Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Адвокат Михайленко О.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - Служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради про позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивувала тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2013, який було розірвано рішенням суду 18.06.2015. В шлюбі у подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2015 з відповідача на користь позивача стягнути аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 09.06.2015 і до досягнення дитини повноліття. Проте, відповідач аліменти на утримання дитині не сплачує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2024 становить 271956,06 грн. Відповідач, з моменту розірвання шлюбу, не утримує свого сина, не спілкується з ним, не займається його вихованням, не проявляє заінтересованості в його долі, ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться його успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Ухвалою суду від 09.10.2024 провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено в якості третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради та витребувані докази. Ухвалою від 15.11.2024 витребувано у Служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою від 03.02.2025 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 04.03.2025 до суду надійшов висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав та представник Служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради надав клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника. 10.06.2025 позивач подала до суду заяву, просила розглянути справу за її та представника відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення, надала згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що позивач і відповідач з 20.04.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2015. В шлюбі у подружжя народились дитина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка 19.09.2019 зареєструвала шлюб з [PERSON] , згідно копії свідоцтва про шлюб, виданого 19.09.2019 Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області. Позивачка разом з дитино проживають у власному будинку за адресою: [ADDRESS] , де також проживають чоловік позивача [PERSON] та їхня спільна дочка [PERSON] , [INFO] , де створені усі необхідні умови для проживання дитини, відповідно до Акту обстеження умов проживання дитини від 31.10.2024. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2015 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.06.2015 і до досягнення дитини повноліття. Проте, відповідач аліменти на утримання дитини сплачує періодично та не в повноум обсязі, згідно розрахунку, надано головним державним виконувачем Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.05.2024, боржник [PERSON] сплачує аліменти не регулярно, за період з січня 2018 року по квітень 2024 року має заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] , яка станом на 30.04.2024 становить 271956,06 грн. та згідно розрахунку, надано головним державним виконувачем Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.04.2025, [PERSON] має заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON] , яка станом на 31.03.2025 становить 312086,61 грн. Згідно характеристики та психологічної характеристики директора та класного керівника Миколаївської гімназії №27 ММР Миколаївської області на учня [PERSON] , [INFO] , дитина характеризується позитивно, його виховання на навчання займаються мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , які беруть участь у загальношкільних та класних заходах, його біологічний батько [PERSON] не бере участі у вихованні та навчанні дитини. Згідно характеристики Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області від 22.05.2024 за №695/02-05 родина [PERSON] та [PERSON] , які разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають адресою: [ADDRESS] , характеризуються позитивно, для дітей створені всі умови для всебічного розвитку, освіти та виховання. Згідно висновку Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, як органу опіки та піклування, від 02.12.2024 за №1666/02-05, прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] . У зазначеному висновку, окрім перелічених норм СК України, вказано тільки про те, що з пояснень матери дитини [PERSON] було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2023 та в шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] , шлюб між батьками розірвано 18.06.2015 на підставі рішення суду. Рішенням суду з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , проте станом на 30.04.2024 наявна заборгованість по аліментам у розмірі 271956,06 грн. Службою у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області проведено обстеження умов проживання дитини, які є задовільні, у дитини є всі необхідне для повноцінного розвитку та виховання, в будинку проживають [PERSON] , її чоловік [PERSON] та двоє малолітніх дітей, родина [PERSON] характеризується з позитивної сторони. З характеристик з місця навчання [PERSON] вбачається, що вихованням та опікую дитини замаються його мати та вітчим, біологічний батька не приймає ніякої участі у житті дитини. Згідно листа УОЗ Миколаївської міської ради КПН Миколаївської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 03.06.2024 №614/01-08, на прийом дитину приводила мати, біологічний батько не турбується про здоров`я дитини. Службою у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області було з`ясовано, що [PERSON] проживає на території Заводського району м. Миколаєва за адресою: [ADDRESS] . У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23). За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Суд вважає, що висновок Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, як органу опіки та піклування, від 02.12.2024 за №1666/02-05 не містить переконливих доводів, якими він керувався при прийнятті рішення щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав, при цьому у висновку зазначено, що з доказів наданих навчальним закладом та медичної установи вбачається, що батько не приймає участі у житті дитини. Крім того, з тексту вказаного висновку також убачається, що він складений виключно на підставі письмових доказів, не містить інформації щодо намагання Органу опіки та піклування заслухати [PERSON] та малолітню дитину, а також у ньому не наведено чіткі підстави та аргументи, які саме інтереси малолітньої дитини враховано під час визнання недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, що викликає обґрунтовані сумніви у повноті та об`єктивності цього висновку. При цьому з матеріалів справи вбачається, що поведінка відповідача не свідчить про його бажання як батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, відсутність волевиявлення виконувати свої природні батьківські обов`язки, не спілкується з дитиною тривалий час, недостатньою мірою забезпечує сина матеріально, не приймає участь у його вихованні та навчанні, не цікавиться його станом здоров`я. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому слід зазначити, що батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на поновлення батьківських прав, при доведенні, що змінилися обставини, які призвели до позбавлення батьківських прав, і що поновлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Позивач суд про розподіл судових витрат не просила.

Outcome: approved