Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Ковальов В.М. через систему «Електронний суд» звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала справа № 754/13216/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача Перша київська державна нотаріальна контора, про стягнення заборгованості зі спадкоємця. Рішенням суду від 11.12.2023, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2024 позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 09.11.2013 у розмірі 1 475 доларів США в межах вартості успадкованого майна після смерті [PERSON] . Крім того, додатковим рішенням суду від 21.12.2023 у цій же справі вирішено стягнути з [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. При цьому, відповідачка присуджений розмір позики 1 475 доларів США та 4000 грн. витрат на правничу допомогу повернула лише в межах виконавчого провадження 11.02.2025. У зв`язку з вище викладеним позивач звертається до суду з даним позовом в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача 3% річних за період прострочки повернення позики та збитки від інфляції за період прострочки повернення витрат на правову допомогу, а також судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Якубовська П.А. до суду подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідачка позовні вимоги позивача [PERSON] , вважає безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Сторона відповідача вказує, що вимоги щодо стягнення втрат на інфляційне знецінення гривні, 3% річних та витрат на правничу допомогу, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України та не може вважатися майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, як про те необгрунтовано стверджує сторона позивача. Крім того, грошові кошти за рішенням суду у справі №754/13216/21, яке набрало законної сили, були стягнуті з відповідачки у порядку та у спосіб передбачений VI розділом ЦПК України, що спростовує необгрунтовані твердження представника позивача про вину відповідачки. Також сторона відповідача звертає увагу суду, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини, а до недоговірних зобов`язань не повинні застосовуватись, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити, а також відповідач просить відмовити в позові з огляду на ситуацію в України та стан здоров`я. Письмові матеріали справи також містять відповідь на відзив, поданий представником позивача через систему «Електронний суд». Відповідно до якого, представник позивача посилаючись на правові позиці Верховного Суду вказує на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. У зв`язку з вказаним та з врахуванням принципу рівності сторін перед законом і судом, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити з підстав викладених в позові та відповіді на відзив. Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що рішенням суду від 11.12.2023, зміненим постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2024 позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики (розписки) від 09.11.2013 у розмірі 1 475 доларів США в межах вартості успадкованого майна після смерті [PERSON] . Судове рішення набрало законної сили 06.11.2024 (а.с.9-15). Додатковим рішенням суду від 21.12.2023 у цій же справі №754/13216/21 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Додаткове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 23.01.2024, про що свідчить відмітка в ЄДРСР та на виконавчому листі (а.с.17-19). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бокатовою Т.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/13216/21 від 21.01.2025 (а.с.74-76). 11.02.2025 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бокатовою Т.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 754/113216/21 від 21.01.2025 згідно п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.5-6). Позивач, звертаючись із вказаним позовом до суду зазначає, що відповідачкою присуджений розмір позики 1 475 доларів США та 4000 грн. витрат на правничу допомогу повернуто лише в межах виконавчого провадження 11.02.2025, а відтак просить стягнути 3 % річних, згідно ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Таким чином, 3 % річних та індекс інфляції мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума. Позивач просить стягнути три відсотки річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати у розмірі 1137,43 грн. за період з 06.11.2024 (дата набранням законної сили постанови суду) до 11.02.2025 (дати списання коштів з рахунку боржника) та за період з 23.01.2024 (дата набранням законної сили рішенням суду) до 11.02.2025 (дати списання коштів з рахунку боржника) відповідно до розрахунку наведеного у позовній заяві. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» ведено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, у постанові від 06.09.2023 у справі № 910/8349/22 Верховний Суд виснував наступне: тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. За період після прострочення повернення позики після закінчення дії кредитного договору підлягають стягненню річні проценти відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно - правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.202 у справі № 209/3085/20). У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 у справі за № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне: «Тлумачення як статті 3ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Отже, суд дослідивши наявні в матеріалах справи встановив, що грошове зобов`язання у відповідачки виникло з 06.11.2024 (дата набрання законної сили рішення по справі), та враховуючи те, що грошові кошти за рішенням суду у справі №754/13216/21, яке набрало законної сили, були стягнуті з відповідачки у порядку та у спосіб передбачений VI розділом ЦПК України, а також те, що у період з 24.02.2022 по даний час в Україні діє воєнний стан, а відтак відповідачка звільнена від сплати 3% річних від прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed