Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Роднічок» про стягнення заборгованості за договором оренди. Позовна заява мотивована тим, що 20 грудня 2018 року між [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Роднічок» був укладений договір оренди землі. Відповідно до п. 1 Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:05:049:0005 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п. 9 цього ж Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 31 204 (тридцять одна тисяча двісті чотири) грн. 24 січня 2022 року між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Роднічок» була укладена додаткова угода до вищезазначеного договору оренди землі. Відповідно до п. 1 зазначеної Угоди, у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] отримали на праві власності земельну ділянку в порядку спадкування сторони внесли зміни в договір оренди землі, замінивши вибулу сторону договору її правонаступниками. В той же час, в порушення умов п. 9 Договору, ПСП «Агрофірма «Роднічок», як орендар прострочило виконання грошового зобов`язання, а саме не сплативши орендну плату за 2023, 2024 та 2025 роки у строки передбачені договором. У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» на користь [PERSON] 54 426 грн. 66 коп., з яких: 42 806 грн. 00 коп. заборгованість з орендної плати; 9 551 грн. 36 коп. інфляційне збільшення боргу та 2 069 грн. 28 коп. 3 % річних Ухвалою від 03.12.2024 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою від 07.03.2025 року заяву позивача про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 27.02.2025 року прийнято до розгляду. 13.12.2024 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому вказала, що 20.12.2018 р. між [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Роднічок» був укладений договір оренди земельної ділянки із кадастровим номером 6520387500:05:049:0005 загальною площею 4.32 га строком на 7 років. Згідно п. 9 Договору оренди, загальний розмір річної орендної плати за загальну площу земельної ділянки становить 31 204,00 грн.. [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частки земельної ділянки із кадастровим номером 6520387500:05:049:0005. 24.01.2022 р. у зв`язку із смертю орендодавця, із спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] була укладена трьохстороння Додаткова угода до вищевказаного Договору оренди, в якій зазначено, що Договір укладений до 26.12.2025 р.. Тобто, Позивач має право на отримання орендної плати за вказаним договором оренди лише в розмірі 15 602 грн. на рік, починаючи з 31.01.2022 р. Тобто, не більше 46 806,00 за 2023 р. 2025 р. Відповідач не має інформації та підтверджуючих документів, та позивачем не надано також жодного підтвердження свого права на отримання орендної плати в повному обсязі, виходячи із розрахунку 31 204,00 грн. за рік. При цьому, Позивач необґрунтовано вимагає стягнути 93 612,00 грн. за період 2023 2025 р., виходячи із розрахунку 31 204,00 (тридцять одна тисяча двісті чотири грн. 00 коп.) грн. на рік. Крім цього, ПСП «Агрофірма «Роднічок» зазначило, що орендна плата не виплачується внаслідок дії форс-мажорних обставин, а саме введенням воєнного стану на території України, що підтверджується Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року в якому засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 17.12.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що посилання представника відповідача на ту обставину, що орендована земельна ділянка в період 01.03.2022 року по 11.11.2022 року перебувала в окупації та як наслідок непридатна до використання у зв`язку із забрудненням вибухонебезпечними предметами, не підтверджується належними доказами. Також позивач вказав, що Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, а сертифікат Торгово-промислової палати України, який може бути підставою звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору в матеріалах справи відсутній. Отже, саме по собі посилання відповідача на введення на всій території країни воєнного стану та наявність листа Торгово-промислової палати України без доведення орендарем, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку не може вважатись обставинами непереборної сили у даній справі. 19.12.2024 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом бо договором. Перелік документів, які підтверджують настання та дії форс-мажорних обставин є невичерпним та необмеженим чинним законодавством України. Представник відповідача вказав, що на всій території України з 24.02.2024 р. діють форс-мажорні обставини і це є загальновідомим доведеним фактом. Земельна ділянка, яка орендується, знаходиться в адміністративних межах Чорнобаївської сільської ради, тобто, на території, яка знаходилась в тимчасовій окупації з 01.03.2022 р. до 11.11.2022 р., та де велися активні бойові дії, що є реальною постійною загрозою життю та здоров`ю людей, є забрудненою/замінованою вибухонебезпечними предметами, а також є територією можливих бойових дій з 11.11.2022 р. по сьогоднішній день. Щодо вимоги позивача про стягнення 3% річних, відповідач зазначив, що він звільняється від зобов`язання сплачувати орендну плату в даному випадку, оскільки прострочення відсутнє і як наслідок, відсутні підстави застосування відповідальності, а також, нараховувати 3% річних та інфляційні втрати. 23.12.2024 року позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких вказав, що предметом спору у справі за позовом [PERSON] до ПСП АФ «Роднічок» є стягнення орендної плати за період з 2023 року по 2025 роки, тобто за період після деокупації територій на якій знаходиться, в тому числі і земельна ділянка позивача. Разом з тим, саме лише посилання на воєнний стан, як на обставину непереборної сили без надання належних та допустимих доказів неможливості використання земельної ділянки позивача не звільняє відповідача від обов`язку виконати свої зобов`язання за договором належним чином. Крім цього, інфляційні втрати та 3 % річних це не штрафні санкції, тому форс-мажор не звільняє від їх сплати, а наявність форс-мажору не може бути підставою для невиконання зобов`язань і не звільняє від виконання обов`язків за договором, не змінює строків виконання. 25.12.2024 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення по справі, в яких остання вказала, що з розрахунок заборгованості позивачем здійснено невірно, обґрунтованого розрахунку до суду не надано. При цьому, скористатися правом чи ні в звільненні від орендної плати на підставі ст. 762 ЦК України - це є вибором кожного суб`єкта окремо, в залежності від окремих індивідуальних обставин. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. 23.01.2025 року представник відповідача подала додаткові пояснення по справі, в яких вказала, що вважає необгрутновим розрахунок заборгованості позивача та просила відмовити в прийнятті уточнених позовних вимог. 12.02.2025 року представник відповідача подала додаткові пояснення по справі, в яких ПСП зазначила, що «Агрофірма «Роднічок» звільнено від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України. Також, повторно, наголосила, що розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних не відповідає чинному законодавству України. 28.02.2025 року представник Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Роднічок» подала до суду заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, в який вказала, що розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, не відповідає чинному законодавству України. Період прострочки визначається кількістю повних календарних місяців без будь яких виключень. В даному випадку, відповідно до умов договору оренди землі, позивач має право на отримання орендної плати в розмірі 15 602 грн. на рік, починаючи з 31.01.2022 р. Тобто, не більше 46 806,00 грн. за 2023 р. 2025 р. Сума в розмірі 4000,00 грн. була сплачена 07.02.2025 р., в рахунок орендної плати за 2024 р. Таким чином, загальна сума орендної плати за 2023 2025 р.р. складає 42806,00 грн.. Але, при цьому, позивач надав із новою заявою розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, в якому даний факт не врахований. 25.03.2025 року представником відповідача подано до суду відзив на уточнені позовні вимоги, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки згідно ст. 762 ЦК України, Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, грошове зобов`язання не є простроченим і тому, як наслідок, не підлягають нарахуванню та стягненню 3% річних та інфляційні втрати. Ухвалою суду від 10.04.2025 у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року між [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Роднічок» був укладений договір оренди землі. Відповідно до п. 1 Договору, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер 6520387500:05:049:0005 сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з п. 9 цього Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки приватної власності визначені і погоджені сторонами в такому розмірі: 31 204 грн. за земельну ділянку та виплачується наступним чином: - до 01.09.2022 року за 2023 рік; - до 01.09.2023 року за 2024 рік; - до 01.09.2024 року за 2025 рік. Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Херсонського району Херсонської області від 14.8.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №597, [PERSON] та [PERSON] отримали спадщину, а саме по частини земельної ділянки площею 4,3200 га, що розташована на території Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області. 24 січня 2022 року між [PERSON] , [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Роднічок» була укладена додаткова угода до вищезазначеного договору оренди землі. Відповідно до умов договору оренди землі, позивач має право на отримання орендної плати в розмірі 15 602 грн. на рік (половина від 31204 грн), починаючи з 31.01.2022 р. Сторони не заперечують, що сума заборгованості в розмірі 4000,00 грн. була сплачена 07.02.2025 р., в рахунок орендної плати за 2024 рік. Отже загальна сума заборгованості за період за 2023 р. 2025 р. складає 42806 грн (46 806,00 4000). За ч.4\~ст.124 ЗК України\~передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно зі\~ст.759 ЦК України\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ч.1\~ст.792 ЦК України\~за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Згідно зі\~ст.13 Закону України "Про оренду землі"\~договір оренди землі\~це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.15 вказаного Закону\~істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За положеннями ст.ст.21,\~22\~вказаного\~Закону\~орендна плата за землю\~це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до\~ст.23 вказаного Закону\~орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. За положеннями\~ст.24 вказаного Закону\~орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Згідно з ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~ст.530 ЦК України\~встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч.4\~ст.14 ЦК України\~особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.6\~ст.762 ЦК України\~наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Водночас, відповідно до норм частин четвертої, шостої\~статті 762 Цивільного кодексу України\~наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає При цьому, підставою для застосування норми частини шостої\~статті 762 Цивільного кодексу України\~є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Отже, для застосування частини шостої\~статті 762 Цивільного кодексу України\~та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. У такий спосіб підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає, зокрема, об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Таким чином, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду №910/14244/20 від 12.04.2023 року. В обґрунтування свої заперечень представник позивача посилався на ту обставину, що на території України введено воєнний стан з 24.02.2022 року, території на, якій розташована земельна ділянка перебувала під тимчасовою окупацією російських військ, у зв`язку з чим є непридатною до використання у зв`язку із забрудненням вибухонебезпечними предметами. 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії російської федерації проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. Вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися\~\~сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень\~ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні"\~і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні. Водночас, навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 вересня 2023 року cправа №\~\~910/7679/22.. Встановлено, що орендована відповідачем земельна ділянка кадастровий номер 6520387500:05:049:0005, сільськогосподарського призначення, розташована на території Чорнобаївської сільської ради, Білозерського району, Херсонської області. Як вбачається з\~Переліку територій, на яких ведуться (велися)бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України22грудня 2022року №309\~ територія Чорнобаївської сільської територіальної громади була тимчасово окупована російськими війська ми у період з 01.03.2022 року по 11.11.2022 року. Відповідач по суті заперечує проти позовної вимоги про стягнення орендної плати, вказував про те, що невиконання умов договору відбулося не з вини підприємства, а було обумовлено військовою агресією російської федерації проти України, введенням в Україні воєнного стану, окупацією території Херсонської області, на якій розташована орендована земельна ділянка та забрудненням вибухонебезпечними предметами земельної ділянка, яка орендована. Суд повно та всебічно дослідив обставини справи, а тому прийшов до висновку про те, що чинним законодавством унормовано те, що підтвердженням настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Однак, матеріали справи не містять такого сертифікату. Тягар доказування повної неможливості користування об`єктом оренди внаслідок дії обставин непереборної сили покладається на орендаря, однак останній належними доказами не довів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що воно було позбавлено можливості виконувати свої зобов`язання за договором оренди. Факт введення воєнного стану на території України та окупація вказаної земельної ділянки, що могли призвести до забруднення із забрудненням вибухонебезпечними предметами, не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. Адже самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань Крім цього, суд зазначає, що представником відповідача за період з 2022 року не було надано жодного повідомлення позивачу про неможливість виконання обов`язків за договором оренди земельної ділянки за договором від 24.01.2022 року Отже, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 42806 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Крім цього, позивач просив стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Роднічок» інфляційне збільшення боргу на суму 9551,36 грн. та 3% річних в сумі 2069, 28 гр. Згін ост.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Представником відповідача подано до суду контрозрахунок, який приймається судом, як такий, що відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи, оскільки здійснений з урахуванням часткового розрахунку в розмірі 4000 грн. 07.02.2025 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Роднічок» підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з останнього на користь [PERSON] заборгованості з орендної плати в розмірі 42806 грн., 7856,81 грн.- витрати інфляційного збільшення та 3% річних в сумі 2064, 36 грн., а всього 52727,17 грн. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1173,37 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial