Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за собою право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1082 га з кадастровим номером 3510645300:60:043:0001, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] , померлій [INFO] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №085250. На обґрунтування своїх вимог зазначила, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1082 га з кадастровим номером 3510645300:60:043:0001, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку. Так, 13.01.2015 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення у справі ЄУН №389/4990/14-ц, яким за нею визнано право власності, в порядку набувальної давності, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . На виконання вказаного рішення нею зареєстровано право власності на вказаний в рішенні житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказує, що оскільки, питання про визнання права власності на земельну ділянку під будинком перед судом не ставилося, тому залишилося не вирішеним. Вважає, що набуваючи права власності на житловий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці, до неї перейшло право власності і на саму земельну ділянку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Позненко Ю.В. подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його та позивачки відсутності. Крім того, судові витрати просив віднести на рахунок позивачки. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, а вирішення справи по суті залишив на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства\~\~ (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~\~цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно з ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які\~\~дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Судом встановлено, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2015 визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності, в порядку набувальної давності, на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Як вбачається Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №085250 від 02.11.2009, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1082 га з кадастровим номером 3510645300:60:043:0001, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2024 №406355858, відомості про власника вказаної земельної ділянки, відсутні. [PERSON] , померла [INFO] , про що 19.03.2012 виконавчим комітетом Знам`янської Другої селищної ради м.Знам`янка Кіровоградської області складено актовий запис №30. Вказане підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 25.02.2025 №00049676594. [PERSON] звернулася до Знам`янського міського голови з заявою щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1082 га з кадастровим номером 3510645300:60:043:0001, розташована за адресою: [ADDRESS] , як зареєстрована 26.03.2025 за вх.№25-Б-513. Як вбачається з відповіді Знам`янського міського голови Сокирки В.Ф. від 01.04.2025 №25Б-513, [PERSON] відмовлено у здійсненні державної реєстрації вказаної земельної ділянки, оскільки в рішенні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.01.2015 у справі ЄУН 389/4990/14-ц (провадження №2/389/1117/14) за [PERSON] визнано право власності тільки на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . При цьому, у вказаному вище рішенні відомості щодо набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3510645300:60:043:0001, відсутні. Відповідно до п.1 ч.2\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, згідно ч.1\~ст.377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України\~визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Відповідно до частин 1-3\~ст.120 ЗК України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При цьому під час застосування положень\~ст.120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~ст.125 ЗК України\~судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що\~особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова від 04 грудня 2018 року у справі №910/18560/16, провадження №12-143гс18; постанова від 05 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц, провадження № 14-458цс18; постанова від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц, провадження № 14-438цс19). Крім того, у\~постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20) Велика Палата Верховного Суду підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо застосування\~статті 120 ЗК України, викладений у постановах від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі №6-2225цс16, та від 13 квітня 2016 року у справі №6-253цс16, визначивши, що у випадку переходу у встановленому\~законом\~порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно з виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачка намагалася зареєструвати право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку, але їй було відмовлено, а інший спосіб захисту її права відсутній, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.377 ЦК України, ст.120, 125 ЗК України,

Outcome: approved