Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 05 травня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 122491 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Згідно умов даного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надало [PERSON] кредит в розмірі 1000 грн на строк 30 днів зі сплатою стандартної процентної ставки 2% в день або 730 % на рік. Однак, свої зобов`язання за умовами кредитного договору [PERSON] не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість у розмірі 5200 грн, яка складається з такого: 1000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200 грн прострочена заборгованість за процентами. 28\~жовтня 2021\~року ТОВ\~«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~«КЕШ ТУ\~ГОУ» та ТОВ «ЗАЙМЕР» уклали Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 122491 про надання фінансового кредиту від 05 травня 2020 року. На виконання вимог чинного законодавства позивачем на адресу [PERSON] направлялася вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 122491 від 05 травня 2020 року, однак станом на дату подачі заяви вона залишена відповідачкою без виконання. Оскільки, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 122491 від 05 травня 2020 року в добровільному порядку не виконала, тому з урахуванням викладеного вище позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з неї заборгованість у розмірі 5200 грн. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 12 травня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін (а.с. 31). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 35). Водночас, в прохальній частині позовної заяви просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував (зв.а.с. 5). Відповідачка у судове засідання не з`явилась хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлена їй судова повістка про виклик до суду за її місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 37). Відповідачка про причини неявки суд не повідомила та не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Торосівського старостинського округу Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 310 від 12 травня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідачки, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідачка не з`явилась до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 05 травня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 122491 (індивідуальна частина) (далі Договір), який підписано позичальницею електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора KL3518 (зв. а.с. 8, а.с. 12-14). Згідно умов даного договору ТОВ «ЗАЙМЕР» надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 1000 грн на банківський рахунок клієнтки за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Строк кредитування 30 днів (до 03 червня 2020 року), стандартна процентна ставка 2% в день або 730 % річних. Клієнтка в свою чергу зобов`язалась повернути використану суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором (а.с. 12-14) ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед клієнткою [PERSON] виконало та надало їй кредит у сумі 1000 грн шляхом зарахування через АТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів на належну їй банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою № 1878/02 від 25 лютого 2025 року (а.с. 24). 28 жовтня 2021 року, між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 122491 від 05 травня 2020 року, перейшло до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с. 15-18). Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 5200 грн, яка складається з такого: 1000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200 грн прострочена заборгованість за процентами (а.с. 8). На виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» позивачем на адресу [PERSON] направлялася вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором № б н від 13 січня 2025 року, однак станом на дату подачі заяви вона залишена відповідачкою без виконання (а.с. 7). За таких обставин відповідачка свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконала. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачкою умови договору не виконуються, кредит та відсотки за їх користування не повертаються. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Сплата прострочених відсотків обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідачка своєчасно не погасила суму кредиту. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк суму кредиту, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, [PERSON] має заборгованість перед позивачем за договором про\~надання фінансового\~кредиту №\~122491\~(індивідуальна\~частина)\~від 05\~травня 2020\~року на загальну\~суму 5200 грн, яка складається з такого: 1000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4200 грн прострочена заборгованість за процентами. Розрахунок загальної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором наданий суду і відповідає вимогам закону (зв.а.с. 7, а.с. 8). З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 36800 від 25 березня 2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 грн 40 коп (зв.а.с. 21). Отож, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідачки на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Крім того, з прохальної частини позовної заяви убачається, що представник позивача не просить про стягнення з відповідачки інших судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved