Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

02 червня 2025 року директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.В. звернулася до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] у психіатричний стаціонар без її згоди. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що [PERSON] поступила на стаціонарне лікування до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» 30 травня 2025 року за направленням Смілянської станції екстреної медичної допомоги у зв`язку з наявністю тяжкого психічного розладу з агресивною поведінкою та погрозами розправою на адресу матері та оточуючих. [PERSON] була оглянута комісією лікарів - психіатрів, яка дійшла висновку, що лікування останньої можливе тільки в умовах стаціонару. Просить винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник заявника, лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву з підстав, зазначених у ній та просив її задовольнити. Захисник Вакуленко О.П. просив відмовити у задоволенні заяви, через її недоведеність. Особа, стосовно якої вирішується питання про примусову госпіталізацію [PERSON] в судовому засіданні вказала, що особа, яка називає себе її матір`ю в судовому засіданні - не вона, це не її голос. Відмовляється від примусового лікування, оскільки не вважає себе хворою та підтримує позицію свого захисника. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , вважає, що її донька потребує лікування, оскільки вона вдома стала виконувати ритуальні дії, роздягатися до гола, обсипати її сіллю. Вночі погано сить, безцільно ходила по дому, стала обмежувати себе в харчуванні, пила багато води. Звернутися до психолога вона відмовляється, пити ліки також. Просить задовольнити заяву та допомоги для її доньки в наданні лікування. Прокурор вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки для цього є всі підстави. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх в сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу» законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Згідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до висновку лікарів-психіатрів від 02 червня 2025 року про стан психічного здоров`я [PERSON] , відомо, що остання була доставлена в КНП «ЧОПЛ ЧОР» бригадою швидкої допомоги з ознаками мутизму. Перебуваючи на робочому місці, виник конфлікт з охороною, так як на думку пацієнтки, не дотримувалися всі необхідні застережні заходи. Взявши металеву банку від напою, зігнувши її, намагалася продемонструвати, що вона може бути холодною зброєю для оточуючих. Емоційно доводила керівництву свою правоту. Надалі, згідно направлення на ШІ відомо, що пацієнтка стояла на сходах установи , в якій працює, в одній позі біля 2 годин. На звернення співробітників не відповідала. В зв`язку з чим була викликана бригада ШД, під час намагання вивести її за територію, сідала на землю в позу «лотоса». У відділенні під час спілкування орієнтована всебічно вірно. Надає анамнестичні відомості про себе в цілому в достатній кількості . Часом при обговоренні посміхається , часто спльовує слину в серветки, пояснюючи тим, що відчуває гіркоту у роті. Відмовляється від будь-якої рекомендованої терапії та перебування в стаціонарі, вважаючи це необґрунтованим. Через короткий проміжок часу вважає, що їй необхідно потрапити в судове засідання для того, щоб суд підтвердив її «адекватність». Мислення в прискореному темпі з елементами різноплановості та зісковзування. На пояснення реагує, але часом виглядає задумливою, настороженою. Наявність галюцинацій заперечує. Суїцидальних думок не виказує. Поведінка періодично вичурна, дивакувати. В спілкуванні підкреслено коректна та ввічлива. Надає поточну інформацію, згідно своєї освіти. Критика до свого хворобливого стану відсутня. Комісія прийшла до висновку, що стан пацієнтки відповідає тяжкому психічному розгляду у вигляді «гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, без зазначення асоціативного гострого стресу», пацієнтка виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, на підставі ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує госпіталізації у психіатричний стаціонар у примусовому порядку. У відповідності до ст. 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» лікування психічного розладу пацієнтці з 30.05.2025 буде проводитись до отримання рішення суду відповідно до рішення комісії лікарів психіатрів. Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено наявність у [PERSON] психічного розладу, встановлені обставини, що вона проявляє реальні наміри вчинити дії, що являють безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, в зв`язку з наявним розладом в добровільному порядку відмовляється від лікування, то на даний час наявні підстави для її госпіталізації в психіатричний заклад в примусовому порядку. Згідно вимог ст. 342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного

Outcome: approved