Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

17.12.2024 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач участі у вихованні їх спільної дочки не приймає, не піклується нею, допомоги не надає, участі у житті та вихованні дитини не приймає. 30.12.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 03.01.2025 відкрите провадження по справі у порядку загального позовного провадження із встановленням відповідачу строку для подання відзиву. 12.02.2025 закрите підготовче провадження по справі, призначене судове засідання, роз`яснено відповідачу, що у разі повторної неявки в судове засідання суд вирішуватиме справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України. Викликано свідків у судове засідання за клопотанням представника позивачки для допиту. 28.02.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Лубенської міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав. 12.03.2025 розгляд справи відкладений у зв`язку із неявкою відповідача у судове засідання, повідомленого про дату, час, місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення № 0610230714625 згідно інформації, наявної у комп`ютерній програмі «Д-3», за вих. № 524/15641/24/8787/2025. Відомості про вручення відповідачу поштового відправлення станом на початок судового засідання канцелярією суду не передавалось. Разом із тим, зазначене поштове відправлення вручене за довіреністю 25.02.2025 відповідно до інформації з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» за посиланням https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html. 14.04.2025 у судовому засіданні заслуханий представник позивачки, який не наполягав на допиті свідків, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Судом оголошена перерва у зв`язку із необхідністю заслуховування особистих пояснень позивачки та думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. 05.05.2025 розгляд цивільної справи відкладений повторно у зв`язку із нез`явленням відповідача. Відомості про вручення йому повідомлень про дату, час і місце судового засідання відсутні, станом на початок судового засідання канцелярією суду не передавалось. 03.06.2025 у судовому засіданні заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , за відсутності матері, оскільки остання заінтересована у справі, однак у присутності психолога [PERSON] (працюючої психологом Першої гімназії ім. М. Номиса Лубенської міської ради) та представника органу опіки та піклування [PERSON] . Неповнолітньою [PERSON] повідомлено, що остання проживає разом із мамою. Батька свого пам`тає дуже погано. Коли його бачила останній раз не пригадує. Він для неї не дзвонить, не приїздить, подарунки не передає, мамі не допомагає. Іншого дитина суду не повідомила. Психолог та представник органу опіки та піклування повідомили про відсутність зауважень, пропозицій щодо з`ясування думки дитини. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити у повному обсязі. За відсутності підтримки стосунків із дочкою протягом тривалого часу та зацікавленості щодо життя дитини, відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, обравши саме такий спосіб життя, у якому не має місця для дочки. Зазначила, що перебуває у шлюбі із чоловіком, який бажає усиновити у подальшому її дочку. Чоловік є військовослужбовцем, який має намір продовжувати свою службу. Інших дітей у подружжя не має. Відповідач ніколи не зможе стати для дитини зразковим прикладом, не підготує її до самостійного життя, не навчить духовним цінностям, а тому позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дитини у кращий бік. Крім того, у нього наявна інша дитина. Посилається також на надану відповідачем нотаріально посвідчену заяву зі своєю згодою на позбавлення його батьківських прав, що свідчить про байдужість до долі дитини, відсутність наміру змінювати свого ставлення до неї. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини повідомила, що зверталась до суду про стягнення аліментів із відповідача та не бажає отримувати від нього будь-якої допомоги у подальшому. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, обгрунтовуючи тим, що зазначене відповідатиме найкращим інтересам дитини у цьому конкретному випадку. У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлений про дату, час, місце розгляду справи за вих. № 524/15641/24/23088/2025 від 14.04.2025, № 524/15641/24/28101/2025 від 06.05.2025. Зазначені поштові відправлення повернуті на адресу суду по причині відсутності особи за зазначеною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Неявка у судове засідання учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених ст. 223 ЦПК України. Про причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення (ч.4 ст.223 ЦПК України). 03.06.2025 ухвалою суду постановлено провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи про позбавлення батьківських прав. 03.06.2025 суд на підставі ст. 244 ЦПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклавши його ухвалення та проголошення, оголосивши дату та час його проголошення, а саме: 15 год 04.06.2025. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи позивачки, його представника, заслухавши у присутності психолога та представника орагну опіки та піклування думку дитини, дослідивши висновок органу опіки та піклування із усіма матеріалами справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних по справі доказів, на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом установлено, що позивачка та відповідач перебували у шюбі, від якого [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.10.2022 Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1219. 14.11.2014 Чорнухинським районним судом Полтавської області ухвалене рішення по справі № 549/599/14-ц, провадження № 2/549/180/14, за заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини із матір`ю та зміну прізвища позивачки після розірвання шлюбу - « [PERSON] », яке набрало законної сили 25.11.2014. 14.10.2023 позивачка уклала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане 14.10.2023 Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стануу Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції). У матеріалах справи наявний оригінал заяви [PERSON] від 06.12.2024, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтаської області Курячим В.М., зареєстрованої у реєстрі за № 2661. Згідно цієї заяви [PERSON] (відповідач по справі) не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно дочки [PERSON] 28.02.2025 за вх. № 8606/25 органом опіки та піклування наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дочки, затверджений комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради від 18.12.2025, протокол № 3. Зазначений висновок обгрунтований тим, що позивачка [PERSON] проживала разом із відповідачем в офіційному шлюбі близько дев`яти років. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , про що Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коременчуцького міського управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 1219 від 19.10.2012 року. Сімейне життя між подружжям не склалося. Рішенням Чорнухинського районного суду 14.11.2014 шлюб розірваний. [PERSON] переїхала з малолітньою дочкою до батьків у с. Галяве Лубенського району Полтавської області, назаразі проживає у м. Лубни. З того часу [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] . За останні роки окремого проживання матері та дочки він жодного разу не поцікавився життям [PERSON] , не провідав її, не зателефонував. Кошти на утримання дитини не надає, що свідчить про його пряме небажання забезпечувати навіть мінімальні потреби дочки. 10.02.2025 спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області проведене обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON] за місцем проживання та встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та вітчимом [PERSON] у квартирі з усіма зручностями та комфортними умовами проживання. Для [PERSON] обладнана окрема кімната, у якій передбачене місце для сну, відпочинку, навчання та проведення дозвілля. Завдяки матері з вітчимом дитина доглянута, забезпечена продуктами харчування, сезонним та святковим одягом, іграшками на достатньому рівні. Вихованням, утриманням, медичним доглядом та розвитком [PERSON] останні 10 років батько не займається. Дівчинка навчається у Першої гімназії імені В. Номиса Лубенської міської ради. Навчальний заклад у акті участі батьків у вихованні дитини теж засвідчує факт самостійного виховання дитини матір`ю. Батька дитини у школі не бачили. Він не підтримує зв`язок із класним керівником [PERSON], не цікавиться її проблемами і успіхами. Із урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до матері, орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] не спілкується з дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Упродовж тривалого часу не приїздить до дитини, не спілкується з нею у інший доступний для спілкування спосіб. Своє небажання приймати участь у житті дочки [PERSON] підтвердив нотаріально затвердженою заявою. У поведінці відповідача вбачається нехтування дитиною, неспроможність та небажання батька забезпечити дитині необхідну підтримку, увагу й відданість, задоволення основних потреб у їжі, одязі, житлі, медичному догляді, освіті, захисті та піклуванні, що є порушенням права дитини на нормальний фізичний і моральний розвиток особистості. Внаслідок бездіяльності, ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини створилися умови, які шкодять її інтересам, а тому орган опіки та піклування вважає позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дочки доцільним. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. П.п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплений основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст. 152 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: (1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ( 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; ( 3) жорстоко поводяться з дитиною; ( 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; ( 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; ( 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (ст. 164 СК України). Пленум Верховного суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови, винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини, а тому суд відповідно до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України погоджується із ним. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальному забезпеченні (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат щодо життя дитини, який має настати, а також водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно судового рішення, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, необхідність такого розлучення в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою 20.11.1959 Генеральною Асамблеєю ООН, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Таким чином, позивачкою та її представником доведено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини тривалий час, не піклується про навчання дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дочку мінімально необхідним матеріальним утриманням, медичним доглядом, лікуванням, харчуванням. Зазначене у своїй сукупності із нотаріально завіреною заявою відповідача свідчить про свідоме нехтування ним своїми обов`язками як батька, його умисне небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини та навчанні, небажання виконувати свої батьківські обов`язки. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дочки. Згідно постанови Верховного Суду від 08.12.2021 по справі № 311/563/20 позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 по справі № 203/3505/19 заначено Судом, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав Крім того, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, позбавленої батьківських прав, на спілкування із дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (постанова Веховного Суду від 29.09.2021 по справі № 459/3411/18). Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У зв`язку із тим, що позивачем не заявлялось питання щодо стягнення аліментів, з урахуванням ст. 183 СК України, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини від дня пред`явлення позову (ст.ст. 183, 191 Сімейного кодексу України). Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved