Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

10 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси із вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 40690,18 грн та судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 15.11.2019 між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладений договір про надання кредиту №491014547, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит в сумі 26276,81 грн на 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 26276,81 грн, а позичальник у свою чергу не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості, станом на 23.02.2021, загальний розмір заборгованості відповідача становить 40690,18 грн, з яких: 26276,81 грн заборгованість за тілом кредиту, 13213,37 грн заборгованість за відсотками. 22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Форт». Надалі, 23.02.2021між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». З огляду на викладене, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», у мотивувальній частині позовної заяви стверджує, шо набуло статусу кредитора за кредитним договором від 15.11.2019, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 40690,18 грн, а також сплачений розмір судового збору (3028 грн) і витрати на професійну правову допомогу в розмірі 9200 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 квітня 2025 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено за підсудністю до Придніпровського районного суду м.Черкаси. Статтею 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2025 року означеній позовній заяві присвоєно номер провадження 2/711/1925/25 та визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Петренка О.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 11 год 00 хв 09 червня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси. Також цим судовим рішенням виклик відповідача в судове засідання вирішено здійснити в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, тобто шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки відповідач знялася з реєстрації за місцем проживання за означеною вище адресою, а тому відомості щодо місця реєстрації проживання відповідача [PERSON] , станом на день як пред`явлення позову, так і день постановлення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного позовного провадження, у матеріалах позовної заяви відсутні. Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, причин не прибуття представника в судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» безпосередньо позивача, що була отримана цим учасником справи 09.05.2025 о 19 год 54 хв 35 сек (а.с.54 зворот). Водночас представник позивача адвокат Плачинда К.О., 08.05.2025 через підсистему «Електронний суд», подав заяву, в якій виявив волю на розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення (вхідний №18137 від 08.05.2025, а.с.50). Відповідач [PERSON] у судове засідання 09 червня 2025 року о 11 год 00 хв не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про місце, день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без її участі до суду не подала, відзиву до суду не направила (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку із цим 09 червня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 15.11.2019 підписала Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (надалі\~ Договір). Підписанням Анкети-заяви, [PERSON] у пункті 2.1.1 Договору підтвердила акцепт публічної пропозиції на укладення Договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сайті банку; у п.2.1.2. Договору [PERSON] підтвердила, що в день підписання цього акцепту вона отримала примірник Договору, а також додатки до нього; у п.2.1.4 Договору підтвердила, що вона прийняла пропозицію банку на використання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, що відтворені засобами копіювання, зразки яких містяться у договорі, для підписання банком будь-яких документів та вчинення будь-яких правочинів в межах договору; п.2.1.5 Договору позичальник підтвердила, що приймає пропозицію банку на використання нею електронного підпису, зразок якого наведений у договорі. Також із дослідженого письмового доказу суд встановив, що у розділі «Підпис Клієнта» п.3 Анкети-заяви міститься власноручний підпис позичальника [PERSON] , що виконаний нею 15.11.2019 (а.с.7 зворот). Із дослідженої в судовому засіданні оферти на укладення угоди про надання кредиту №491014547 від 15.11.2019 суд встановив, що [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (далі - Угода) на наступних умовах: тип кредиту: «Кредит готівкою», сума кредиту: 26276,81 грн, процентна ставка, % річних: 39,90%, тип ставки фіксована, та строк кредиту: 48 місяців. Крім того із означеного письмового доказу суд встановив, що відповідач як позичальник запропонувала АТ «Альфа-Банк» як кредитодавцю надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені п.1 оферти, а саме: за надання кредиту: 0,00% від суми кредиту; за обслуговування кредиту: 0,00% від суми кредиту. Також [PERSON] запропонувала АТ «Альфа-Банк» здійснити повернення кредиту 18.11.2023 (п.2 оферти). Оферта на укладення угоди про надання кредиту №491014547 містить власноручний підпис позичальника [PERSON] (а.с.5). Із акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491014547 від 15.11.2019 суд встановив, що АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію [PERSON] на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №491014547 від 15.11.2019, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Також судом встановлено, що згідно означеного акпепту, АТ «Альфа-Банк» погодило із [PERSON] такі умови споживчого кредиту: тип кредиту: «Кредит готівкою», сума кредиту: 26276,81 грн, процентна ставка, % річних: 39,90%, тип ставки фіксована, та строк кредиту: 48 місяців Також із означеного письмового доказу суд встановив, що АТ «Альфа-Банк» як кредитодавець погодилося надати позичальнику [PERSON] послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені п.1 акцепту, а саме: за надання кредиту: 0,00% від суми кредиту; за обслуговування кредиту: 0,00% від суми кредиту. Крім того, АТ «Альфа-Банк» погодилося на пропозицію позичальника, що викладена в оферті від 15.11.2019, про те, що повернення кредиту має відбутися 18.11.2023 (п.2 акцепту). Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491014547 містить підпис та печатку відповідно голови Правління АТ «Альфа-Банк» і означеної банківської установи (а.с.5 зворот). Крім того, в судовому засіданні був досліджений паспорт споживчого кредиту, що підписаний позичальником [PERSON] 15.11.2019 власноручним підписом, зі змісту якого суд встановив, що між позичальником [PERSON] та кредитодавцем АТ «Альфа-Банк» погоджені наступні умови кредитування з урахуванням побажань клієнта: сума кредиту: 26276,81 грн, строк кредитування: 48 місяців, спосіб та строк надання кредиту: безготівковий, процентна ставка: 39,90% річних, загальні витрати за кредитом: 26676,90 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту: 52953,71 грн, реальна річна процентна ставка: 48,04% річних, пеня: відсутня, штраф: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів 100 грн, за кожне прострочення платежу, що триває від 5 та більше днів 300 грн (а.с.6 зворот). Із додатку №1 до Угоди про надання кредиту №491014547 від 15.11.2019 «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної відсоткової ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», що підписаний як кредитодавцем АТ «Альфа-Банк» в особі голови Правління Михайльо В.В., так і позичальником [PERSON] , суд встановив, що сторони означеного правочину узгодили графік платежів у кількості 48, починаючи із 18.12.2019 і закінчуючи 18.11.2023. Крім того, із означеного письмового доказу суд встановив, що за весь строк користування кредитом, [PERSON] як позичальник мала б сплатити АТ «Альфа-Банк» як кредитодавцю 52953,70 грн, з яких: 26276,81 грн погашення суми кредиту, та 26676,90 грн проценти за користування кредитом. Також із означеного письмового доказу суд встановив, що сума кредиту підлягала видачі кредитодавцем позичальнику 15.11.2019 (а.с.6). Суд, безпосередньо дослідивши договір факторингу №1 від 22.02.2021 встановив, що 22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладено означений правочин, відповідно до п. 2.1. якого на умовах, встановлених цим договором, ТОВ «ФК «Форт» як фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Альфа-Банк» як клієнта за плату, а АТ «Альфа-Банк» як клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у Додатку №1-1 до цього Договору. Сторони погодили, що до фактора переходять усі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами (а.с.8-12). Факт оплати фактором (ТОВ «ФК «Форт») клієнту (АТ «Альфа-Банк») вартості згідно умов договору факторингу №1 від 22.02.2021 судом встановлено на підставі платіжного доручення №35 від 23.02.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Форт» сплатило АТ «Альфа-Банк» 14\~235\~001,00 грн за перехід права вимоги згідно означеного правочину (а.с.22). Із виписки з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» судом встановлено, що ТОВ «ФК «Форт» набуло право грошової вимоги до [PERSON] згідно кредитного договору №491014547 від 15.11.2019 в сумі 40690,18 грн, з яких: 26276,81 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 13213,37 грн сума заборгованості за відсотками, та 1200 грн залишок заборгованості за штрафними санкціями (а.с.18). Також суд встановив, що 23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до п. 2.1. якого на умовах, встановлених цим договором, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» як фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «Форт» як клієнта за плату, а ТОВ «ФК «Форт» як клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено у Додатку №1-1 до цього Договору. Сторони погодили, що до фактора переходять усі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами (а.с.13-17). Факт оплати фактором (ТОВ «ФК «Еліт Фінанс») клієнту (ТОВ «ФК «Форт») вартості згідно умов договору факторингу №01-23-02/22 від 23.02.2021 судом встановлено на підставі платіжного доручення №129 від 23.02.2021, відповідно до якого ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило ТОВ «ФК «Форт» 13\~235\~00,00 грн за перехід права вимоги згідно означеного правочину (а.с.23). Із виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» судом встановлено, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] згідно кредитного договору №491014547 від 15.11.2019 в сумі 40690,18 грн, з яких: 26276,81 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 13213,37 грн сума заборгованості за відсотками, та 1200 грн залишок заборгованості за штрафними санкціями (а.с.19). Згідно безпосередньо дослідженого судом розрахунку заборгованості за кредитом, що підготовлений ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», суд встановив, що означеним товариством як правонаступником кредитодавців АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт», станом на 22.02.2021, нараховано заборгованість відповідачу за тілом кредиту в розмірі 26276,81 грн, 13213,37 грн заборгованості за процентами, а також 1200 грн штрафу (за прострочку платежів, що мало місце 18.01.2020 (400 грн), 18.02.2020 (400 грн) та 18.03.2020 (400 грн). Сукупна сума заборгованості складає 40690,18 грн (а.с. 29). Суд, безпосередньо дослідивши усі матеріали цивільної справи №712/4708/25, дійшов висновку, що заборгованість за кредитним договором №491014547 від 15.11.2019 підлягає до стягнення із відповідача у розмірі 39\~490,18 грн (без урахування штрафу в сумі 1200 грн) з огляду на таке. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України),\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 512 ЦК України\~встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст. 627 ЦК України,\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч.1 ст.\~626 та ч.1 ст.\~628 ЦК України,\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~ст. 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1,2 ст 1056-1 ЦК України,\~процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України,\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 \~ст. 611 ЦК України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ст. 1082 ЦК України,\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За встановлених обставин, на підставі досліджених матеріалів цивільної справи, враховуючи викладені вище норми матеріального права, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №491014547 від 15.11.2019, не повернувши кредитодавцю як основну суму боргу, так і, обумовлені цим правочином, відсотки за користування кредитом, тому факт порушення умов означеного договору зі сторони відповідача є доведеним стороною позивача. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів як неотримання нею у кредит від АТ «Альфа-Банк» грошових коштів за кредитним договором №491014547 від 15.11.2019 в сумі 26276,18 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов, зокрема, і сплати обумовлених відсотків за користування кредитом, у строки, передбачені цим правочином. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконала у повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту (тіла кредиту та відсотків за користування ним) за кредитним договором №491014547 від 15.11.2019 як первинному кредитодавцю АТ «Альфа-Банк», так і його правонаступникам у спірних правовідносинах: ТОВ «ФК «Форт», та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 26276,81 грн у рахунок погашення тіла кредиту та 13\~213,37 грн у рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги про стягнення 1200 грн в рахунок нарахованого, але не сплаченого відповідачем як позичальником штрафу, то суд зазначає про таке. За змістом\~ч.1,2\~ст.549\~ЦК України\~неустойкою\~(штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Частинами 1,2 ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У той же час, положення Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», а також оферта на укладення угоди про надання кредиту №4910145427 від 15.11.2019 та акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №491014547 від 15.11.2019, що підписані як АТ «Альфа-Банк», так і [PERSON] , не містять умови договору щодо порядку та розміру нарахування неустойки (штрафу). Розмір неустойки (штрафу) лише обумовлений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] у паспорті споживчого кредиту від 15.11.2019, згідно якого штраф за кожне прострочення платежу, що триває від 1 до 4 днів, складає 100 грн, а за кожне прострочення платежу, що триває від 5 та більше днів 300 грн (а.с.6 зворот). Частиною 2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у\~Додатку 1\~до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України\~"Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. З аналізу означеної норми матеріального права суд робить висновок, що паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Водночас ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який\~Закон України "Про споживче кредитування"\~включає до форми договору про споживчий кредит. У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові 23.02.2022 в справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20) відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Ураховуючи викладене, вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (штрафу) в розмірі 1200,00 грн не підлягає задоволенню у зв`язку з її безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті первинному кредитодавцю АТ «Альфа-Банк», а відповідно і позивачу як його правонаступнику у спірних правовідносинах. Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн, то суд зазначає про таке. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3\~ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24). Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03 липня 2024 року,\~укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І. (а.с.30-31); 2) акту прийому-передачі наданих послуг від 15.07.2024, в якому міститься перелік наданих правових та юридичних послуг, зокрема: надання первинної консультації - 1000 грн (0,5 год), правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини - 4000 грн (2 год) та підготовка і подання позовної заяви - 4200 грн (2,1 год) (а.с.31 зворот); 3) платіжної інструкції №4941 від 01.10.2024, відповідно до якої ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» сплатило адвокату Литвиненко О.І. 9200 грн з метою виконання умов договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 (а.с.32). У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатом Литвиненко О.І. в справі щодо стягнення заборгованості із відповідача [PERSON] , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості. Суд також погоджується із позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 9200 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову. У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що з аналізу статей\~10,\~11,\~12,\~13\~ЦПК\~України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті\~182\~ЦПК\~України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд,

Outcome: partial