Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

В провадженні Хаджибейського районного суду м.Одеси хнаходиться справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька, в якому позивач просить суд щомісячно стягувати із відповідача на користь позивача, аліменти на утримання батька у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 гривень на місяць, починаючи стягнення з 05.08.2024 року та довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є його сином. Зазначає, що він не працює, по причині того, що є інвалідом ІІ групи. Для інвалідів II групи встановлена пенсія що становить 80% прожиткового мінімуму, що становить 1 888,8 гривні. Однак, для задоволення базових особистих потреб, не враховуючи транспортні витрати та витрати на лікування, йому необхідно щомісяця в середньому близько 15000 гривень, з яких: 5000 грн. на сплату комунальних послуг, 5000 грн. на харчування, 3000грн. на одяг та взуття, 2000 грн. на засоби особистої гігієни та засоби для доглядом за житлом, 2000 грн. на ліки. Також позивач звертає увагу, що будь-якого рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого можливо б було отримувати дохід, позивач не має. З урахуванням того, що позивач не спроможний самостійно нести витрати на своє утримання у повному обсязі, він потребує сторонньої матеріальної допомоги, у зв?язку із чим звертається до суду із відповідним позовом. Ухвалою суду від 04.11.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Через систему «Електронний суд» 12.03.2025 року від представника відповідача адвоката Самодурової Наталії Валеріївни надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначала, що [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі, обставини, наведені у позові не відповідають дійсності. Адже, позивач зазначає, що його дохід складається виключно з пенсії, він не працює та не має змоги у будь-який спосіб покращити своє матеріальне становище, натомість, замовчує інформацію про наступні факти: про те, що [PERSON] вже понад 20 років, включно і на даний час, провадить підприємницьку діяльність від якої отримує дохід; про те, що у своїй власності має як рухоме (маломірні плавзасоби, автомобіль), так і нерухоме майно (земельну ділянку), яке він може використовувати для отримання додаткових доходів; про те, що позивач, внаслідок укладених ним угод, відчужив належне йому нерухоме майно протягом 2021-2024 рр., отримавши від цього дохід у значних обсягах. Окрім того, відповідачу відомо, що позивач має повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , разом з цим, будь-яких позовних вимог про стягнення аліментів на утримання батька до неї не заявляє. Ухвалою суду від 16.04.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляду по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9\~ст. 7 СК України). Відповідно до ч.1\~ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч. 1\~ст. 205 СК України\~суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 7) Як вбачається з матеріалів справи позивач є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання з 14 лютого 2011 року довічно, відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] . (а.с. 6) Таким чином, одна із умов, на підставі якої виникає право на отримання аліментів, позивачем доведена. За таких обставин вирішального значення набуває доведення факту потреби у матеріальній допомозі. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач з 22.07.2002 р. по даний час зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як фізична особа-підприємець та провадить господарську діяльність наступних видів: виробництво інших виробів із пластмас (основний КВЕД: 22.29); виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари (КВЕД:17.21); виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення (КВЕД: 17.22); виробництво інших виробів з паперу та картону (КВЕД: 17.29); виробництво тари з пластмас (КВЕД: 22.22); оптова торгівля іншими товарами господарського призначення (КВЕД: 46.49); роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (КВЕД: 47.78); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД: 68.20); надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у. (КВЕД: 77.39). (а.с. 104-107) Відповідно до видаткової накладної від 30.07.2024 р. № 894, укладеною між ТОВ «СКАЙ ПОЛІМЕР ГРУП», як постачальником, та ФОП [PERSON] , як отримувачем, а також товаро-транспортною накладною від 30.07.2024 р. № СГ00-000894, - підтверджується придбання позивачем для провадження своєї підприємницької діяльності товару: «поліпропілен (гомополімер) РРН-Т03» на суму 1 497 980,09 грн, який було поставлено, за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 47-48) В матеріалах справи наявна копія договору від 01.10.2015 р. між ПАТ «Агропромисловий плодоовочевий комбінат «Одеса», як Орендодавцем, та ФОП [PERSON] , як Орендарем, було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 03-01/10, п. 1.1 якого передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення, площею 300 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , а також нежитлові приміщення, площею 400 кв.м, у вигляді критої рампи, за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.1 вказаного Договору оренди нежитлових приміщень від 01.10.2015 р. № 03-01/10 передбачено його автоматичну пролонгацію. Також, п. 5.1 вказаного Договору оренди нежитлових приміщень від 01.10.2015 р. № 03-01/10 встановлено, що орендна плата складає 10 000 грн на місяць. (а.с. 40-46) Довіреністю від 03.09.2020 р., виданою [PERSON] на користь [PERSON] , підтверджується наявність у власності [PERSON] самохідного моторного судна «Bayliner Capri Caddy», 2002 року побудови. (а.с. 68) Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.06.2024 р. № 381819417 підтверджується, що у власності позивача перебуває земельна ділянка з кадастровим номером 5110800000:05:13:0032, площею 0,0899 га. (а.с. 49-59) Договором на право розміщення об`єкта для зберігання плавзасобів (маломірних суден) і знарядь лову, укладеним у 2021 р. між ФОП [PERSON] , як Орендодавцем, та [PERSON] , як Орендарем, передбачено, що в рамках даного Договору [PERSON] набув право на розміщення на території, за адресою: [ADDRESS] , плавзасобів (маломірних суден) і знарядь лову, що йому належать на земельній ділянці, площею 15 кв.м. (а.с. 60-63) Пунктом 3.1 даного Договору передбачено обов`язок позивача сплачувати на користь ФОП [PERSON] орендну плату в розмірі 5 000 грн. на рік. Також, Договором на право розміщення об`єкта для зберігання плавзасобів (маломірних суден) і знарядь лову від 26.11.2021 р., укладеним між ФОП [PERSON] , як Орендодавцем, та [PERSON] , як Орендарем, передбачено, що в рамках даного Договору [PERSON] набув право на розміщення на території, за адресою: [ADDRESS] , плавзасобів (маломірних суден) і знарядь лову, що йому належать на земельній ділянці, площею 45 кв.м. (а.с. 64-67) Пунктом 3.1 даного Договору передбачено обов`язок позивача сплачувати на користь ФОП [PERSON] орендну плату в розмірі 15 000 грн на рік. Відповідно до п.1 укладеного договору купівлі-продажу № 6548 від 04.11.2021 р. між [PERSON] , як продавцем, з одного боку та [PERSON] , як покупцем, і іншого боку, [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру, площею 49,6 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 69-70) Також, п. 2 даного Договору передбачено, що продаж здійснено за 821 615 грн.. 22.04.2024 р. між [PERSON] , як продавцем, з одного боку та [PERSON] , як покупцем, і іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки № 681, п. 1 якого передбачено, що [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5110800000:05:13:0004, площею 0,0897 га.. Продаж здійснено за 97200грн. (а.с. 71-74) 02.08.2024 р. між ТОВ «МЕЛІОР-КЛАС», з одного боку, [PERSON] , з іншого боку, та [PERSON] , з третьої сторони, було укладено договір про внесення змін до Договору передачі (відступлення) майнових прав від 07.04.2021 р. № 07/04/21- ЕЛ1/13.3.1. Так, змістом даного Договору про внесення змін до Договору передачі (відступлення) майнових прав від 07.04.2021 р. № 07/04/21-ЕЛ1/13.3.1 підтверджується, що [PERSON] відступив на користь [PERSON] майнові права на квартиру під будівельним номером [ADDRESS] , вартістю 35 720 доларів США. (а.с. 75-86) Однак в позовній заяві позивач зазначає, що його дохід складається виключно з пенсії, він не працює та не має змоги у будь-який спосіб покращити своє матеріальне становище, однак з наведених доказів вбачається протилежне. Також, позивач заявляє, що потребує матеріальної допомоги у розмірі 15 000 грн, з яких 5 000 грн на сплату комунальних послуг; 5 000 грн на харчування; 3 000 грн на одяг та взуття; 2 000 на засоби гігієни та засоби догляду за житлом; 2 000 грн на ліки. Разом з цим, в порушення вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України не надає разом з позовом жодних доказів, які б підтверджували цю необхідність. Позивачем не надано разом з позовом, ні договорів з суб`єктами господарювання, які надають на його користь комунальні послуги, ні рахунків від цих суб`єктів господарювання, які б були виставлені на його ім`я, ні доказів фактичної сплати позивачем вартості наданих на його користь комунальних послуг. Позивач стверджуючи про свою фінансову потребу у розмірі 2 000 грн на місяць на лікарські засоби, не зазначає та не надає відповідні докази, які б підтверджували призначення йому лікарями амбулаторного чи стаціонарного лікування, рецептів лікарів на ті чи інші лікарські засоби. В позовній заяві позивач вказує, що для інвалідів II групи встановлена пенсія що становить 80% прожиткового мінімуму, що становить 1 888,8 гривні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не надав доказів того, який розмір пенсії він отримує. Відповідно до відомостей Другого Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції у [PERSON] є донька [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 480 від 12 липня 1997 року. (а.с. 115-116) Позивач має повнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , разом з цим, будь-яких позовних вимог про стягнення аліментів на утримання батька до неї не заявляє. Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої\~статті 202 СК України\~та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17 (провадження № 61-30295св18) від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц (провадження № 61-18661св18). При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Такою є позиція, висловлена в справі № 184/1378/19, що знайшла відображення в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року. Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатною особою та особою з інвалідністю. Жодних доказів того, що позивачу не достатньо коштів для забезпечення нормального функціонування організму, збереження здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості - позивач не подав. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем суду не надано належних та достовірних доказів, в розумінні\~Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсії, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, що він дійсно потребує матеріальної допомоги, не доведено, що іншою дитиною\~донькою йому не надається така допомога, а тому позов не є обґрунтованим. З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 6\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Позивач є особою з другою групою інвалідності, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1\~статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed