Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права на продовження приватизації квартири в порядку спадкування за законом, а саме просить суд визнати за нею право на продовження приватизації на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її батька вона звернулась вона звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, яка своїм листом відмовила їй в задоволенні заяви та роз`яснила право на звернення до суду для поновлення строку для прийняття спадщини, рішенням суду їй було визначено додатковий строк для прийняття спадщини та після набрання рішенням законної сили, вона звернулась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадину на квартиру за місцем проживання, однак нотаріус своїм листом повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а також роз`яснила право на звернення до суду, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 19.02.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання. 02.04.2025 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, загалом посилаючись а обставини викладені в позову. Пояснив, що батько позивачки за життя отримав ордер на приватизацію квартири. Позивачка постійно проживала в цій квартирі. Після смерті батька позивачка продовжувала проживати в цій квартирі. Комунальне підприємство неодноразово зверталось до суду до позивачки щодо стягнення з неї грошових коштів за житлово-комунальні послуги. Після смерті батька нотаріус спочатку відмовила позивачці у відкритті спадкової справи у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини, рішенням суду позивачці поновлено строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадщину також було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В БТІ позивачці було повідомлено, що її батько позивачки мав намір приватизувати квартиру, оскільки на той час приватизацією займалось саме БТІ, однак не встиг завершити приватизацію, оскільки було недостатньо документів. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Пояснила, що коли їй було 16 років її було знято з реєстрації в спірній квартирі для оформлення документів і вона була прописана у своєї сестри, однак фактично постійно проживала разом з батьком в квартирі за адресою: [ADDRESS] , і після смерті батько продовжувала проживати в цій квартирі, вона постійно сплачує житлово-комунальні послуги, інших спадкоємців після смерті батька не має. Представниці відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволення. Пояснила, що позивачка в квартирі за адресою: [ADDRESS] , не зареєстрована. Посилання позивачки, на ті обставини, що її батько за життя розпочав процес приватизації квартир та звертався в БТІ, не слід приймати до уваги, оскільки БТІ не є органом приватизації, а до виконавчого комітету Обухівської міської ради померлий [PERSON] не звертався. Довідка з БТІ, на яку посилається позивачка не є належним доказом. Зазначена квартира перебуває у комунальній власності, а тому власником квартири за адресою: [ADDRESS] є Обухівська міська рада Київської області. Свідок [PERSON] будучи матір`ю позивачки в судовому засіданні пояснила, що позивачка від народження проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , і коли подорослішала вона продовжила проживати разом з батьком. Позивачку було знято з реєстрації в цій квартирі, щоб менше сплачувати за житлово-комунальні послуги. За життя її чоловік, батько позивачки [PERSON] займався процесом приватизації, збирав пакет документів на приватизацію, однак не встиг завершити процес приватизації і в 2016 році помер. Після смерті [PERSON] позивачка постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , сплачує житлово-комунальні послуги самостійно, до цього часу її право на цю квартиру ніхто не оскаржував, її старша донька живе окремо, а вона проживає в батьківській хаті. Її померлий чоловік самостійно займався процесом приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] будучи сестрою позивачки в судовому засіданні пояснила, що позивачка з народження проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , і тепер хоче її приватизувати, оскільки батько за життя не встиг цього зробити. Вона виїхала з квартири в 2020 році. Вона з сестрою позивачкою по справі були прописані в бабусі. Спорів щодо їх проживання не було. Суд, вислухавши позивачку, представників сторін, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~ з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 20 січня 1986 року [PERSON] , батько позивачки, отримав ордер на квартиру [ADDRESS] . [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та паспорту. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Позивач разом з матір`ю займалися похованням батька, після його смерті позивач і надалі продовжувала проживати в квартирі. На початку 2024 року на її адресу почали приходити повідомлення про сплату заборгованості її батька по комунальним платежам, а коли вона повідомила, що він помер, то їй роз`яснили право оформлення спадщини. Виходячи з цього позивачка звернулась до нотаріуса, яка своїм листом відмовила в задоволенні даної заяви та роз`яснила право звернення до суду для поновлення строку на прийняття спадщини. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 вказаного Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини, встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.08.2024 року було визначено позивачу додатковий строк на прийняття спадщини. Після набрання рішенням суду законної сили позивач звернулась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на квартиру за місцем проживання. Остання, своїм листом №16/02-14 від 17 лютого 2025 року, повідомила її, що не має правовстановлюючих документів на квартиру, а тому не може видати свідоцтва про право на спадщину та роз`яснила право звернення до суду. Адвокатом було подано запит до комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» про надання інформації щодо подання заяв батьком позивачки, [PERSON] , з 1993 року по 2016 рік на приватизацію квартири [ADDRESS] . 31 грудня 2024 року на адвокатський запит було направлено лист № 197, що дійсно [PERSON] звертався з відповідною заявою на приватизацію квартири, але не з повним пакетом документів, в зв`язку з чим вони були йому повернуті для дооформлення. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, згідно ст.1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, а згідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Батько позивачки, під час свого життя, подавав необхідні документи на приватизацію, але не отримав відповідного свідоцтва на квартиру, тим самим в нього виникло право на отримання у власність квартири, яке фактично перейшло позивачці, як єдиний спадкоємиці. Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із статтями 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Відповідно до п.17 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року встановлено, що «громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно п. 18 даного положення визначено, що громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Батько позивачки відповідно до даного положення подав відповідні документи до відповідача, але дозволу на приватизацію квартири, в зв`язку зі смертю не отримав. Пленум Верховного Суду України у ч. 5 п. 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно зі ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Право на приватизацію приміщення виникає у осіб, які постійно мешкають у приміщенні, а передача приміщень здійснюється державними органами на підставі звернення таких осіб. Таким чином, для спадкування права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. Тобто, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, то після збігу встановленого ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Про саме таке застосування Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» йдеться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Батько позивачки постійно проживав зі нею в даній квартирі, що підтверджується копією акту депутата. Після його смерті в квартирі проживає позивачка, а так, як батько не платив комунальних платежів своєчасно, то на даний час вона є відповідачем-боржником по різним справам, що підтверджується роздруківкою даних про справи по Обухівському районному суді Київської області. Відповідно до даних рішень встановлюється, що з позивачки стягується заборгованість за період з 2016, 2017 років і по даний час. Дані обставини підтверджують факт її проживання в квартирі батька і вона несе витрати за його борги. Згідно ст.41 Конституції України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Право померлого\~на квартиру\~виникло на\~законних правових\~підставах,\~до цього\~часу це\~право не\~припинялось і\~не оспорювалось,\~а наявні\~обставини по\~справі не\~позбавляють таких\~прав.\~До складу\~спадщини згідно\~чинного законодавства входять усі права та обов`язки спадкодавця, в тому числі і щодо права на квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому позивачка довела належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлого [PERSON] . Суд вважає доведеними посилання позивачки щодо наявності у неї права на продовження приватизації квартири батька в порядку спадкування за законом, а також належним і достатнім способом захисту порушених прав позивачки, як спадкоємця визнання за нею права на продовження приватизації квартири в порядку спадкування за законом. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову на порушення законних прав та інтересів позивачки, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачки шляхом визнання права на продовження на продовження приватизації квартири в порядку спадкування за законом. За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved