Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

15 січня 2025 року АТ «ПУМБ» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №2001839235201 від 17 березня 2021 року у розмірі 67002,58 грн.; та за кредитним договором №1001988132801 від 05 жовтня 2021 року у розмірі 53016,11 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] були укладені Кредитні договори: 2001839235201 від 17 березня 2021 року та №1001988132801 від 05 жовтня 2021 року. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договорами розмірах. Проте, відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором, сума заборгованості відповідача становить 120018,69 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, що є предметом позовних вимог. Ухвалою суду від 07 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 10 березня 2025 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду щодо застосування статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» в яких Верховний Суд робив висновок щодо нікчемності пунтку договору в яких встановлена комісія. Відзив мотивовано тим, що на підтвердження повноважень адвоката надано довіреність в порядку передоручення від 14 серпня 2024 року яка не містить будь-яких підписів. Відповідач не ознайомився з внутрішніми правилами позивача, які не погодженні між сторонами у письмовій формі та не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Вказує, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості не відповідає частині 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування», статтям 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та зазначає, що банком не зазначено які конкретно послуги або блага надає позивач відповідачу за вказану комісію. Позивачем не враховано платежі здійснені відповідачем. Також відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 05 жовтня 2021 року [PERSON] складена та підписана заява №1001988132801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 14-16). Відповідно до п.п. 1-5 Заяви, Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 40000,00 грн. в тому числі на загальні споживчі цілі у розмірі 40000,00 грн.. Строк кредитування - 24 місяці з процентною ставкою у розмірі 0,01 % річних та комісії за обслуговування Споживчого кредиту на загальні споживчі цілі у розмірі 2,99 %. Банк покладені на нього обов`язки виконав в повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти в сумі 40 000,00 грн. за кредитним договором від 05 жовтня 2021 року №1001988132801, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.52664262.65462.8810 (а. с. 70) Також, 17 березня 2021року [PERSON] підписала заяву №2001839235201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У змісті заяви позичальник підтвердив що підписанням цієї заяви безастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розміщена на сайті АТ «ПУМБ», в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо для прийняття ДКБО, та і послуг, що можуть бути надані мені в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін), погоджуюсь з тим, що можу обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування, а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджую свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах. Також зі змісту заяви вбачається, що позичальник просив відкрити на своє ім`я поточний рахунок № [NUMBER] , та надати кредитну картку № [NUMBER] та просив встановити на поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою кредитний ліміт у розмірі 30000,00 грн., виходячи з розміру відсоткової ставки в сумі 47,88% (а. с. 16) Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту за договором №2001839235201 від 17 березня 2021 року, відповідачу неодноразово змінювався встановлений кредитний ліміт та 16 березня 2022 року встановлено у розмірі 39 994,13 грн. (а. с. 69) Таким чином сторони погодили суму кредиту, її відсоткову ставку та строк дії договору. Виписка по рахунку [PERSON] підтверджує відкриття банком рахунку та використання позичальником грошових коштів на власні потреби. (а. с. 78-88) Щодо кредитного договору №2001839235201 від 17 березня 2021 року Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З огляду на викладене, позивач виконав покладені на нього зобов`язання за кредитним договором, надав можливість розпоряджатись грошовими коштами, передбачені умовами договору №2001839235201 від 17 березня 2021 року, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] , однак умови кредитних договорів в частині своєчасного повернення кредиту відповідач порушив, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 31 жовтня 2024 року утворилась заборгованість за кредитним №2001839235201 від 17 березня 2021 року що становить 67 002,58 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 39 994,13 грн; заборгованості за процентами у розмірі 27 008,45 грн що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вказана заборгованість підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості по вищезазначеним договорам, в свою чергу відповідач докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань не надав. Щодо кредитного договору від 05 жовтня 2021 року №1001988132801. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 05 жовтня 2019 року, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, зроблено наступний правовий висновок: «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне управління кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управління кредиту без конкретного переліку які саме послуги надаються є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».» В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за управління кредиту. Ураховуючи, що фінансова установа не зазначила та не надала доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення пункту 7 щодо встановлення комісії у розмірі 15% від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Таким чином умови договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 % є нікчемними, оскільки у договорі не зазначено які додаткові послуги споживач отримує за вказану плату, а платежі, які зараховані банком на погашення комісії мають бути зараховані на погашення тілу кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2021 року №1001988132801 значиться заборгованість у розмірі 53 016,58 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 915,50 грн., заборгованості за процентами у розмірі 7,97 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 20 092,64 грн., погашення за комісією складає всього 4 784,00 грн. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договори, в частині своєчасного повернення грошових коштів, право позивача підлягає судовому захисту, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» суму заборгованості за кредитним договором від 05 жовтня 2021 року №1001988132801 суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 131,50 грн (32 915,50 грн - 4 784,00 грн) та 7,97 грн заборгованості за процентами, а всього 28 139,47 грн. Вирішуючи спір по суті, суд враховує заявлений стороною відповідача строк позовної давності. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто вимоги які пред`явлені за період до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи ту обставину, що позивач звернувся з даним позовом до суду 15 січня 2024 року, суд приходить до висновку, що позов пред`явлений в межах строку позовної давності. Суд не бере до уваги доводи заявника про те, що додана до матерів справи довіреність не підписана, оскільки накладення цифрового підпису прирівнюється до власноручного, враховуючи що позов подано через систему «Електронний суд» з накладенням власного цифрового підпису, вказана довіреність є належним доказом який підтверджує право Киричук Г. М. представляти інтереси АТ «ПУМБ» в порядку передоручення. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про порушення позичальником [PERSON] умов укладених договорів, у зв`язку з чим позов Акціонерного товариства «Перший Українській Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 1 917 гривень 11 копійок пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial