Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

В квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому, просила стягнути з [PERSON] в порядку поділу майна, яке є неподільною річчю, грошову компенсацію за частки вартості транспортного засобу автомобіля марка ЗАЗ, модель 110307, 2005 року випуску, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , у сумі 25 977 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 94 коп., що еквівалентно 625,00 дол. США, визнати за [PERSON] в порядку поділу майна, яке є неподільною річчю, право власності частки транспортного засобу, автомобіля: 2005 року випуску, сірого кольору, марка ЗАЗ, модель 110307, VIN: [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . \~ \~ На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30.07.2024 року за нею в порядку поділу майна подружжя, було визнано право власності1/2 частку в праві спільної власності на транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, 2005 року випуску, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та було припинено правовий режим спільної сумісної власності на даний об`кт. Після набрання рішення суду законної сили позивачка декілька раз зверталась до Сервісного центру МВС із проханням зареєструвати за нею частки на вказаний транспортний засіб, але згідно листа від 30.04.2025 року їй було відмовлено у вчиненні вказаної дії. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розгляд справи проводити без її участі. \~ \~ \~ \~Відповідач позов визнав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити без його участі. \~ \~ \~ \~Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено,\~що рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30.07.2024 року за нею в порядку поділу майна подружжя, було визнано право власності 1/2 частку в праві спільної власності на транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, 2005 року випуску, сірого кольору, VIN: [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та було припинено правовий режим спільної сумісної власності на даний об`єкт. (а.с. 27-29). Також позивачка вказує, що декілька раз зверталась до Сервісного центру МВС із проханням зареєструвати за нею частки на вказаний транспортний засіб, але згідно листа від 30.04.2025 року їй було відмовлено у вчиненні вказаної дії, з підстав викладені в листі (а.с.10). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Позивачка просить поділити майно подружжя так, щоби виділити відповідачеві у власність автомобіль, яким він користується, а їй виплатити компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на цю неподільну річ - 1/2 ринкової вартості останньої. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). \~ \~ \~ \~Разом із тим у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71СК України і статті 365ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. \~ \~ \~ \~Також у вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Така платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. \~ \~ \~\~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у справі № 209/3085/20 також вказала, що не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. У такому випадку суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, від 3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19). \~ \~ \~ \~Приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України встановлений обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~Домовленості між позивачем та відповідачем щодо поділу спірного транспортного засобу досягнуто не було. Автомобіль перебуває у користуванні відповідача. Позивачка не має доступу до автомобіля та ним не користується. Позивачка не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, що би отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови \~від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи і саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача на її користь компенсації за 1/2 частку вартості спірного автомобіля в сумі 25977 грн. з подальшим припиненням спільної сумісної власності на нього. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в сумі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.15). Згідно із ч. 1, 2 ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 183, 319, 364, 365, 368, 370 ЦК України, ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved