Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У жовтні 2023 року [PERSON] (далі - «Позивач»), в інтересах якої діє її представник, звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач-1»), [PERSON] (далі - «Відповідач-2») про встановлення факту батьківства, третя особа - Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини. [INFO] в районі села Водяне Волноваського району Донецької області загинув стрілець-помічник гранатометника [INFO] [PERSON] , [INFO] . Позивач познайомилася з [PERSON] 01.12.2006 року в ДК «Росава» на дискотеці. Починаючи з червня 2006 року Позивач почала спільно проживати зі [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом і мали взаємні права та обов`язки як чоловік та дружина. Під час спільного проживання, а саме [INFO] у них народилася донька [PERSON] , про що був здійснений відділом ДРАЦС Білоцерківського МУЮ відповідний актовий запис №230 від 09.02.2010 року в книзі реєстрації народжень. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме за прізвищем Позивача і по батькові дитини за її вказівкою. Тобто, батьком в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] . З моменту народження доньки [PERSON] її біологічний батько [PERSON] визнавав її своєю дитиною, забирав її з Позивачем із пологового будинку, піклувався про дитину, активно брав участь у вихованні та матеріально утримував. Однак, починаючи з весни 2012 року вони почали мешкати окремо один від одного і [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Посилаючись на приписи Цивільного кодексу України, Позивач просила суд: встановити факт, що [PERSON] [INFO] , який загинув [INFO] є батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису №230 від 09.02.2010 року, здійсненого відділом ДРАЦС Білоцерківського МУЮ у Київській області, де в графі батько зазначити: [PERSON] , дата народження [INFO] , українець, громадянин України. Рух справи. Позиції сторін. 02.11.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 24). 13.12.2023 року до канцелярії суду представником Відповідачів було подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що [PERSON] дійсно в 2010 році можливо й мав інтимні стосунки з [PERSON] , проте вказані стосунки не були проживанням вказаних осіб однією родиною без реєстрації шлюбу з взаємними правами та обов`язками, притаманними подружжю. [PERSON] не проживав із Позивачем, а проживав з 23.03.1993 року разом із своїми батьками - Відповідачами по даній справі за адресою: [ADDRESS] . Зауважив, що у період нібито початку існування стосунків між [PERSON] та Позивачем у 2006 році, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Наголосив, що Позивач ніколи не підтримувала родинних відносин з Відповідачами, а навпаки була неприязною до них. [PERSON] не здійснював матеріального утримання нібито його дитини (т.1 а.с. 32-40). 14.12.2023 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, визнано явку Відповідачів у судові засідання по даній справі обов`язковою (т.1 а.с. 72, зворот). 04.01.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» представником Відповідачів подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває на розгляді справа №357/11924/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] (т.1 а.с. 79-81). 31.01.2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, [PERSON] , її сина [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі у якості третіх осіб (т.1 а.с. 98, зворот, 99). 12.03.2024 року в судовому засіданні представник Позивача заявив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу [PERSON] , [INFO] та біологічних зразків неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] для встановлення біологічного батьківства [PERSON] , проведення якої просив доручити експертам Київського НДЕКЦ МВС України. На вирішення експерта просив поставити питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічною бабусею, тобто матір`ю батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідача [PERSON] , за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та представити експертній установі всі необхідні дані та відповідні зразки, об`єкти та матеріали (т.1 а.с. 113-114). 12.03.2024 року ухвалою суду по справі призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено (т.1 а.с. 119-120). 02.05.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшов лист Київського НДЕКЦ МВС України від 18.04.2024 року №19/111/1024627, зі змісту якого вбачається, що провести молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення родинних зв`язків за наявності біологічних зразків ймовірних бабусі та онуки у Київському НДЕКЦ МВС України неможливо (т.1 а.с. 123). 03.05.2024 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі було поновлено (т.1 а.с. 124). 06.06.2024 року до канцелярії суду представник Позивача подав клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу [PERSON] , [INFO] та біологічних зразків неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] для встановлення біологічного батьківства [PERSON] , проведення якої просив доручити експертам Київського НДЕКЦ МВС України. На вирішення експерта просив поставити питання: Чи наявне кровне споріднення по чоловічій лінії між [PERSON] , [INFO] та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ? Чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для відбору біологічних зразків, об`єктів та матеріалів (т.1 а.с. 142-143). 20.06.2024 року ухвалою суду по справі призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено (т.1 а.с. 146-147). 06.08.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшло повідомлення судового експерта Київського НДЕКЦ МВС України від 26.07.2024 року №СЕ-19/111-24/41459-БД про неможливість проведення експертизи, зі змісту якого вбачається, що в Київському НДЕКЦ відсутні атестовані та зареєстровані методики чи обґрунтовані та апробовані методи проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення біологічної спорідненості між бабусею, дідусем по батьківській лінії та ймовірною онукою. Крім того, дослідження кровного споріднення по чоловічій лінії можливе лише з особами чоловічої генетичної статі (т.1 а.с. 164-165). 07.08.2024 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі було поновлено (т.1 а.с. 166). 25.09.2024 року до канцелярії суду представником позивача було подано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, шляхом аналізу ДНК біологічного матеріалу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та біологічних зразків неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] для встановлення біологічного батьківства [PERSON] , проведення якої просив доручити експертам методико-генетичного центру «Мама-Папа». На вирішення експерта просив поставити питання: Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним дідусем, тобто батьком батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ? Чи є [PERSON] , [INFO] , біологічною бабусею, тобто матір`ю батька неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ? Для проведення експертизи просив зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , за першою вимогою з`явитися за викликом експертної установи для відбору біологічних зразків, об`єктів та матеріалів (а.с. 201-202). 24.10.2024 року ухвалою суду по справі було призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі було зупинено. Представник Відповідачів не заперечував як проти призначення у справі даної експертизи, так і щодо її проведення саме в даній експертній установі (а.с. 209-210). 02.04.2025 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 року №46607 (т.2 а.с. 1-25). 09.04.2025 року ухвалою суду провадження у даній цивільній справі було поновлено (т.1 а.с. 244). 01.05.2025 року до канцелярії суду представником Відповідачів було подано заяву про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи. Заяву обґрунтовано наявністю сумнівів у достовірності висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 року №46607. Такі сумніви, у свою чергу, обґрунтовані тим, що у межах кримінального провадження №12024111460000077 від 19.09.2024 року здійснюється досудове розслідування за фактом підробки висновку молекулярно-генетичної експертизи медико-генетичним центром «Мама Папа» (т.2 а.с. 37-42). 06.05.2025 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні заяви представника Відповідачів про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи було відмовлено. При постановленні даної ухвали суду суд виходив з того, що при вирішенні питання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи представник Відповідачів не заперечував як проти призначення у справі даної експертизи, так і щодо її проведення саме в медико-генетичному центрі «Мама Папа». Окрім того, судом, задля узгодження сторонами експертної установи, за клопотанням саме представника Відповідачів, у справі оголошувалася перерва. Також представником Відповідачів не було в порядку ст.39 ЦПК України заявлено експерту відвід на підставі ст.ст.36-38 ЦПК України, та не надано до суду судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження №12024111460000077 (т.2 а.с. 56, зворот, 57). 06.05.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті на 05.06.2025 року (т.2 а.с. 59-60). 05.06.2025 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Позивач пояснила не внесення відомостей про справжнього батька дитини до актового запису про її народження скрутним матеріальним становищем та необхідність отримання допомоги як одинокій матері. [PERSON] працював тоді в таксі, мав нестабільний заробіток, а Позивач взагалі ніде не працювала, батьки [PERSON] їм не допомагали. 05.06.2025 року у судове засідання Відповідачі/їхні представники не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До канцелярії суду представник Відповідачів подав заяву про розгляд справи без участі сторони Відповідача. Проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі (т. 2 а.с. 66-67). 05.06.2025 року у судовому засіданні Третя особа [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що [PERSON] був її батьком. Вона пам`ятає, що перший раз побачила його коли їй виповнилося 10 років тобто у 2020 році. Тоді він прийшов до її прабабусі і вони там побачилися. Він повідомив, що є її батьком, запитав, чи пам`ятає вона його. У 2023 році вони спілкувалися по відеозв`язку 2 рази, батько був у формі, оскільки перебував на службі. 05.06.2025 року у судове засідання Треті особи - [PERSON] та її син [PERSON] , не з`явилися, у матеріалах справи наявні заяви [PERSON] про розгляд даної справи без її участі. У заявах остання підтвердила наявність обставин, на які посилається Позивач. Вважала за можливе задовольнити позовні вимоги (т.1 а.с. 188, т.2 а.с. 65). 05.06.2025 року у судове засідання представник Третьої особи - Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі (т.1 а.с. 199). 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до актового запису про народження №230 від 09.02.2010 року щодо [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини вказано [PERSON] . Відомості про батька дитини вказано згідно з ч.1 ст.135 СК України (т.1 а.с. 68, 69-70). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.09.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1800 (т.1 а.с. 56). На підтвердження обставин позову Позивачем надано фото, на яких зображено [PERSON] , Позивача та Третю особу - [PERSON] (т.1 а.с. 7-9). Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 року №46607 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,95% (т.2 а.с. 1-25). Норми процесуального і матеріального права, якими керується суд. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За правилами ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. У Постанові Верховного Суду в справі № 361/2653/15-ц від 15.04.2021 року суд виснував, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до ст.ст. 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування ст. 130 СК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №373/2257/18 та інших постановах касаційної інстанції. Тобто, судова практика з даного питання є усталеною. У справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ виснував, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства. Висновки суду. Судом встановлено та сторонами у справі не оспорювалося, що Позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до актового запису про народження №230 від 09.02.2010 року щодо [PERSON] , [INFO] , батьком дитини вказано [PERSON] , відомості про батька дитини вказано згідно з ч.1 ст.135 СК України (т.1 а.с. 68, 69-70). Відповідачі по справі не оспорювали ймовірну наявність стосунків між Позивачем та їхнім сином [PERSON] у період народження [PERSON] . Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 28.03.2025 року №46607 ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,95% (т.2 а.с. 1-25). Додатково зазначені у позові обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи фото, на яких зображено [PERSON] , Позивача та Третю особу [PERSON] у грудному віці, що не оспорювалося Відповідачами та їхнім представником (т.1 а.с. 7-9). З огляду на викладене, заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про встановлення факту батьківства є законними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з цим, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог у частині зобов`язання Білоцерківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису, оскільки такі вимоги є передчасними. Окрім того, Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було заявлено Позивачем у якості Відповідача по даній справі, а тому [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами за такими вимогами, на що суд звертав увагу представника Позивача в ході здійснення підготовчих дій у справі. Також суд звертає окрему увагу на особливості доказування в цивільному процесі і наголосити на тому, що Відповідачі побудували свою позицію на концепції «негативного доказу» (див. для прикладу постанову Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі №2-879/13). Утім, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих суду доказів. 3.Розподіл судових витрат. Щодо витрат на правову допомогу. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з Відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем надано наступні документи: Договір № 30 про надання правничої допомоги адвокатом від 09.10.2023 року, укладений між адвокатом Шевчуком Ю.І. та Позивачем, Акт (виконаних робіт) від 28.04.2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера від 09.10.2023 року. Згідно з указаними документами розмір гонорару, який сплатив Позивач адвокату складає 10000,00 гривень (т.2 а.с. 31-32, 34). Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову на 50%, заявлені вимоги про стягнення витрат на професійну правову допомогу в сумі 10000,00 гривень підлягають задоволенню частково - з Відповідачів на користь Позивача необхідно стягнути такі витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 2500,00 гривень з кожного (10000,00 гривень х 50% / 2). Щодо судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 гривень, які документально підтверджені (т.1 а.с. 12). Оскільки позовні вимоги Позивача задоволено частково, з Відповідачів на користь Позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 268,40 гривень з кожного (1073,60 гривень х 50% / 2). Щодо інших судових витрат. За правилами ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так у справі було призначено та проведено судову молекулярно-генетичну експертизу. На підтвердження відповідних витрат в загальному розмірі 27550,00 гривень Позивачем надано до суду дублікати чеків від 18.04.2025 року (т.2 а.с. 34, 35). Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову на 50%, заявлені вимоги про стягнення витрат на проведення експертизи в сумі 27550,00 гривень підлягають задоволенню частково - з Відповідачів на користь Позивача необхідно стягнути такі витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 9655,90 гривень з кожного (27550,00 гривень х 50% / 2). 4. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial