Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

11 квітня 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування у порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Позовна заява обґрунтована тим, що 29 квітня 2024 року о 20-09 год., у м. Київ, по вулиці Бастіона, 10, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «CITROEN», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та «BMW», номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення №757/22054/24-п, [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 64/М/2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП становить 54 160, 24 грн. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди складає: 55 840,24 грн. Зазначена шкода особисто відповідачем потерпілому не відшкодована. 30 квітня 2024 року відповідно до положень ст. 33 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потерпілий подав позивачу повідомлення про ДТП та заяву про відшкодування шкоди. На підставі наказу позивач відшкодував потерпілому майнову шкоду в розмірі 54 160, 24 грн., що підтверджується платіжним доручення № 924225 від 01 серпня 2024 року. Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування 54 160,24 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1680 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, подав клопотання, у якому просив розглянути справу без участі представника позивача, позов підтримує у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідної заяви по суті або з процесуальних питань до суду від нього не надходило. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що 29 квітня 2024 року о 20-09 год., у м. Київ, по вулиці Бастіона, 10, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «CITROEN», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] та «BMW», номерний знак [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року по справі про адміністративне правопорушення №757/22054/24-п, [PERSON] було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків. Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу № 64/М/2024 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW», номерний знак [NUMBER] , внаслідок ДТП становить 54 160, 24 грн. Зазначена шкода особисто відповідачем потерпілому не відшкодована. 30 квітня 2024 року відповідно до положень ст. 33 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потерпілий подав позивачу повідомлення про ДТП та заяву про відшкодування шкоди. Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб. Таким чином, позивач на підставі наказу відшкодував потерпілому майнову шкоду в розмірі 17 461,01 грн., що підтверджується платіжним доручення № 975760 від 20 вересня 2023 року. Також МТСБУ було понесено додаткові витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1680 грн. Згідно з положеннями частини першої ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором, майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За приписами статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була завдана в результаті ДТП. Відповідно до пункту 38.2 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до частини першої, другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом, підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням., зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням, диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним, засобом, механізмом, іншим, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак, позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 55840,24 грн. Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved