Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою, зареєстрований 11 листопада 1982 року Львівським палацом урочистих подій, про що зроблено актовий запис №4341. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 листопада 1982 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Протягом останніх років сімейні стосунки між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства. Упродовж тривалого часу між подружжям виникали конфлікти. На сьогодні, позивач з відповідачкою подружні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення є неможливим, шлюб існує формально та його збереження суперечить інтересам сторін. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Ухвалою від 21.05.2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, проте 05.05.2025 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задоволити. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. На адресу суду засобом поштового зв`язку 06.06.2025 року надійшло клопотання від позивачки [PERSON] , у якому вона визнає позовні вимоги та просить розгляд справи проводити у її відсутності. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 листопада 1982 року Львівським палацом урочистих подій, про що зроблено актовий запис №4341. Встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, спільного господарства вони не ведуть та не підтримують шлюбних відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка позов визнала та подала заяву про розгляд справи у її відсутності, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції @PL533525 АТ «ПриватБанк», позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням подачі позовної заяви в електронній формі із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в сумі 968,96 грн. Враховуючи вищевикладене, а також і те, що розгляд даної справи по суті не здійснювався, що підтверджується її матеріалами, суд приходить до висновку, що позивачу [PERSON] слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 484,48 грн. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України на відповідачку слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 484,48 судового збору.

Outcome: approved