Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

У квітні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів (пенсії) у сумі 3418,99 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн позивач просить покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії, перебувала Громадянка [PERSON] . Виплата пенсії [PERSON] , за її бажанням, проводилось через АТ «Укрпошта» та булп припинена у зв`язку з її смертю 03.06.2024 а/з №9103. Відповідно до графіку виплати пенсій датою виплати пенсії [PERSON] за доставочною дільницею № 50 поштового зв`язку 03179встановлено 7-е число щомісяця. У зв`язку із встановленням факту отримання пенсії [PERSON] за червень 2024 року після дати її смерті Управлінням було направлено лист від 03.07.2024 №2600-0502-8/132193 до АТ «Укрпошта» з проханням надати інформацію щодо виплати цієї пенсії. Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 28.10.2024 №1.10.004-30026-24 (вх. Від 28.10.2024 №57357/8) пенсія померлої [PERSON] за червень 2024 року була отримана 17.06.2024 під підпис за довіреністю [PERSON] . Особовий рахунок [PERSON] був закритий 01.07.2024 згідно свідоцтва про смерть, яке було надано [PERSON] 08.06.2024 при звернені за допомогою на поховання. Управління з метою досудового врегулювання спору, було направлено листи відповідачу від 15.02.2024 №2600-0504-8/32654 та від 01.11.2024 №2600-0504-8/211074 проте дані листи відповідачем проігноровано та без достатньої підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 3418,99 грн., повернути відповідачем не були. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 25.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. (а.с.20) Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками, направлялись на його зареєстроване місце проживання. Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення/досилання конверти повернулись до суду із відмітками «повертається» «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене відповідачу належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.04.2025 року. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про стягнення безпідставно отриманих коштів. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні не подавалися. З підстав наведених вище, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії, перебувала Громадянка [PERSON] . Виплата пенсії [PERSON] , за її бажанням, проводилось через АТ «Укрпошта» та була припинена у зв`язку з її смертю [INFO] /з №9103. Відповідно до графіку виплати пенсій датою виплати пенсії [PERSON] за двоставочною дільницею № 50 поштового зв`язку 03179 встановлено 7-е число щомісяця. У зв`язку із встановленням факту отримання пенсії [PERSON] за червень 2024 року після дати її смерті Управлінням було направлено лист від 03.07.2024 №2600-0502-8/132193 до АТ «Укрпошта» з проханням надати інформацію щодо виплати цієї пенсії. Відповідно до листа АТ «Укрпошта» від 28.10.2024 №1.10.004-30026-24 (вх. Від 28.10.2024 №57357/8) пенсія померлої [PERSON] за червень 2024 року була отримана 17.06.2024 під підпис за довіреністю [PERSON] . Особовий рахунок [PERSON] був закритий 01.07.2024 згідно свідоцтва про смерть, яке було надано [PERSON] 08.06.2024 при звернені за допомогою на поховання. Управління з метою досудового врегулювання спору, було направлено листи відповідачу від 15.02.2024 №2600-0504-8/32654 та від 01.11.2024 №2600-0504-8/211074 проте дані листи відповідачем проігноровано та без достатньої підстави отримані бюджетні кошти у розмірі 3418,99 грн., повернути відповідачем не були. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсії, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності (ч. 2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). Відповідно до ч. 1 ст. 49 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Відповідно до пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про виплату неодноразової пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії. Пунктом 2.26 Порядку № 22-1 передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону № 1058, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання пенсіонером на день його смерті. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини надається свідоцтво про право на спадщину. З вищевикладеного вбачається, що після смерті пенсіонера, для отримання пенсії, необхідно подати до відповідного Пенсійного фонду документи, які підтверджують сімейні відносини та факт проживання з пенсіонером на день його смерті. Відповідно до ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються. Тобто, підставою для стягнення безпідставно набутих грошових коштів є недобросовісність з боку їх набувача, що сприяла виплаті таких коштів. Виходячи із вищевикладеного та аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, в даному випадку отримання [PERSON] пенсійних виплат було здійснено після смерті [PERSON] з пред`явленням довіреності, яка припинила свою дію на підставі п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази доводять факт заподіяння шкоди відповідачем при обставинах, зазначених в позові, у зв`язку з недобросовісністю його як набувача зазначеної пенсії. Враховуючи викладене, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у межах сплаченого судового збору в розмірі 3 028,00 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved