Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, а саме: просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 6500 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.04.2024 позивач дав у борг 6500 доларів США відповідачу, про що свідчить розписка. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 10.05.2024. Станом на дату подання позовної заяви борг відповідачем не повернуто. На звернення позивача від 21.08.2024 з проханням повернути кошти відповідач не реагує. 05.10.2024 позивачем повторно направлено лист з проханням повернути кошти, однак жодних дій відповідачем не вчинено. У зв`язку з вище викладеним позивач змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач, який брав участь в розгляді справи в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України; відзив на позовну заяву не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~10 квітня 2024 року позивач надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 6500 доларів США та відповідач зобов`язався повернути їх до 10 травня 2024 року, що підтверджується оригіналом розписки відповідача від 10.04.2024. Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем вбачається з розписки, яка підписана відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, провадження № 61-33891св18). Доказів виконання зобов`язання [PERSON] перед [PERSON] матеріали справи не містять. Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), де Верховний Суд вказав, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Сума позики складає 6500 доларів США, яку відповідач зобов`язався повернути, але не повернув, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до\~ст.\~141\~ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved