однак, 15.06.2025 р. був вихідним днем, а перший після цього робочий день був понеділок: 16.06.2025 року. Також суд відзначає, що за положеннями ч. 3\~ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Тому зважаючи на викладене, і оскільки кількість встановлених судом обставин, кількість досліджених і описаних доказів та аргументів сторін вимагали від судді детального і відповідного викладу у цьому рішенні, повний текст рішення було виготовлено тільки 16.06.2025 року.

Outcome: dismissed