Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» (далі - позивач), діючи через свого представника Шведку Д.І., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь загальну суму заборгованості за договором позики в розмірі 21 752 грн 50 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2024 року між сторонами було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 5103320824. Відповідно до умов Договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу позику у розмірі 5 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути позику у погоджений умовами Договору строк та сплатити проценти за користування позикою. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 5 500 грн 00 коп., в той же час відповідач, всупереч умовам договору позики, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 21 752 грн 50 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5 500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами - 16 252 грн 50 коп. 21 квітня 2025 року представник відповідача Рищук В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. У відзиві вказав, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме відповідач отримав та вводив одноразовий ідентифікатор. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що кредитодавцем виконані умови договору позики та надано позичальнику кредитні кошти. 25 квітня 2025 року представником позивача Шведкою Д.І. подано відповідь на відзив, в якій вона просить позов задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив вказує, що відповідачем подано Заявку на отримання кредиту в Інформаційно-комунікаційній системі Товариства. Після обробки інформації, вказаної в Заявці, ІКС Товариства було згенеровано типову форму кредитного договору, згенеровано Оферту, що містила усі істотні умови, Паспорт кредиту та направлено відповідачу у Особистий електронний кабінет 20 серпня 2024 року. Відповідач з використанням ІКС Товариства в Особистому кабінеті перейшов до ознайомлення з Офертою, яка містить в собі Паспорт кредиту та проект Договору. Одночасно ІКС Товариства було згенеровано одноразові ідентифікатори для підтвердження ознайомлення з Паспортом кредиту та для акцептування умов Договору, які направлено відповідачу в електронному листі на електронну пошту. Відповідач ознайомлюється з інформацією, наведеною в Паспорті кредиту, який надано Товариством відповідачу у вигляді електронного документа, підписаного створенням кваліфікованого електронного підпису директора Товариства. На підтвердження ознайомлення з Паспортом кредиту відповідач вводить одноразовий ідентифікатор направлений Товариством, у спеціальному полі під Офертою в Особистому кабінеті. Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами Оферти надав згоду (акцепт) на укладення Договору, шляхом вводу одноразового ідентифікатора у відповідне поле та натиснення іконки «підписати», що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання Договору та одноразового ідентифікатора для підписання Паспорту кредиту. Після підписання Товариство повідомлене про те, що відповідач надав згоду (акцептував) на пропозицію (Оферту) Товариства щодо укладення Договору. Разом з позовною заявою позивач надав скріншот з внутрішньої системи Товариства, з підтвердженням відправлення одноразового ідентифікатора [PERSON] на мобільний номер телефону. Даний одноразовий ідентифікатор було застосовано для підписання Договору з Товариством задля отримання кредитних коштів. Отже, Договір про надання грошових коштів № 5103320824 від 20 серпня 2024 року укладений сторонами у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо отримання відповідачем кредитних коштів вказує, що у Договорі визначено, що позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 5 500,00 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), яка вказана позичальником у реквізитах Договору. Враховуючи вимоги ЗУ «Про банки і банківську діяльність», позичальник не може надати первинний банківський документ про перерахунок суми позики, так як дана транзакція є банківською таємницею. Позивач надав суду Довідку про перерахунок відповідачу вищезазначеної суми позики, в якій зазначений номер транзакції, сума, ПІБ позичальника та номер картки, на яку були перераховані кошти. Також, позивачем для підтвердження перерахування коштів заявлено клопотання про витребування доказів. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві представник позивача [PERSON] просила розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач та його представник [PERSON] також у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою представника відповідача Рищука В.В. (а.с.88). 12 червня 2025 року представник відповідача Рищук В.В. подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, у зв`язку з неможливістю бути присутнім в судовому засідання, що зумовлено перебування у відпустці в період з 13 червня 2025 року по 18 червня 2025 року. Суд вважає, що вказана заява представника відповідача Рищука В.В. про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, оскільки ним у заяві не вказано конкретних обставин, які могли б перешкоджати йому прийняти участь у судовому засіданні, а також ним не подано доказів перебування у відпустці та доказів не можливості прибуття до суду. При цьому, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц вказав, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно усталеної практики Верховного Суду, повторною є друга поспіль неявка учасника справи, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності. Отже, з аналізу означеної норми процесуального права слід зробити однозначний висновок, що законодавець не ставить у залежність продовження розгляду справи від причин повторної (другої поспіль) неявки у судове засідання сторони відповідача. Тобто, навіть якщо причина повторного неприбуття сторони відповідача у судове засідання є поважною, суд має продовжити розгляд справи, а не відкладати його. Одночасно з позовною заявою представник позивача [PERSON] подала клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2025 року задоволено. 25 квітня 2025 року одночасно з відповіддю на відзив представник позивача [PERSON] подала клопотання про поновлення строку на подачу клопотання про витребування доказів та про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2025 року задоволено. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 20 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику № 5103320824. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Договором та/або Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний позичальником при вході та/або протягом періоду обслуговування в Товаристві (в т.ч через месенджери). Відповідно до п. 2.2 вказаного Договору на умовах, встановлених Договором, товариство надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 2.3-2.6 вказаного Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 500 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту (строк дії Договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 дні(в). Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 2.5. цього Договору. Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки: [NUMBER] . За змістом розділу 11 Договору, Анкети клієнта [PERSON] останнім зазначено номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів [NUMBER] . Відповідач підписав Договір одноразовим ідентифікатором: 6206, 20 серпня 2024 року о 00:51. Позивачем приєднано також скріншот з внутрішньої системи Товариства з підтвердженням відправлення одноразового ідентифікатора відповідачу на мобільний номер телефону [NUMBER] . 20 серпня 2024 року відповідачу надано кредит в безготівковій формі у розмірі 5 500 грн 00 коп. на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачем, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 19 лютого 2025 року №7579, а також відповідями АТ «Державний ощадний банк України» від 03 квітня 2025 року №46/1211/38951/2025/БТ та від 27 травня 2025 року №46/1211/60996/2025/БТ, які були надані на виконання ухвал Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2025 року та від 15 травня 2025 року про витребування доказів. Так, згідно відповідей, наданих АТ «Державний ощадний банк України» від 03 квітня 2025 року №46/1211/38951/2025/БТ та від 27 травня 2025 року №46/1211/60996/2025/БТ, на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] і згідно відомостей щодо руху коштів по банківському рахунку, для обслуговування якого емітовано вказано платіжну карту, виписки про рух грошових коштів та підтверджуючого документу про зарахування коштів - платіжної інструкції №1672924273418 від 20 серпня 2024 року, 20 серпня 2024 року на банківський рахунок № [NUMBER] , до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , в установі АТ «Ощадбанк», зараховано кошти в сумі 5 500 грн 00 коп. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом поточна заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 752 грн 50 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5 500 грн 00 коп.; заборгованості за процентами - 16 252 грн 50 коп. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 20 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у позику № 5103320824. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови позики, зокрема, розмір позики, порядок її надання і повернення, розмір відсотків за користування позикою. Товариство з обмеженою відповідальністю «ІННОВА ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання та переказало суму позики на картковий рахунок відповідача, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 21 752 грн 50 коп., з яких: тіло позики - 5 500 грн 00 коп.; заборгованість за процентами - 16 252 грн 50 коп., а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення вказана заборгованість в розмірі 21 752 грн 50 коп. Доводи представника відповідача Рищука В.В. про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач отримав та вводив одноразовий ідентифікатор, належних та допустимих доказів того, що кредитодавцем виконані умови договору позики та надано позичальнику кредитні кошти на увагу не заслуговують, оскільки приєднаними до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, анкетою клієнта, скріншотом з внутрішньої системи Товариства з підтвердженням відправлення одноразового ідентифікатора відповідачу на мобільний номер телефону [NUMBER] , який також вказує у відзиві на позов представник відповідача [PERSON] , листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 19 лютого 2025 року №7579, відповідями АТ «Державний ощадний банк України» від 03 квітня 2025 року №46/1211/38951/2025/БТ та від 27 травня 2025 року №46/1211/60996/2025/БТ, з приєднаними до них відомостями щодо руху коштів по банківському рахунку, випискою про рух грошових коштів, платіжною інструкцією №1672924273418 від 20 серпня 2024 року, які були надані на виконання ухвал Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2025 року та від 15 травня 2025 року про витребування доказів, підтверджується існування між сторонами кредитних відносин. Договір надання грошових коштів у позику № 5103320824 від 20 серпня 2024 року та Анкета клієнта містять прізвище, ім`я, по батькові відповідача, дату народження, паспортні дані, адресу реєстрації та проживання, РНОКПП, електронну пошту, мобільний телефон та електронний платіжний засіб. Вказані відомості щодо прізвища, ім`я, по батькові відповідача, РНОКПП, електронного платіжного засобу узгоджуються з відомостями, які надані АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2025 року та від 15 травня 2025 року про витребування доказів. При цьому, у відзиві представник відповідача Рищук В.В. не заперечував, що вказані засоби зв`язку не належать відповідачу, а навпаки вказує аналогічний номер мобільного телефону, на який, зокрема, відправлявся одноразовий ідентифікатор. Ні відповідач, ні його представник не вказували, що на час укладення договору відповідач втратив ці засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку позивачем здійснювалося перерахування грошових коштів, номер телефону, адреса реєстрації місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення договору від його імені, відповідачем та його представником до суду не надані, як і не надано доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладеного договору. Також, згідно листа ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 19 лютого 2025 року №7579, відповідей, наданих АТ «Державний ощадний банк України» від 03 квітня 2025 року №46/1211/38951/2025/БТ та від 27 травня 2025 року №46/1211/60996/2025/БТ, на ім`я [PERSON] емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] і згідно відомостей щодо руху коштів по банківському рахунку, для обслуговування якого емітовано вказано платіжну карту, виписки про рух грошових коштів та підтверджуючого документу про зарахування коштів - платіжної інструкції №1672924273418 від 20 серпня 2024 року, 20 серпня 2024 року на банківський рахунок № [NUMBER] , до якого емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , в установі АТ «Ощадбанк», зараховано кошти в сумі 5 500 грн 00 коп. Тобто, як з доказів, поданих позивачем, так і з доказів, поданих АТ «Державний ощадний банк України» на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що [PERSON] 20 серпня 2024 року отримав від позивача кошти згідно Договору надання грошових коштів у позику № 5103320824 від 20 серпня 2024 року в розмірі 5 500 грн 00 коп. Вказані докази узгоджуються між собою, містять інформацію щодо предмета доказування, тобто є належними, та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку щодо укладення між сторонами кредитного договору та перерахування відповідачу кредитних коштів. Зважаючи на вказане, доводи представника відповідача [PERSON] спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладання договору, а також факту отримання коштів, - не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. При цьому, суд зауважує, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі Договір надання грошових коштів у позику № 5103320824 від 20 серпня 2024 року у встановленому законом порядку не визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Загалом, суд зауважує, що відповідачем та його представником Рищуком В.В., на відміну від позивача, жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову подано не було. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову повністю. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Outcome: approved