Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

27 липня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства «Київтеплоенерго», в якому просив: визнати дії (бездіяльність) відповідачів (виконавців послуг) щодо нього у період з 25 липня 2007 року по липень 2018 року протиправними; встановити факт надання відповідачами (виконавцями послуг) житлово-комунальних послуг з постачання та водовідведення гарячої води та централізованого опалення неналежної якості позивачу (споживачу) у період з 25 липня 2007 року по липень 2018 року; зобов`язати відповідачів у місячний строк, відповідно до діючого порядку та правил здійснити перерахунок розміру плати за надання позивачу, який є пенсіонером МВС з 2005 року, і має пільгу на сплату 50 %, комунальних послуг, у зв`язку із наданням їх неналежної кількості і якості, з врахуванням не проживання матері позивача [PERSON] з липня 2007 року по теперішній час та непроживання його доньки [PERSON] у період з 11 вересня 2015 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS] , відповідно до пунктів 4, 4.2 Порядку, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843 Про порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання). В обґрунтування позову позивач зазначав, що [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг відповідно до договору №05206640020010 від 30 червня 2016 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та [PERSON] власником квартири [ADDRESS] . Позивач зареєстрований з 14 липня 1992 року та постійно проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також з 24 грудня 2002 року зареєстрована донька позивача [PERSON] та з 19 грудня 1993 року по 23 червня 2016 року була зареєстрована мати позивача [PERSON] . Позивач вказує, що його мати [PERSON] не проживала в квартирі [ADDRESS] з 19 грудня 1993 року. Окрім того, донька позивач [PERSON] також не проживає у вищевказаній квартирі з 11 вересня 2015 року, проте нарахування спожитих послуг відповідачами здійснювались із розрахунку на трьох осіб. 29 червня 2016 позивач звернувся до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» із заявою, в якій останній просив не враховувати його мати та доньку при нарахуванні плати за постачання та водовідведення гарячої води та центрального опалення. Відповіді на заяву позивачем отримано не було. 22 грудня 2016 року позивачем було направлено претензію про неналежне надання послуг, яка також залишилась без відповіді. Окрім того, [PERSON] є майором міліції, звільненим у відставку за п. 65 «а» (за віком) з 03 березня 2005 року згідно з наказом № 252 о/с від 03 березня 2005 року та має пільгу по сплаті 50 % комунальних послуг. Враховуючи вищевикладене просив позов задовольнити. Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В.В. від 30 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В.В. від 10 вересня 2018 року у даній справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12 лютого 2019 року від представника відповідача - Комунального підприємства «Київтеплоенерго» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив з приводу задоволення позову з наступних підстав. ПАТ «Київенерго» було виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку, в якому знаходиться квартира позивача з 01 серпня 2014 року. Також з 01 травня 2018 року за КП Київтеплоенерго» закріплено майно територіальної громади міста Києва та саме з цього періоду Підприємство набуло статусу виконавця послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку, в якому знаходиться квартира позивача. Отже, у позивача та відповідачів не було відносин до 01 серпня 2014 року, а тому вимоги заявлені за період з 25 липня 2007 року є безпідставними. Щодо осіб, на яких проводилось нарахування, представник відповідача зазначає, що позивачем при укладенні договору було зазначено кількість осіб, що зареєстровані в квартирі. Наявність договору оренди, укладеного з [PERSON] не є належним доказом підтвердження зміни її місця проживання. 20 лютого 2019 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. 08 травня 2025 року на підставі розпорядження керівника апарату від 08 травня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді Підпалого В.В. на довготривалому лікуванні здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 09 травня 2025 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 04 червня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача - Комунального підприємства «Київтеплоенерго» - Ральчук Н.В. про розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено. Ухвалою суду від 04 червня 2025 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства «Київтеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог до Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» (Публічного акціонерного товариства «Київенерго») - закрито. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач зареєстрований з 14 липня 1992 року та постійно проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також з 24 грудня 2002 року зареєстрована донька позивача [PERSON] та з 19 грудня 1993 року по 23 червня 2016 року була зареєстрована мати позивача [PERSON] . [PERSON] є майором міліції, звільненим у відставку за п. 65 «а» (за віком) з 03 березня 2005 року згідно з наказом № 252 о/с від 03 березня 2005 року. З матеріалів справи вбачається, що мати позивача - [PERSON] постійно проживає у м. Курганськ Краснодарського краю РФ. Позивач зазначає, що його донька також проживає окремо від нього - в іншій квартирі, на підтвердження чого надав суду копію договору найму від 11 вересня 2015 року. 29 червня 2016 позивач звернувся до відповідача Публічного акціонерного товариства «Київенерго» із заявою, в якій останній просив не враховувати його мати та доньку при нарахуванні плати за постачання гарячої води та водовідведення та центрального опалення, додаючи до неї акт про непроживання від 21 червня 2016 року. Відповіді на заяву позивачем не було отримано. Як вбачається з копії акту від 21 червня 2016 року, наданого позивачем на підтвердження тимчасової відсутності його матері [PERSON] та доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , мешканці квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] зазначеного будинку підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] не проживають з 03 вересня 2015 року за вказаною адресою. 22 грудня 2016 року позивачем було направлено претензію до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про неналежне надання послуг, яка також залишилась без відповіді. Встановлено, що ПАТ «Київенерго» було виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку, в якому знаходиться квартира позивача з 01 серпня 2014 року по 31 квітня 2018 року. З 01 травня 2018 року за КП «Київтеплоенерго» закріплено майно територіальної громади міста Києва та саме з цього періоду Підприємство набуло статусу виконавця послуг з ЦО та ЦПГВ у будинку, в якому знаходиться квартира позивача. Разом з тим, КП «Київтеплоенерго» не є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Київенерго» та не несе відповідальності за його зобов`язаннями, тому відсутні підстави вважати, що КП «Київтеплоенерго» порушило права позивача щодо правильності нарахування ПАТ «Київенерго» розміру плати за спожиті позивачем житлово-комунальні послуги в період 01 серпня 2014 року по 31 квітня 2018 року. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до КП «Київтеплоенерго» про визнання дій неправомірними, встановлення факту надання відповідачем (виконавцем послуг) житлово-комунальних послуг з постачання та водовідведення гарячої води та централізованого опалення неналежної якості та зобов`язання здійснити перерахунок в період 01 серпня 2014 року по 31 квітня 2018 року є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача, заявлених за період з 01 травня 2018 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843 затверджено Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання). Згідно з пунктом 1.2 вказаного Порядку наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання при дотриманні певних умов, зокрема, при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї. Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи, зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку: заяву в житлово-експлуатаційну організацію та в управління експлуатації газового господарства про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження). Відповідно до пункту 4 цього ж Порядку перерахунок за ненадані послуги з холодного та гарячого водопостачання, водовідведення, газопостачання проводиться у випадку, передбаченому пунктом 1.2 даного Порядку: після надання документа, що підтверджує факт відсутності одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну. За встановленим вказаним Порядком, для звільнення від оплати, у випадку, тимчасової відсутності одного або декількох членів сім`ї наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи: 1) заяву в управління експлуатації газового господарства про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; 2) документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі,бути завірений печаткою). Разом з тим, вбачається, що поданий позивачем акт від 21 червня 2016 року про непроживання його матері та доньки не є документом, що підтверджує саме факт їхнього перебування в іншому місці, так само як і довідка з місця реєстрації про непроживання, оскільки своїм змістом констатує те, що особа відсутня у конкретному місці, а не перебуває в іншому. Договір найму від 11 вересня 2015 року, укладений на ім`я невстановленої особи - [PERSON] , також не підтверджує тимчасову відсутність доньки позивача за зареєстрованою адресою її місця проживання. Тобто, належним документом у розумінні пункту 1.2 даного Порядку звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги (гаряче та холодне водопостачання, водовідведення, газопостачання), є документ з місця фактичного, але тимчасового, перебування осіб, зареєстрованих за адресою проживання позивача, виданий уповноваженим суб`єктом - балансоутримувачем будинку/ЖБК/ОСББ, які ведуть облік мешканців та проводять нарахування за інші житлово-комунальні послуги. Після надання письмової заяви з відповідним підтверджуючим документом/документами, що підтверджує факт тимчасової відсутності за основним місцем проживання одного або декількох членів сім`ї, не пізніше місячного терміну здійснюється відповідний перерахунок. Як вище зазначено, позивач [PERSON] є звільненим у відставку за п. 65 «а» (за віком) з 03 березня 2005 року майором міліції, згідно з наказом № 252 о/с від 03 березня 2005 року. Відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, що втратив чинність, за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Установлено, що пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За частиною четвертою, шостою вказаної статті 22 Закону було передбачено, що працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами. За приписами абзацу другого частини п`ятнадцятої Розділу XI «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, що був доповнений згідно із Законом № 900-VIII від 23 грудня 2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей». Разом з тим, колишнім працівникам міліції та колишнім поліцейським пільги на оплату житлово-комунальних послуг Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено. Відтак, посилання позивача на необхідність здійснення перерахунку розміру оплати на підставі наявності, на його думку, пільги у розмірі 50 % на оплату житлово-комунальних послуг, безпідставні, доводи про те, що відповідачі зобов`язані здійснити перерахунок розміру оплати, у зв`язку із тим, що [PERSON] та [PERSON] не проживають разом з ним за адресою надання послуги газопостачання: [ADDRESS] , не обґрунтовано та не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Жодних доказів надання відповідачами житлово-комунальних послуг з постачання та водовідведення гарячої води та центрального опалення неналежної якості та кількості позивачу, як споживачу у період з 01 травня 2018 року по липень 2018 року останнім суду не надано. Таким чином, позивачем залишилося недоведеним протиправність, як він наголошує, дій (бездіяльності) відповідача щодо нього у період з 01 травня 2018 року по липень 2018 року, надання відповідачами йому житлово-комунальних послуг з постачання та водовідведення гарячої води та центрального опалення неналежної якості за вказаний період часу, як і підстави, на які він посилається у своїх вимогах, в яких просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок розміру плати за надання позивачу комунальних послуг з постачання та водовідведення гарячої води та центрального опалення, у зв`язку із наданням їх неналежної кількості і якості. Судом враховуються роз`яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Оскільки суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі, прийшов до висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed