Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У серпні 2023 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, у якому з врахуванням заяви про зміну предмета позову від 02.05.2025 просили: - визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва без ордеру та зобов?язати Солом?янську районну у місті Києва державну адміністрацію вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва за відсутності ордеру на житлове приміщення; - визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва без ордеру та зобов?язати Солом?янську районну у місті Києва державну адміністрацію вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва за відсутності ордеру на житлове приміщення; - визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва без ордеру та зобов?язати Солом?янську районну у місті Києва державну адміністрацію вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] , у Солом?янському районні м. Києва за відсутності ордеру на житлове приміщення; В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що [PERSON] з дитинства проживає в квартирі [ADDRESS] . Зазначену квартиру надано в безстрокове користування прадіду позивача 1 - [PERSON] , який останній зі своєю сім`єю був вселений на підставі ордера в установленному законом порядку, проте даний ордер був втрачений. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат житловою плошею 29,3 кв.м та загальною - 44, 45 кв.м. перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з облслуговування житлового фонду Солом`янського району у м. Києві», ЖЕК №905. Пояснили, що з 15.11.2000 особовий рахунок та договір найму вищезазначеної квартири за вказаною адресою змінено на батька позивача 1- [PERSON] , після смерті [PERSON] постало питання про зміну договору найму, переоформлення особового рахунку та реалізації прав щодо приватизації вищезазначеної квартири. Вказали, що у даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] починаючи з 2021 року у даній квартирі постійно мешкає без реєстрації дружина [PERSON] , яка вселилась до даної оселі за згодою всіх членів сім`ї, постійно в ній проживає, веде спільне господарство, дана квартира є єдиним її житлом. З метою отримання дубліката ордера на вказану квартиру, [PERSON] та [PERSON] звертались до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району міста Києва», що здійснює оперативне управління будинком [ADDRESS] ; до Солом?янської районної в м. Києві державній адміністрації, яка здійснює обслуговування вказаної будівлі та квартирний облік громадян; а також до Державного архіву м. Києва, проте скрізь відсутній ордер на вказану квартиру. В архіві наявний лише архівний витяг із розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва від 15.11.2000 №1572 «Про зарахування на квартирний облік, внесення змін у справи квартального обліку та надання житлових приміщень» в частині, що стосується [PERSON] ; та протокол №21 від 01.11.2000 щодо пропозиції комісії з житлових питань про зміну договору найму з [PERSON] на [PERSON] . Крім того, вбачається із відповіді Держархіву від 25.04.2022 №068/05-12/552 ордери, корінці ордерів, журнали реєстрації ордерів на отримання квартири та договори найму на жилі приміщення у м. Києві на зберігання до Державного архіву у м. Києві не надходили. Солом?янська районна в м. Києві держадміністрація у відповіді від 24.12.2021 №108-17818 зазначила, що за інформацією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» ордер на житлову квартиру [ADDRESS] в житлово-експлуатаційній дільниці №905 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» відсутній, оскільки попереднім балансоутримувачем не передавався, будинкова книга на квартиру [ADDRESS] за вказаною адресою також відсутня. Пояснили, що увесь час після смерті основного наймача, власника особового рахунку даної квартири [PERSON] , [PERSON] виконують обов`язки наймача, сплачують комунальні послуги та несуть витрати на утримання житла. Позивачі зазначили, що відсутність ордеру на зазначену квартиру за вказаною адресою унеможливлює зміну договору найму з попереднього наймача на позивачів, переоформлення особового рахунку та реалізації права позивачів на приватизацію даної квартири за вказаною адресою. Враховуючи вище викладене просили задовольнити позов. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 28.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 15.09.2023 до суду від Служби у справах дітей та сім"ї Солом"янський районної в м.Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому зазначено, що з метою недопущення порушення прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] просили при розгляді справи та винесенні рішення врахувати інтереси дитини. 20.09.2023 до суду від Солом`янський районної в м.Києві державної адміністрації надійшов відзив, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що заявлені позивачами вимоги, викладені в позовній заяві щодо зобов`язання Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації вчинити дії по приватизації квартири за відсутністю ордера на житлове приміщення є втручанням в дискреційні повноваження відповідача. 22.09.2023 до суду від Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" надійшов відзив, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначає, що місце проживання [PERSON] у даній квартирі не зареєстроване, це свідчить про відсутність згоди наймача [PERSON] на її вселення та не дотримання встановленого порядку на її вселенні і відсутність письмової згоди на це наймача, тому відсутня підстава для заявлення позову про визнання її наймачем. Також зазначили, що Комунальне підприємстве "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" є неналежним відповідачем у справі. 13.10.2023 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзиви, де зазначила, що у 2021 році вона, за згодою наймача - [PERSON] вселилася в квартиру як цивільна дружина його сина - [PERSON] , проживала разом з наймачем і своїм цивільним чоловіком - [PERSON] , та користувалася на рівні з ними усіма правами, мали спільний бюджет, спільно утримували в належному стані квартиру. Зазначає, що вона вселилася у спірну квартиру на законних підставах як член сім`ї наймача, та проживає в ній до сіх пір, спірна квартира є її єдиним житлом, та враховуючи право позивачів на приватизацію спірної квартири, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 23.10.2023 до суду від Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли заперечення, зазначено, що [PERSON] 30.09.2023 звернулась до центру надання адміністративних послуг для написання заяви щодо реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але [PERSON] було подано не в повному обсязі необхідні документи, тому була надана відмова в реєстрації місця проживання [PERSON] . Також, зазначено, що заяви від позивачів на приватизацію вищезначеної квартир з відповідним пакетом документів згідно чинного законодавства до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації не подавалась. Враховуючи викладене вище, предстанвик відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2024 залучено до участі в справі в якості співвідповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.10.2024 відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід головуючої судді Усатової І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.01.2025 призначено цивільну справу до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2025 року здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2025 виправлено описку в ухвалі суду. Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторонни не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомленні належним чином. Від позивачів надійшла заява про слухання справи без їх участі, просили позов задовольнити. Від представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшла заява про слухання справи у відсутність їх представника, просив відмовити у задоволенні позову до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований з 18.07.2002 в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] проживає та зареєстрована з 13.03.2023 в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до архівного витягу Державного архіву м. Києва від 25.04.2022 №068/05-12/553 на підставі ст. 104 Житлового кодексу України змінено договір найму на двокімнатну квартиру [ADDRESS] з [PERSON] на [PERSON] . Листами Солом?янської районної в м. Києві адміністрації від 07.07.20223 №108-861-1781 та «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» від 06.07.2023 №108/38-38/П-294-366 на заяву [PERSON] про зміну договору найму замість відмови надано роз?яснення з посиланням на п.3.2 глави 3 розділу VII Регламенту Солом?янської районної в м. Києві держадміністрації та перелік документів, необхідних для зміни договору найму, серед яких зазначено ордер на квартиру. Так, розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 07.04.2025 [PERSON] визначено наймачем житлового приміщення за адресою ; [ADDRESS] з родиною: дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] . Так, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. У ч.3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі N 347/1370/19. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17. Також у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) вказано, що «у частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18)». Згідно з п.17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до органу приватизації не надано копію ордера на жиле приміщення. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 Житлового кодексу Української РСР, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення. Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року, регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Пунктом 69 Правил передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Пунктом 70 Правил передбачено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. У пункті 72 Правил зазначено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру. Отже відсутні підстави для висновку про покладення на особу, яка вселилась в надане жиле приміщення, зобов`язання зберігання ордеру. Поряд з цим, окрім копії ордеру, до заяви про приватизацію заявник має подати й інші документи, перелік яких визначений пунктом 18 вищевказаного Положення. У п.36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п.63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №750/2176/17. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Отже, відсутність у позивача ордеру не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації позивачем квартири. Законність проживання позивача у спірній квартирі відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог позивачів до відповідачів - Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва", Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації , до них слід відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного. Владні повноваження в питаннях щодо приватизації державного житлового фонду законом покладені виключно на органи приватизації і прийняття рішення щодо задоволення чи відмову у задоволенні заяви про приватизацію житла є виключною компетенцією органів приватизації. Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.01.2021 N 29 «Про затвердження структури та чисельності структурних підрозділів Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі- Управління) є структурним підрозділом адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права. Відповідно до пункту 1 Положення про управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 лютого 2023 року N 116 (далі - Положення), Управління утворюється головою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, є її структурним підрозділом. Положенням передбачено, що Управління має статус юридичної особи публічного права, самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням, власні бланки встановленого зразка. Даним Положенням передбачено, що управління здійснює оформлення та видачу свідоцтв та дублікатів про право власності на житло та вносить відповідно зміни до них. 17.03.2020 року № 328 розпорядженням адміністрації затверджено структуру та чисельність вказаного управління згідно з яким до Управління входить відділ приватизації державного житла 04.07.2018 року №7-к наказом Управління затверджено Положення про відділ приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Згідно вищевказаного Положення відділ має статус органу приватизації та повноваження на видання розпоряджень про передачу житла в приватну власність, оформлення свідоцтв про право власності на житло. Основним завданням відділу є забезпечення реалізації державної політики в сфері приватизації державного житлового фонду та передачі житла у власність громадян в Солом`янському районі міста Києва. Видання розпоряджень про передачу житла, оформлення свідоців про право власності на житло належить до повноважень Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації, яке є окремою юридичною особою та структурним підрозділом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 3220,80 грн. (вираховувати треба, залежно що задовольняємо)

Outcome: approved