Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ-ПОНГ» (далі - ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ») звернулося до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №1992015 від 16.03.2020. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та [PERSON] було укладено кредитний договір №1992015. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника. 10.07.2020 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір факторингу №01/07, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ-ФІНАНС» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» приймає належні ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягів з реєстру боржників до договорів факторингу №01/07 та №1/15, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22739,44 грн, з яких: 10782 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11489,44 грн - сума заборгованості за відсотками; 468 грн - заборгованість за комісією. Представник позивача просив стягнути вказану заборгованість з відповідача а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Позивач подав заяву у якій просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав. (а.с. 63-64) Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, неодноразово повідомлявся про розгляд справи, а саме на 30.04.2025 та 03.06.2025 що підтверджується поштовими відправленнями з відміткою про недоставляння/повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», які направлялися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, оголошенням про виклик до суду на офіційному порталі Судова влада, довідкою про доставку СМС повідомлення, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав, свого представника до суду не направив. (а.с. 59-60, 69-70) Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою», є належно врученими, в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, а також встановлено відповідачу подати відзив на позовну заяву у відповідності до статті 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до інформації про підтверджене зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 61) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Копію позовної\~заяви з\~додатками відповідачем\~не було\~отримано у\~зв`язку із\~поверненням поштового\~відправлення «за\~закінченням терміну\~зберігання»,\~що підтверджується\~описом вкладення\~у поштове\~відправлення,\~поштовою накладною\~№0740600161800\~та інформацією,\~отриманою шляхом\~вільного доступу\~у мережі\~Інтернет за\~веб-адресою:\~https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode= 0740600161800. (а.с. 52) Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне. Відповідно до кредитного договору №1992015 від 16.03.2020, який укладено між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] , позикодавець зобов`язався передати відповідачу грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався їх повернути та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з повною інформацією щодо кредитодавця та його послуг, погодився, що до моменту підписання договору позики він вивчила цей договір та правила надання грошових коштів у кредит. Відповідно до договору кредит сума позики становить 13000 грн, строк позики (строк договору) 30 днів, процентна ставка за користування кредитом 0,45% за кожен день строку користування кредитом, базова процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом. Договором передбачено можливість пролонгації строку дії кредитного договору. Вказане також підтверджується анкетою-заявою на кредит №1992015. (а.с. 9-13) Відповідно до платіжного доручення №16668283 від 16.03.2020, позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] . (а.с. 14) Згідно відомостей щодо щоденних нарахувань та погашень ТОВ «МІЛОАН» за кредитним договором №1992015, первісний кредитор нараховував відсотки щоденно з 17.03.2020 по 09.07.2020, кредитний договір було пролонговано 04.04.2020, 13.04.2020. 30.04.2020, загальний розмір заборгованості відповідача становить 22739,44 грн, з яких 13000 грн тіло кредиту, 11489,44 грн відсотки за користування кредитом, 468 грн одноразова комісія за видачу кредиту. (а.с. 15-16) 10.07.2020 ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір факторингу №01/07, за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором про споживчий кредит №1992015 від 16.03.2020. (а.с. 17-23) Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 05.11.2024 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22739,44 грн, з яких 13000 грн тіло кредиту, 11489,44 грн відсотки за користування кредитом, 468 грн комісія. (а.с. 24) 24.01.2022 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» уклали договір факторингу №1/15, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором про споживчий кредит №1992015 від 16.03.2020. (а.с. 25-30) Відповідно до витягу з реєстру прав вимог від 05.11.2024 ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22739,44 грн, з яких 10782 грн тіло кредиту, 11489,44 грн відсотки за користування кредитом, 468 грн комісія. (а.с. 31) Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Підписавши кредитний договір відповідач [PERSON] добровільно погодився на умови договору, за якими він отримує від кредитора грошові кошти та зобов`язується їх повернути у такій самій сумі, а також сплатити проценти від суми кредиту. Вказаний правочин у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. На підставі вищевказаного кредитного договору відповідачу було видано грошові кошти на банківський картковий рахунок. Відповідно до умов кредитного договору №1992015 від 16.03.2020 укладеного між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] , останньому надано позику в розмірі 13000 грн строком на 30 днів, тобто до 15.04.2020. За користування кредитом клієнт сплачує 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Кредитним договором №1992015 від 16.03.2020 передбачено продовження строку дії кредитного договору. В матеріалах справи містяться докази неодноразового продовження строку користування позикою. Факт переходу прав вимоги за кредитними договорами від первісного кредитора до позивача також підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання з повернення заборгованості не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 10782 грн за тілом кредиту, 468 грн за комісією та 11489,44 грн за відсотками, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №1992015 від 16.03.2020 у розмірі 22739,44 грн, з яких: 10782 грн заборгованість за тілом кредиту, 11489,44 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 468 грн заборгованість за одноразовою комісією. Щодо судових витрат. Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн, надавши: договір про надання правової допомоги №43657029 від 01.11.2024 між позивачем та адвокатом Білецьким Б.М., додаткову угоду до вказаного договору №1992015 від 11.11.2024, детальний опис робіт від 11.11.2024, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 03.03.2025, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу складає 6000 грн, в дану суму включається оплата послуг адвоката за правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій, складання позовної заяви, формування додатків до позовної заяви. (а.с. 33-35, 46-49) Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved