Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за договорами позики. Позов мотивує тим, що 02.11.2022 [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США та 2000 Євро, які зобов`язався повернути до 02.11.2023. На підтвердження передачі позивачем грошових коштів, їх отримання відповідачем і виникнення зобов`язань за договором позики [PERSON] власноручно в присутності свідка [PERSON] та позивача [PERSON] написав розписку, оригінал якої знаходиться в останнього. 04.09.2023 відповідач ще раз отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 7000 доларів США та 3000 Євро, які зобов`язався повернути до 07.10.2023, що оформлено розпискою, складеною боржником в присутності свідка [PERSON] та позивача [PERSON] , оригінал якої також знаходиться в позивача. [PERSON] свої зобов`язання згідно згаданих договорів позики не виконав та у зазначений термін грошей не повернув. Просив стягнути з відповідача борг в сумі 9000 доларів США, 5000 Євро та судові витрати, в тому числі судовий збір в сумі 6008,60 грн та витрати на професійну правову допомогу в сумі 20000 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив причин своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судовогозасідання; відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі розписки від 02.11.2022 [PERSON] отримав від [PERSON] 2000 доларів США та 2000 Євро, відповідач зобов`язався повернути позику до 02.11.2023. Згідно з розпискою від 04.09.2023 [PERSON] отримав від [PERSON] 7000 доларів США та 3000 Євро, відповідач зобов`язався повернути позику до 07.10.2023. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 626, 628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Вказаний висновок, викладений ВС у постанові від 12.11.2020 у справі №\~154/3443/18. Боргові розписки від 02.11.2022 та від 04.09.2023 (їх оригінали) на момент звернення до суду знаходились у [PERSON] . Підстав для неприйняття доводів позивача про те, що розписки не виконані відповідачем, відсутні. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Таким чином, розписки від від 02.11.2022 та від 04.09.2023, надані позивачем, про передачу грошових коштів містять ознаки договорів позики, з таких можна встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання. Всупереч укладених договорів позики та вказаним нормам, відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув борг позивачу в розмірі 9000 доларів США та 5000 Євро. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму боргу 2000 доларів США та 2000 Євро згідно розписки від 02.11.2022 та 7000 доларів США та 3000 Євро згідно розписки від 04.09.2023. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі 20000,00 грн, слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У даній справі участь адвоката, який представляє інтереси позивача, і факт надання правової допомоги підтверджено договором про надання професійної правничої допомоги від 26.03.2025, укладеним між адвокатом Малицьким В.К. та [PERSON] , додатковою угодою №1 від 28.03.2025 до розділу 3 договору про надання правової допомоги від 26.03.2025, актом надання послуг №001 від 28.03.2025, прибутковим касовим ордером №1 від 28.03.2025. Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги судом задоволені в повному обсязі, представником позивача надано документальне підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення таких витрат, у зв`язку з їх неспівмірністю, а також враховуючи те, що суд не вправі втручатися у дані правовідносини, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 5970,20 грн.

Outcome: approved