Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Пінг-Понг" (далі - ТОВ ФК «Пінг-Понг»), звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.01.2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1194360, за яким ТОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення надало відповідачу кошти на картковий рахунок в сумі 13\~000, 00 грн. Відповідач умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 33 930, 00 грн. 20.08.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 02/08, за яким ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором №1194360 за реєстром боржників, на підставі чого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача. 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно з Додатком №1, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором за яким ТОВ «Діджи Фінанс» передав ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1194360 в сумі 33 930, 00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13\~000, 00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 17\~550, 00 грн., заборгованості за комісію в сумі 1560, 00 грн., заборгованість за пенею в сумі 1820, 00 грн. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання за кредитним договором. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму боргу, а також витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явися, надав заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, однак причини своєї неявки до суду не повідомив. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне. Згідно зі статями 4, 5\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень статті 11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1ст.205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд звертає увагу на висновки, до яких дійшов Верховний суд у постанові від 02.11.2021 року під час розгляду справи № 243/6552/20. Зокрема Верховним судом було зазначено, «що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Судом встановлено, що 23.01.2020 року на підставі Анкети-заяви на кредит № 1194360, яка була подана [PERSON] на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1194360 в електронній формі. Згідно п.1.1 вказаного Договору, позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту становить 13\~000 грн.; строк кредиту\~30 днів з 23.01.2020 року (п.1.3 договору), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 22.02.2020 року (п.1.4. договору). Згідно п.1.5 вказаного Договору, сукупна вартість кредиту, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 7410.00 гривень в грошовому виразі та 694.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.1.5.1-1.5.2 договору. Відповідно до п.1.5.1 зазначеного Договору, комісія за надання кредиту 1560,00 гривень, яка нараховується за ставкою 12.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п.1.5.2 вказаного Договору, проценти за користування кредитом 580.00 гривень, які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом. Відповідно до п.1.6 зазначеного Договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені в п.2.2.3 цього договору. Згідно п.1.7 вказаного Договору, розрахунок вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п.2.1 зазначеного Договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Відповідно до п.3.2.6 зазначеного Договору, кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим договором кредитодавець отримає від позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч.2ст.516\~ЦК України позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань позичальника за договором. Згідно п.4.1 вказаного Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за датою спливу терміну, вказаному в п. 1.4. Договору, з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку із укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню у розмірі 2 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру, визначеного цим пунктом. Відповідно до п.5.1 Договору, позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у тому числі викладеним у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua та є невід`ємною частиною цього Договору (далі- Правила). Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства , зокрема в розділі «Документи» про відомості вказані в ч. ч. 1,2\~ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно з пунктами 6.1, 6.3 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього договору позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами ( у тому числі Правилами та Графіком розрахунків). Як вбачається з Графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору № 1194360 від 23.01.2020 року, датою платежу є 22.02.2020 року. До сплати: кредит 13 000 грн., комісія за надання кредиту\~1560 грн., проценти\~5850 грн., разом\~20 410 грн. Відповідно до платіжного доручення № 14223163 від 23.01.2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] за № [NUMBER] грошові кошти, згідно договору № 1194360, у сумі 13 000 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає доведеним, що кредитний договір № 1194360 від 23.01.2020 року був підписаний позичальником відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений відповідачем при реєстрації на сайті кредитодавця. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладеними сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин відповідно до Закону України\~«Про електронну\~комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Таким чином, ТОВ «Мілоан» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на картковий рахунок, надавши останньому можливість розпоряджатися ними на власний розсуд. Однак, згідно матеріалів справи відповідач свої зобов`язання за вказаним договором як у строк, визначений у п.1.4 Договору, тобто 22.02.2020 року, так і у строк, визначений п.2.2.3 Договору, тобто протягом 60 днів після закінчення строку, передбаченого п.1.4 Договору, щодо повернення кредиту, нарахованих процентів та комісії не виконав, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, сформованою ТОВ «Мілоан» за кредитним договором № 1194360, відповідно до якої [PERSON] за вказаним договором має заборгованість у загальній сумі 33 930, 00 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13\~000, 00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 17\~550, 00 грн., заборгованості за комісію в сумі 1560, 00 грн., заборгованість за пенею в сумі 1820, 00 грн. Відповідно до ст.ст.1054,\~1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] заборгованість по тілу кредиту не\~сплачувалася,\~а тому\~стягненню підлягає\~тіло кредиту у розмірі 13 000 грн. Щодо процентів за користування кредитом та\~ст. 625 ЦК України. Згідно з розділом 1 Договору кредит надається строком 30 днів з 23.01.2020 року (дата надання кредиту) до 22.02.2020 (дата повернення кредиту). Відповідно до п. 2.2.2 Договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. П. 2.2.3., 2.3.1.2. Договору передбачено, що максимальний строк нарахування процентів за користування кредитом становить 60 днів. Таким чином, проценти за користування кредитом у максимальному розмірі складали: 11 700 грн. (13 000 грн. * 1,5% на день*60 днів). Однак, проценти за користування кредитом були нараховані за період як в межах 60 днів, так після закінчення такого строку. У\~постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду\~акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у\~постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12\~та підтвердженого у\~постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16,та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у\~постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду\~розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2\~статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2\~ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» не заявлялися, проте останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Отже слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача проценти за користування кредитом у розмірі 11 700 грн., а також підлягає стягненню пеня в розмірі 1820 грн. Щодо нарахування комісії, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуття чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08червня 2017року №49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивачем не доведено правомірності нарахування вищевказаної суми, оскільки плата за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої, другої статі11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому суд ураховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, яка відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20. Так,\~зі змісту кредитного договору № 1194360 від 23.01.2020 року вбачається, що відповідачу встановлена комісія пов`язана з наданням кредиту 12% від суми кредиту одноразово та дорівнює 1560 гривень, без уточнення найменування конкретної послуги. Суд зазначає, що відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Враховуючи зазначене, та той факт, що позивачем не доведено правомірність нарахування комісії по кредитному договору № 1194360\~від 23.01.2020\~року,\~ суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача суми нарахованої комісії за цим кредитним договором, у розмірі\~1560\~грн.\~00\~коп., що встановлено з наданого детального розрахунку заборгованості, слід відмовити. Дану суму слід вирахувати з загальної суми заборгованості. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 20.08.2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 02/08, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 1194360 від 23.01.2020 року. 24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» було укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 1194360 від 23.01.2020 року. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Таким чином, позов підлягає частковому\~задоволенню, тобто необхідно стягнути з\~ [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за Кредитним договором № 1194360 від 23.01.2020 року у розмірі 26 520 грн., з яких 13 000 грн. - тіло кредиту, 11 700 грн. - проценти за користування кредитом, 1820 грн. пеня. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, копію додаткової угоди № 1194360 від 11.11.2024 року до договору № 43657029 про надання правової допомоги від 07.08.2024 року, якою предмет договору доповнено новим пунктом щодо зобов"язання адвоката здійснювати представництво та захист ТОВ "ФК "Пінг-Понг" у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] ; копію детального опису робіт, виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» щодо стягнення кредитної заборгованості від 11.11.2024 року, копію акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 11.11.2024 року, згідно з якими визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Із правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачається, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), a також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були тaкi витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12- 171гс19). Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях від 12 жовтня 2006 pоку y справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначив, що присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фaктичними і неминучими, a їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЕСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, якi мають розумний розмір. Суд, враховуючи вищезазначене, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг тa витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності тa співрозмірності, вважає за можливе стягнути з вiдпoвiдaча на користь позивача 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на пpaвничy допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витpaт для цієї cпpaви. Згідно ч. 2\~ст.\~\~141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 33 930, 00 грн., з яких задоволено вимоги в сумі 26 520 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2\~422, 40 грн. Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 1893, 37 грн.

Outcome: partial