Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивач в особі представника адвоката Чорного Геннадія Олексійовича звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.04.2025 і до досягнення повноліття дітей. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1659, в період якого у них народились діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.06.2021. Діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. 18.05.2021 між позивачем та відповідачем було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксиним С.Ю., згідно з яким відповідач сплачує на утримання дітей аліменти в розмірі 2500 грн на кожну дитину, а разом 5000 грн. У зв`язку з тим, що з моменту укладення договору пройшло 4 роки, діти дорослішають та потребують додаткової фінансової допомоги батька, позивач звернулась до відповідача з повідомленням про внесення змін до договору для збільшення розміру аліментів, шляхом направлення його на адресу останнього місця реєстрації відповідача. Відповідач не з`явився, про що складено відповідне нотаріально посвідчене свідоцтво, у зв`язку з чим позивач звертається до суду. Від представника відповідача, адвоката Кірюшина Артема Андрійовича, 14.05.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що позовні вимоги не відповідають положенням матеріального права та не підлягають задоволенню. Відповідач вже сплачує аліменти згідно укладеного договору, заборгованості по їх сплати немає, а отже позовна вимога про стягнення аліментів вже вирішена в добровільному порядку. Натомість, на думку представника відповідача, фактично позивачем заявлено вимогу про збільшення розміру аліментів, проте всупереч вимогам Сімейного кодексу України позивач не мотивовує та не надає докази про наявність для цього підстав. Позивач не доводить факт значного покращення матеріального стану відповідача, не надає доказів про збільшення витрат на утримання дітей, не обґрунтовує необхідності або наявності додаткових витрат. Крім того, у разі задоволення позову про стягнення аліментів відповідач буде вимушений сплачувати аліменти двічі, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити.\~ Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час дату та місце судового засідання. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час дату та місце судового засідання. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали встановив наступне. Сторони 05.09.2009 зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.06.2021. В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.11.2012, актовий запис №884, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.08.2015, актовий запис №913. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.05.2025 [PERSON] проживає разом із [PERSON] . Факт проживання позивача з обома дітьми відповідачем не заперечувався, тому встановлений судом як такий, що визнається сторонами. Згідно з договором про сплату аліментів на дитину від 18.05.2025, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксиним С.Ю., реєстровий № 2328, встановлено обов`язок сплати [PERSON] аліментів в розмірі 2500 грн на дитину, а разом 5000 грн. Відповідно п. 8 Договору розмір аліментів, визначений в даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом Батька або Матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд виходить з наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказане узгоджується з правовою позицією зі сталою правовою позиціє Верховного Суду, викладеною у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19; від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19; від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18; від 19 лютого 2025 року у справі № 367/10126/19 та інших. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що вона зверталась до батька дітей із пропозицією внести зміни до договору та підвищити розмір аліментів, оскільки діти дорослішають та, відповідно, зростають витрати на їх утримання. Водночас, згідно доводів, викладених в позові, та які не спростовані відповідачем, останній у добровільному порядку вносити зміни до договору в частині перегляду розміру аліментів, відмовився. Викладеним також спростовується твердження представника відповідача, зазначене у відзиві на позов, щодо відсутності спору між сторонами, оскільки він справно сплачує аліменти у встановленому законом розмірі. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Очевидним є факт, що з віком потреби дитини зростають, що потребує більших витрат на харчування, одяг, освіту, лікування, розвиток та дозвілля. Таким чином, мати дитини, з якою проживають діти, отримуючи аліменти у встановленому договором незмінному розмірі, вимушена самостійно нести тягар збільшення витрат на утримання дітей, викликаний, по-перше, обставинами, пов`язаними із самими дітьми, а саме збільшенням їх потреб із віком, що неминуче тягне збільшення витрат, по-друге, загальними обставинами, як то зростання цін внаслідок інфляційних процесів тощо. Викладене, на переконання суду, цілком може бути прийнято як обставини, що викликають зміну матеріального стану отримувача аліментів в бік його погіршення та, відповідно, як підставу позову, визначену ст. 192 СК України. Отже, суд вважає, що дорослішання дитини та пов`язане з цим збільшення потреб можуть бути підставою для позову про збільшення розміру аліментів. Якщо раніше визначений договором розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини, її матеріальних потреб, або є недостатнім для покриття витрат на її утримання, одержувач аліментів може звернутися до суду із позовом про їх збільшення. При цьому, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Виходячи з викладеного, суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів у виді 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) обґрунтованим та таким, що відповідатиме інтересам дітей, забезпечить виконання обов`язку відповідача щодо дотримання прав дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покриватиме частину витрат на їх утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей. Разом із тим, суд вважає, що аліменти у виді та розмірі, визначеному даним рішенням, підлягають стягненню з відповідача не з 01.04.2025, як про це просить позивач, а із дня набрання рішенням законної сили, оскільки вимоги позивача, розглянуті у даній справі, фактично заявлені на підставі ст. 192 СК України, яка не передбачає стягнення аліментів у зміненому розмірі з дня звернення до суду. Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення аліментів як за договором, так і за рішенням суду, оскільки даним рішенням відповідно до ст. 192 СК України судом змінюється порядок та спосіб виплати аліментів відповідачем з твердої грошової суми, визначеної договором, на частку доходу, встановлену судом, а тому після набрання даним рішенням законної сили та з урахуванням положень п. 8 Договору, обов`язок відповідача щодо сплати аліментів за договором припиниться. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що він підлягає стягненню з відповідача на користь\~ держави.

Outcome: partial