Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом (т.1,а.с. 1-4). Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої була заведена спадкова справа № 1047/2008 за фактом відкриття спадщини за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу (свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2009 року серії ВМІ № 061922). Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] стали: її батько - [PERSON] , її мати - [PERSON] тапозивач [PERSON] , кожен по 1/3 частини квартири. [INFO] дідусь позивача - [PERSON] помер. За домовленістю з бабусею - [PERSON] позивач не подав заяву про прийняття спадщини та погодився, щоб [PERSON] успадкувала після смерті дідуся належну йому 1/3 частку вказаної квартири. Таким чином, бабуся позивача - [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON] , яка складалась з належної спадкодавцю [PERSON] 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] та стала власницею 2/3 часток вказаної квартири. [INFO] [PERSON] померла, однак за життя заповіла позивачеві все належне їй майно, майнові права та обов`язки, що підтверджується заповітом серії НМВ № 756439 від 22.09.2020 року, зареєстрованим у Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за № 1345. 01.08.2022 року позивачем до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лещенко О.В. була подана заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті його бабусі - [PERSON] . Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лещенко О.В. від 03.10.2024 р. № 4302-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів та зареєстрованого права власності на спадкове майно. Позивач зазначав, що його дідусь - [PERSON] та бабуся - [PERSON] не зареєстрували у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свої майнові права (по 1/3 частки кожен) на вказану квартиру, які належали їм на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті його матері - [PERSON] , та, в свою чергу, його бабуся - [PERSON] не зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належну їй після смерті її чоловіка (дідуся позивача) [PERSON] частку вказаної квартири. Про відсутність належної реєстрації спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] своїх майнових прав на вказане спадкове нерухоме майно він дізнався, отримавши постанову приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лещенко О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2024 року № 4302-31 та перевірив ці відомості шляхом отримання довідки № 402429217 від 05.11.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої, в даному Реєстрі наявна інформація про речове право тільки щодо нього, позивача [PERSON] , розмір частки складає 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене, позивач просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальна площа якої становить 44,8 кв.м., у тому числі житлової площі 28,3 кв.м., складається з: 1 - коридор; 2 - санвузол; 3 - кухня; 4, 5 - житлова; 6 кладова; І - балкон, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2760742812020, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27046010. Ухвалою\~від 06 березня 2025 року\~відкрито провадження\~у даній цивільній справі, призначено\~розгляд в\~порядку загального\~позовного провадження та витребувано у першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори копії спадкових справ (т.1, а.с.\~47-48). 20 березня 2025 року на адресу суду надійшли належним чином засвідчені копії спадкових справ, заведених після [PERSON] та [PERSON] (т.1,а.с.60-120,121-181). 27 березня 2025 року на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи [PERSON] (т.1,а.с.185-370). Ухвалою суду від 05 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті (т.2,а.с.17). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Зіненко А.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.(т.2,а.с.5) Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.06.1990 року (т.1,а.с.16) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.08.2008 року (т.1,а.с.61-зворот). Після смерті [PERSON] за заявою матері померлої - [PERSON] (бубуся позивача) Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 1047/2008 (т.1, а.с.60-120). До складу спадщини увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.10.2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кружиліною В.Г., за реєстровим № 1573, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 22482519 від 15.04.2009 р., наявним у матеріалах спадкової справи (т.1, а.с.70). Як вбачається з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] спадщину прийняли: її батько - [PERSON] (дідусь позивача), мати- [PERSON] (бабуся позивача) та син - [PERSON] (позивач) - кожен по 1/3 частини квартири, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом (т.1,а.с. 64, 68-зворот,69-зворот). Слід зазначити, що факт споріднення спадкодавця [PERSON] та спадкоємців [PERSON] , [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного громадян про державну реєстрацію народження № 00048141480 від 25.11.2024 р., згідно якого: батьком [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (т.1,а.с.17-18). Відомості про власників спадкового майна були 13.03.2009 року внесені до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , реєстровий № 404п-116-131, інвентаризаційна справа № 30643, згідно якого, розмір часток [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по 1/3 за кожним .(т.1,а.с.19) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2014 року (т.1,а.с.26). 21.01.2014 року до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , на підставі чого відкрито спадкову справу № 32-2014 (т.1, а.с.121-181). [INFO] бабуся позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2022 року (т.1,а.с.27). Згідно заповіту серії НМВ № 756439 від 22.09.2020 року, посвідченому приватним ноаріусом ДМНО Царінною Н.І., зареєстрованому у Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ за № 1345, [PERSON] заповіла все належне їй майно, майнові права та обов`язки позивачу [PERSON] (т.1,а.с.208). 01.08.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лещенко О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті його бабусі - [PERSON] (т.1,а.с.29-30). Частина спадкового [PERSON] була отримана позивачем, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.12.2022 р. серії НСВ № 590990 (спадкування часток нежитлового приміщення), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71039369 від 27.12.2022 р. (т.1,а.с.31-33) та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.08.2023 р. серії НСМ № 150906 (спадкування грошових коштів), витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №73505380 від 08.08.2023 р. (т.1,а.с.34-36). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лещенко О.В. від 03.10.2024 р. № 4302-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом - на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів та відомостей про зареєстроване право власності на спадкове майно (т.1, а.с.37-38). Згідно ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч.\~2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так на підставі ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23\~постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Положеннями ч. 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з\~ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України,\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі N 303/6974/16 (провадження N 61-39511св18). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини" і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. У постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі № 289/1818/16-ц зазначено, що відсутність у померлої свідоцтва про право на спадщину на спірне майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину (в розглянутій справі - після смерті батьків). Адже законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» та пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, до складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства. Судом встановлено, що бабуся позивача - [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (дідусь позивача), тобто прийняла спадщину, проте за життя не отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Таким чином спадкоємець за заповітом [PERSON] - позивач [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини після смерті останньої, позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину вищевказаної квартири. Встановивши вказані обставини, з огляду на те, що іншого шляху, аніж звернення до суду за захистом спадкових прав позивача не існує, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved