Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 30.03.2025 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачу надані послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 існує заборгованість в розмірі 5652,40 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 7647,04 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2025 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] 21.03.2025 подала до суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, про передачу справи за підсудністю до іншого суду та витребування доказів. 08.05.2025 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Відзив на позовну заяву відповідач обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був власником квартири [ADDRESS] або місце проживання було зареєстроване за вказаною адресою з жовтня 2017, відповідно був споживачем послуг з теплопостачання за період з жовтня 2017, які постачає позивач. Вважає, що додані позивачем докази не містять даних про звернення відповідача до позивача для укладення Публічного договору або його приєднання до договору та підтвердження прийняття умов договору боржником, здійснення ним дій, що свідчать про погодження з умовами договору. Вказувала, що заборгованість виникла в строк, що перевищує строк позовної давності. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог Полтавського обласного виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго". Позивач 02.06.2025 подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплової енергії за адресою [ADDRESS] , не звільняється від оплати таких послуг, отриманих до укладення відповідного договору. По квартирі [ADDRESS] підприємством проводяться нарахування за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби та нарахування плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії. Вважає, що строк позовної давності за вимогами до позивача не пропущено. [PERSON] 03.06.2025 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2025 заяву відповідача [PERSON] із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення, в задоволенні клопотань відповідача про передачу справи за підсудністю та про витребування доказів відмовлено. В судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду, є користувачами системи «Електронний суд» та мають електронні кабінети. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 187 кв.м. на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2017 в справі № 554/10494/15-ц. Запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказану квартиру міститься в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно твердження відповідача про відсутність документів про те, що вона є власником квартири не заслуговує на увагу. Також судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.0.2017 по 01.03.2025 надавав послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги за вказаний період, що є предметом судового розгляду, власником квартири [ADDRESS] відповідачем [PERSON] не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 5652,40 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. За нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно в розумінні норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до відповідача про стягнення заборгованості заявлено повністю обґрунтовано. Посилання відповідача в поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив на ту обставину, що квартира [ADDRESS] відключена від системи централізованого теплопостачання, не спростовує обґрунтованість позовних вимог. З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що по квартирі [ADDRESS] підприємством проводяться нарахування за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби та нарахування плати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії. Жодні нарахування за послуги централізованого теплопостачання безпосередньо в квартиру [ADDRESS] не здійснюються. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Оскільки відповідач покладені на неї як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", отримані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2017 по 01.03.2025 в розмірі 5652,40 грн та 3 % річних в сумі 536,96 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1457,68 грн, а всього 7647 грн 04 коп. Щодо тверджень відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, позивач з даним позовом звернувся до суду 20.03.2025 та позовні вимоги пред`явлені за період з 01.10.2017. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні з позовом до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved