Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаною заявою. В обґрунтування вимог вказує, що з 23 грудня 2007 року по 22 червня 2010 року перебувала вона у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є особою з інвалідністю. Відповідач самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи, не цікавиться особистим життям дитини, його здоров`ям та вихованням, аліментів на утримання сина не сплачує. Дитина перебуває на повному утриманні матері. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Правом подачі відзиву на позов не скористався. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила врахувати наявність висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2007 року по 22 червня 2010 року (а.с. 17). Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). [PERSON] є особою з інвалідністю (15-16, 23-27). На даний час дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 9,14, 28). Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 червня 2010 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с. 18). Відповідач вказані платежі не сплачує. З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради № 98 від 20 травня 2025 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина. Відповідач не телефонує, не цікавиться життям дитини, матеріально не допомагає, коштів на лікування дитини не надає. Хлопчик поживає з матір`ю та її новим чоловіком, якого вважає татом, свого біологічного батька не пам`ятає, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. [PERSON] заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначив, що аліменти з нього не стягуються, у зв`язку з тим, що [PERSON] подала до виконавчої служби заяву про повернення виконавчого листа. [PERSON] зазначила, що жодних перешкод відносно спілкування сина з батьком не чинила, відповідач самостійно самоусунувся від виховання дитини, не навідував сина на свята, не дарував подарунки, не дізнавався про його стан здоров`я. Враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Згідно довідки із навчального закладу, батько [PERSON] контакту із закладом, де виховується дитина, не підтримує, із вихователями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.22). Згідно даних Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ківерцівської міської ради жодних звернень та заяв про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною від відповідача не надходило, доказів зворотного стороною не надано. Допитані в суді свідки [PERSON] (сестра позивача, хресна матір дитини) та [PERSON] (двоюрідна сестра позивача) повідомили суду, що відповідач протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні дитини, не відвідував його у лікарні, кошти на його утримання та лікування не надає. Вихованням дитини займається [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як батько малолітнього [PERSON] свідомо ухиляється від його виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved