Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Синюк Станіслав Леонідович звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 січня 2024 року о 19 год. 00 хв. за адресою: Сумська область, Роменський район, смт. Липова Долина, вул. Полтавська, поблизу буд № 188 відбулось ДТП (наїзд транспортного засобу на пішохода). Водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «MAN LE 8.145», реєстраційний номер [NUMBER] рухаючись в смт. Липова Долина по вул. Полтавській поблизу буд. № 188 здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . В результаті ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а водій на вказаному автомобілі покинув місце події. Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №12024200470000042. Внаслідок вказаної події Позивачам, як батькам загиблого, було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань внаслідок загибелі сина. Крім того, для поховання сина, мати померлого, [PERSON] , понесла значні матеріальні втрати, що підтверджується відповідними документами. На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «MAN LE 8.145» д.н.з. [NUMBER] була забезпечена полісом № ЕР/214835137 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», страхова сума за полісом № ЕР/214835137 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 320 000,00 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, спадкоємцями першої черги загиблого, [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, були: [PERSON] (мати); [PERSON] (батько). Інших спадкоємців першої черги спадкування у померлого не має. В подальшому Позивачі звернулись до Відповідача з повідомленням про подію та з заявами про виплату страхового відшкодування. Листом № 12/557 від 31 січня 2024 року Відповідач повідомив Позивачів щодо необхідності отримання додаткових документів. На підтвердження понесених витрат на поховання сина [PERSON] , позивач 1, [PERSON] , надала відповідачеві, ТДВ «СК «Альфа-Гарант»: копії квитанцій до прибуткового касового ордера на 6 380,00 грн. та 1 800,00 грн. та копію товарного чека № 1 від 11 січня 2024 року на суму 4 870,00 грн. Враховуючи зазначене, на думку представника позивачів, з ТДВ «СК Альфа-Гарант» на користь [PERSON] , підлягає стягнути понесені нею витрати на поховання в розмірі 13 050,00 грн., що не були визнані відповідачем в досудовому порядку. Позивачі вважають, що належне страхове відшкодування повинно бути наступним: 85 200,00 грн. (заподіяна моральна шкода) + 13 050,00 грн. (витрати на поховання (матеріальна шкода)) = 98 250,00 грн. На підставі викладеного, представник позивачів просить суд: -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 42 600,00 грн. страхового відшкодування, за заподіяну моральну шкоду та 13 050,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаних з витратами на поховання; -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] 40 200,00 грн. страхового відшкодування, за заподіяну моральну шкоду; -стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивачів 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 лютого 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 22 травня 2024 року від відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, відповідач просить задовольнити вимоги Позивачів [PERSON] та [PERSON] до Відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, пов`язаної зі смертю, у розмірі по 42 600 грн (для кожного із Позивачів), у разі надання документів, які підтверджують відсутність дружини та дітей у загиблого на дату ДТП, або ж визнання даного факту судом, а також задовольнити вимоги Позивачів [PERSON] та [PERSON] до Відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» про виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди за витрати, пов`язані з похованням, у розмірі 13 050,00 грн., за умови доведення, у законному порядку, і встановлення обвинувальним вироком суду, вини [PERSON] . Щодо вимог про стягнення правової допомоги зазначив, що сума витрат у розмірі 8 000,00 грн. є неспівмірною та значно завищеною, у зв`язку із чим вказана вимога не підлягає задоволенню. У судове засідання позивачі та їх представники не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 встановлено, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засідання яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково із таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2007 року Липоводолинським районним управлінням юстиції Сумської області, актовий запис від 05 листопада 1991 року № 82. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 10 січня 2024 року близько 18 год. 45 хв. [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «MAN» моделі «LE 8.145», р.н. [NUMBER] , при русі по вул. Полтавській в смт. Липова Долина, Роменського району, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а водій на вказаному автомобілі покинув місце події. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження № 12024200470000042 від 10 січня 2024 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2024 року Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 32 років, про що 17 січня 2024 року складено відповідний актовий запис № 83. Вказане також підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть № 4 від 11 січня 2024 року та Довідкою про причину смерті (до форми № 106/о № 4, видається для поховання) від 11 січня 2024 року. 23 січня 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявами про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП, надали довідку про склад сім`ї, копії квитанцій до прибуткового касового ордера на суму 6 380,00 грн. та 1 800,00 грн. від 11 січня 2024 року та копію товарного чека № 1 від 11 січня 2024 року на суму 4 870,00 грн. Згідно листа ТДВ СК «Альфа-Гарант» № 12/557 від 31 січня 2024 року повідомлено [PERSON] та [PERSON] про необхідність надання додаткових документів для отримання відшкодування моральної шкоди. З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 22 серпня 2024 року у справі № 581/317/24 у кримінальному провадженні №12024200470000042 внесеного до ЄРДР 10 січня 2024 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на строк один рік. Вказаним вироком встановлено, що потерпіла [PERSON] до суду неоднократно не з`являлася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, подавала заяву про розгляд справи у її відсутність, у частині призначення покарання обвинуваченому просила суд не позбавляти його волі, так як [PERSON] вибачився перед нею та відшкодував витрати на поховання її сина, претензій до обвинуваченого вона не має. Вирішуючи питання про призначення покарання [PERSON] , судом було прийнято до уваги, зокрема, письмово викладену думку потерпілої [PERSON] про призначення обвинуваченому покарання без його ізоляції від суспільства та про принесене їй вибачення зі сторони обвинуваченого за вчинене із відшкодуванням їй витрат на поховання сина; добровільне незначне відшкодування майнової шкоди потерпілій у розмірі 20 000 грн (витрати на поховання сина та поминальний обід, витрати на транспортування тіла до місця поховання) без відшкодування моральної шкоди, завданою смертю близької особи, також незаявлення цивільного позову у даній справі потерпілою. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. У п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно із ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.3 ст. 27 Закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» п. 41.1 та підпунктом «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №556/1514/16-ц (провадження №61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Згідно з ст. 8 Закону України «Про Державний бюджетна 2024 рік» з 1 січня мінімальну заробітну плату встановлено у розмірі 7 100 грн. Частиною 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Позивачам завдано моральної шкоди, заподіяної смертю сина, тому, враховуючи характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі втратою найближчого родича, а також враховуючи те, що відповідач не заперечує проти задоволення вказаної позовної вимоги, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної смертю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, а саме: у розмірі 42 600,00 грн. на користь [PERSON] та у розмірі 40 200,00 грн. на користь [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на поховання у розмірі 13 050,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється з дотриманням вимог норм і правил, встановлених законодавством. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із ст. 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. У наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193, розробленого та затвердженого відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу», міститься примірний договір-замовлення на організацію та проведення поховання. Згідно листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Відповідно до п. 15 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу, зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 27.4 ст. 27 Закону передбачено право особи, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, отримати від страховика відшкодування таких витрат за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Розмір мінімальної заробітної плати на час ДТП 10 січня 2024 року складав 7 100,00 грн. (Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік»). Тож, загальний розмір витрат на виготовлення на спорудження надгробного пам`ятника, а також поховання не може перевищувати 85 200,00 грн. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначала, що понесла 13 050,00 грн. витрат на поховання. За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 та 2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала копії квитанцій до прибуткового касового ордера на суму 6 380,00 грн. та 1 800,00 грн. від 11 січня 2024 року та копію товарного чека № 1 від 11 січня 2024 року на суму 4 870,00 грн., а відтак, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти задоволення вказаної позовної вимоги, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у цій частині та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування (витрати на поховання) в сумі 13 050,00 грн. Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] представляв адвокат Синюк Станіслав Леонідович на підставі свідоцтва серії КС № 6423/10, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1546217 та серії АІ № 1546207, договору № 6 про надання правової допомоги від 05 лютого 2024 року та договору № 7 про надання правової допомоги від 05 лютого 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1 - 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Як убачається з матеріалів справи, позивачами не надано жодних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (детального опису робіт, виконаних адвокатом, актів виконаних робіт, тощо). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до вимог пп. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 4 239,20 грн.

Outcome: partial