Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

На адресу суду надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичний департамент Одеської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою суду від 30.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Юридичний департамент Одеської міської ради про зняття арешту з нерухомого майна та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначенням підготовчого засідання 29.08.2024. У підготовче засідання 29.08.2024, 19.09.2024, 24.10.2024, 18.12.2024 учасники справи не з`являлись, причини неявки суду не повідомляли. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Інші учасники справи заяви та клопотання не подавали. У зв`язку з ненадходженням витребуваних судом документів, розгляд справи відкладався неодноразово. 04.10.2024 на адресу суду від Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли пояснення, у яких останній зазначив, що заявником було подано заяву № 20638154 щодо виникнення обтяження до суб`єкта державної реєстрації на підставі ухвали суду у справі № 520/16759/15-ц від 28.12.2016, якою накладено арешт на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , за результатом розгляду якої державним реєстратором зареєстровано обтяження № 18678860 щодо вищевказаного об`єкту. Зазначає, що до функцій державного реєстратора не відносяться повноваження стосовно надання правової оцінки обставинам, встановленим рішенням суду, щодо обтяження об`єкту нерухомого майна. Вказує, що позовні вимоги про «зняття арешту» та «виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей» не підлягають задоволенню, оскільки не є належним та ефективним способом захисту прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Просив розглянути справу за відсутності представника Юридичного департаменту Одеської міської ради. 04.10.2024 до суду від представника позивача надійшла відповідь на пояснення по справі, у якій він зазначив, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, оскільки власником майна є позивач. У підготовче засідання 04.02.2025 учасники справи не з`явились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Інші учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, заяви і клопотання не подавали. Витребувані ухвалою від 30.07.2024 документи надійшли до суду. Ухвалою суду від 04.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 03.04.2025. У судове засідання 03.04.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 03.04.2025 визнана обов`язковою явка в судове засідання позивача, витребувано від позивача оригінали документів, розгляд справи відкладено на 12.05.2025. У судове засідання 12.05.2025 з`явися позивач, інші учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду пояснення та витребувані судом оригінали доказів, які оглянуті судом та повернути позивачу, засвідчені копії доказів долучені до матеріалів справи. Розгляд справи відкладено на 26.05.2025. У судове засідання 26.05.2025 учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки судом вжито всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідачів про судове засідання, однак відповідачі до суду не з`являлись, про причини неявки до суду не повідомляли, не подали відзив, враховуючи, що розгляд справи відкладався неодноразово, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. 26.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ст.244 ЦПК України відклав ухвалення судового рішення до 30.05.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, вислухавши доводи учасників справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У відповідності до вимог ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3-4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/16759/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , до розгляд справи по суті. З матеріалів справи № 520/16759/15-ц вбачається, що відповідачем у справі за позовною заявою [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, були [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та Товариство з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Щодо вказаних осіб [PERSON] просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, в тому числі на 1/3 квартири [ADDRESS] . Позивач у цій справі не був учасником справи № 520/16759/15-ц. 26.06.2023 позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.07.2023 у справі № 520/16759/15-ц відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд зазначив, що [PERSON] не є учасником справи, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані за заявою учасника справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 29.10.2010 Виконавчий комітет Одеської міської ради видав свідоцтво серії САС № 914837 про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке посвідчує, що об`єкт в цілому дійсно належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках кожному, на праві спільної часткової власності. Оригінал зазначеного свідоцтва про право власності був наданий позивачем суду та оглянутий судом у судовому засіданні. Згідно витягу № 28014263 про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 16.11.2010 право власності на 1/3 частки (спільна часткова власність) квартири [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 16.11.2010. З копії паспорта [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого Приморським РВУМВС України і Одеській обл., вбачається, що місце реєстрації позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 19.06.2000. Ідентифікаційний номер позивача [NUMBER] . З наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 336372535 від 21.06.2023 вбачається, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, [NUMBER] , 29.10.2010 Виконавчий комітет Одеської міської ради. Також наявний запис про обтяження № 18678860, 23.01.2017, здійснений державним реєстратором Гайовою Яною Анатоліївною, Юридичний департамент Одеської міської ради; документи, подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер: 520/16759/15-ц, виданий 28.12.2016, видавник Київський районний суд м. Одеси; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33536022 від 24.10.2017 11:31:27, Гайова Яна Анатоліївна, Юридичний департамент Одеської міської ради, Одеська обл.; вид обтяження: арешт нерухомого майна. В матеріалах\~справи наявні\~копії технічного\~паспорта на\~квартиру [ADDRESS] від\~14.10.2010\~та технічного\~паспорта на\~квартиру [ADDRESS] від\~29.11.2012,\~у яких\~одним із\~співвласників зазначений\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] . Оригінали зазначених доказів були надані позивачем суду та оглянуті судом у судовому засіданні. Із сукупності наданих позивачем доказів вбачається, що заходи забезпечення позову у справі № 520/16759/15-ц вживались щодо [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який був учасником справи № 520/16759/15-ц та не був власником квартири [ADDRESS] . Однак, арешт було накладено на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка була зареєстрована за позивачем у цій справі, та який не був учасником справи № 520/16759/15-ц. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2024 у справі № 522/705/24 за позовною заявою [PERSON] до Юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування арешту майна у задоволенні позову [PERSON] до Юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування арешту майна відмовлено в повному обсязі. При цьому, суд зазначив, що належним відповідачем у справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. У цій справі позивач звернувся до суду із позовними вимогами до належного відповідача, обрав вірний спосіб захисту права. Суд вважає надані позивачем докази належними, допустимими та у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість вимог про зняття арешту з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , накладеного ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2016, та прийняття рішення про задоволення позову в цій частині. Щодо позовної вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.01.2017 за № 18678860 про арешт квартири [ADDRESS] , суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні). Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення (ч. 3 ст. 31-1 зазначеного Закону). Суд вважає вимогу щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.01.2017 за № 18678860 заявленою передчасно, оскільки чинне законодавство передбачає порядок здійснення реєстраційних дій, в тому числі щодо реєстрації припинення обтяження. На момент розгляду справи права позивача в частині державної реєстрації припинення обтяження на підставі рішення суд про зняття арешту з нерухомого майна не порушені, оскільки позивач із заявою про припинення обтяження на підставі рішення суду до державного реєстратора не звертався. За таких обставин, позовна вимога про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час відкриття провадження у справі судом встановлено зарахування судового збору у розмірі 1211,20 гривень. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог - у розмірі 605,60 гривень.

Outcome: partial