Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті свого свекра [PERSON] на тимчасово окупованій території України, яка мотивована тим, що [INFO] у віці 66 років помер батько її покійного чоловіка [PERSON] .. Однак, оскільки останній помер на тимчасово окупованій території Донецької області, свідоцтво про смерть було видане відповідно по місцю смерті, у зв`язку з чим заявник, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не може зареєструвати смерть [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою. Представник заявника направив на адресу суду заяву, в якій підтримав заяву та просив розглянути справи без участі заявника та її представника. Представник заінтересованої особи - Новоселицького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2013 року між заявницею [PERSON] та [PERSON] Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріуполького міського управління юстиції у Донецькій області, зареєстровано шлюб, про що здійснено актовий запис № 176, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17 квітня 2025 року. Відповідно до повідомлення без номеру начальника 1 відділу 3 управління досудового розслідування Головного управління Комаріцин І.С. за версією слідства був одним із 65 загиблих військовополонених, які перебували на борту «ІЛ-76», який летів для здійснення обміну та 24 січня 2024 року зазнав авіа аварії в Корочанському районі Белгородської області. З копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28 листопада 1986 року вбачається, що його батьком був [PERSON] .. Крім того, дослідженими доказами встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у віці 66 роки на тимчасово окупованій території України у м. Сєров Свердловської області РФ. Тельмановським районним управлінням юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16 листопада 2022 року також на бланку скріпленому відповідною печаткою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. За змістом ст. 9 вказаного Закону державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, свідоцтво про смерть [PERSON] за підписом посадової особи державної установи «Донецької народної республіки» та видане Тельмановським районним управлінням юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків, а тому в розумінні ст. 78 ЦПК України є недопустимим доказом. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 229\~ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до п.п. 4, 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 30 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зі змінами, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 8 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У відповідності до змісту ст.\~317\~ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, термін дії якого неодноразово продовжено та який діє на теперішній час. Від початку російського вторгнення\~в Україну територія Херсонської області перебувала під ударами збройних сил\~російської федерації, станом на день звернення заявником до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті частина Херсонської області перебуває в тимчасовій окупації російської федерації та не контролюється державою Україна. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Статтею 9\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Статтею 17\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~актів цивільного\~стану" передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Враховуючи вищевикладене, оцінивши у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку про доведеність факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто документи видані на цих територіях не мають юридичної сили на території України, а відтак у суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів повідомлених заявником та підтверджених доказами, тому суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved