Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] через «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2014 р. року № 754/16252/14-ц було встановлено стягнення аліментів з Відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини його доходу. На момент винесення вказаного рішення у Відповідача було троє неповнолітніх дітей, двоє спільних дітей та син від першого шлюбу Відповідача - [PERSON] [INFO] . На даний час старший син Відповідача досяг повноліття, тому підстави для зменшеної частки аліментів (в розмір 1/6 на дитину) відпали. Відповідно до частини 2 статті 183 Сімейного кодексу України, аліменти на двох дітей становлять 1/4 частину доходу платника. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів може бути змінений за рішенням суду у разі зміни сімейного або матеріального становища сторін. У зв`язку з викладеним, з метою дотримання законних прав моїх неповнолітніх дітей на належне утримання, просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з Відповідача, з 1/6 до 1/4 частини від його доходу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.04.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 15.04.2025 року через «Електронний суд» від Позивачки надійшло клопотання про усунення недоліків у позовній заяві. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.04.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 22.04.2025 року через «Електронний суд» від Відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що у своїй позовній заяві Позивачка стверджує, що Відповідач, [PERSON] , нібито ухиляється від утримання своїх дітей і не виконує батьківських обов`язків. Ці твердження не відповідають дійсності. Відповідач добросовісно виконує рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року, яким з нього було стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу на кожну з двох дітей. З моменту відкриття виконавчого провадження 31 серпня 2020 року, аліменти сплачуються регулярно, переважно добровільно. Лише в період із березня по грудень 2022 року через затримку заробітної плати на підприємстві виникла заборгованість, яка була повністю погашена одразу після отримання зароблених коштів. Жодної заборгованості станом на 1 квітня 2025 року немає, що підтверджується офіційною довідкою відділу державної виконавчої служби. Протягом 2024 року сума, яку Відповідач щомісячно сплачував на кожну дитину, значно перевищувала встановлений законом мінімум. У середньому на одну дитину виплачувалося понад 4?300 грн. щомісяця, а загальний розмір платежів на двох дітей коливався від 7?000 до 13?600 грн. Крім того, у липні 2024 року Відповідач добровільно передав Позивачці всю заробітну плату, що накопичувалась за час затримки, у розмірі 78?700 грн., включно з аліментами, які були з нього утримані. Матеріальне становище Відповідача складне. У його власності немає нерухомості, земельних ділянок, депозитів чи корпоративних прав. Єдиним транспортним засобом є автомобіль KIA Cerato 2007 року. Проживає разом із матір`ю у її квартирі в м. Києві. На власні потреби витрачає не більше 5?000 грн. на місяць, при цьому комунальні платежі сплачуються за рахунок кредитних коштів. Ці обставини підтверджуються податковою декларацією за 2024 рік. Щодо живого спілкування з дітьми, слід зазначити, що з лютого 2022 року Позивачка разом із дітьми проживає на території Литовської Республіки. Відповідач не лише не перешкоджав виїзду, а й надав нотаріальну згоду, необхідну для оформлення посвідки на проживання. Фізична відсутність живого спілкування з дітьми обумовлена саме переїздом Позивачки за кордон і не залежить від волі чи поведінки Відповідача. Таким чином, [PERSON] не тільки не ухиляється від виконання своїх обов`язків, а й виконує їх добросовісно і в повному обсязі. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. 22.04.2025 від Позивачки через «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якій просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з огляду на таке. Зазначає, що не заперечує, що Відповідач сплачував аліменти, однак факт їх сплати не є підставою для незмінності їх розміру Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України. Позов подано не з підстав несплати, а внаслідок об`єктивної зміни обставин, зокрема - досягнення повноліття старшим сином Відповідача, що скасовує підстави для зменшеного розміру аліментів (1/6 на дитину). Щодо матеріального становища Відповідача, то останній є офіційно працевлаштованим державним службовцем, що підтверджує наявність стабільного джерела доходу. Сам визнає регулярну сплату аліментів у значних розмірах, а також наявність транспортного засобу. Отже, твердження про скрутне становище не узгоджуються з фактами. Відповідач посилається на виїзд Позивачки з дітьми до Литовської Республіки як на обставину, що унеможливлює спілкування з дітьми. Водночас, відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від місця проживання чи факту розірвання шлюбу. Виїзд дітей за кордон був здійснений на підставі нотаріальної згоди самого Відповідача та в умовах воєнного стану, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Крім того, відповідно до статті 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не може перешкоджати іншому у спілкуванні, участі у вихованні та розвитку. Наявні сучасні засоби комунікації (відеозв`язок, електронна пошта, месенджери) дозволяють підтримувати контакт із дітьми, тому відсутність фізичного доступу не звільняє Відповідача від батьківських обов`язків у повному обсязі. Щодо матеріального становища Позивачки, то вона вимушено залишила територію України разом із двома неповнолітніми дітьми через загрозу їхньому життю та здоров`ю, що підтверджується загальновідомими обставинами воєнного стану. Такий вимушений переїзд призвів до втрати роботи, втрати житла та необхідності адаптації в іншій країні, що суттєво вплинуло на її матеріальний стан. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, суд при вирішенні питання про розмір аліментів повинен враховувати не лише стан платника, а й стан стягувача, зокрема - матеріальне становище та стан здоров`я. Щодо обґрунтованості позову Позивачка обґрунтовано звернулась до суду на підставі положень статей 183 та 192 Сімейного кодексу України, просить збільшити розмір аліментів відповідно до встановлених норм: 1/4 доходу платника на кожну дитину, тобто 1/2 доходу загалом. Це відповідає частині 5 статті 183 СК України, яка передбачає стягнення: - 1/4 доходу на одну дитину; - 1/3 - на двох; - 1/2 - на трьох і більше дітей. 23.04.2025 року через «Електронний суд» від Відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив де зазначає наступне. Щодо досягнення повноліття старшим сином Відповідача [INFO] від іншого шлюбу. Старший син Відповідача, [PERSON] , народився [INFO] . Відповідач сплачував аліменти на його утримання відповідно до рішення Вишгородського районного суду від 12.11.2004. Згодом, через утримання двох спільних дітей та непрацюючої дружини (Позивача), рішенням того ж суду від 01.07.2013 розмір аліментів був зменшений до 1/6 доходу. Після досягнення сином повноліття аліментні зобов`язання були виконані в повному обсязі, виконавчий лист повернено стягувачу 11.06.2018. Це не є підставою для перегляду чи збільшення розміру аліментів на спільних дітей, визначених рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року (1/6 доходу на кожну дитину). На момент ухвалення цього рішення суд врахував добровільну згоду Відповідача, його матеріальне становище, кількість дітей, а також вимоги статей 80, 182, 183 СК України. Загальний розмір аліментів склав 1/3 доходу (1/6 + 1/6), що відповідає передбаченим нормам. Таким чином, посилання Позивача на припинення сплати аліментів на дитину від попереднього шлюбу як підставу для перегляду чинного рішення - є безпідставним і не відповідає закону. Щодо матеріального становища Відповідача, то зазначає, що останній надав суду докази погіршення свого матеріального становища та стану здоров`я, що триває з 2020 року й пов`язане з перебуванням на обліку як безробітного (07.10.2020 - 30.06.2021), виконанням державних обов`язків у 2022-2025 роках із наявною заборгованістю по заробітній платі за 2022-2023 роки, зменшенням доходів у 2024-2025 роках та медичним втручанням. Попри це, Відповідач продовжує виконувати обов`язки зі сплати аліментів у повному обсязі. Середній розмір аліментів у 2024 році становив 4 368,33 грн. на одну дитину, мінімальний щомісячний платіж - 7 040 грн., максимальний - 13 600 грн., що перевищує встановлений законом мінімум (3 196 грн. у 2025 році). Водночас Позивач щомісячно отримує державну допомогу на дитину з інвалідністю у розмірі 2 100 грн., що разом з аліментами забезпечує належне фінансування потреб дітей. Відповідач сумлінно виконує батьківські обов`язки та сплачує аліменти без затримок, а тому подані Позивачем позови про стягнення неустойки є безпідставними - заборгованість відсутня. Більше того, позови свідчать про можливе зловживання Позивачем правом, а також ставлять під сумнів цільове використання аліментних коштів, які, згідно зі ст. 179 СК України, є власністю дітей і повинні витрачатися виключно в їхніх інтересах. Щодо матеріального становища Позивача, зазначає, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік», прожитковий мінімум працездатних осіб становить 3 028 грн. Водночас, згідно з даними ДПС, Позивач у січні та лютому 2025 року отримувала лише соціальні виплати - по 4 100 грн. щомісяця. Позивач не надала доказів погіршення свого матеріального становища чи стану здоров`я у 2022-2023 роках. Вона перебуває на обліку як безробітна лише з початку 2025 року. Також відсутня інформація щодо декларування іноземних доходів, отриманих під час перебування за кордоном, що може свідчити про їхнє приховування або використання аліментів не за цільовим призначенням. Крім того, Позивач не спростувала інформацію про придбання авто KIA Sportage 2021 року випуску та нерухомості у Литві, а також не пояснила джерела коштів на їх купівлю. Щодо заяви про втрату житла, Відповідач зауважує, що квартира в Києві була продана за договором купівлі-продажу 18.09.2023, а не знищена чи пошкоджена внаслідок воєнних дій. Отже, такі твердження не відповідають дійсності, а отримані від продажу кошти покращили матеріальний стан Позивача. Таким чином зважаючи на усе вищевикладене, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. 02.05.2025 року від Відповідача через «Електронний суд» надійшло клопотання про доручення доказів до матеріалів справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони з 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 06.11.2014 року - розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 13.02.2014 року) та [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 13.02.2014 року). Згідно рішення Деснянського районного суду м.Києва від 06.11.2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини на кожну дитину щомісячно, починаючи з 07.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. У зв`язку зі зміною місця реєстрації Відповідача Постановами про прийняття виконавчого провадження Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31.08.2020 були прийняті виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 754/16252/14-ц, виданого 18.05.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [INFO] (сина - [PERSON] ) в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 07.10.2014 і до досягнення дитиною повноліття (Додаток № 19) та виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 754/16252/14-ц, виданого 18.05.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [INFO] (доньки - [PERSON] ) в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 07.10.2014 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно заяви нотаріально засвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Войтюк А.К., засвідчено згоду [PERSON] згоду на зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Від попереднього шлюбу у Відповідача [PERSON] є син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.09.2001 року. Рішенням Вишгородського районного суду від 12.11.2004 по справі № 5/2-2139 перший шлюб Відповідача розірвано та вирішено стягнути з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку з 08.10.2004 до його повноліття. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 01.07.2013 по справі № 363/1282/13-ц розмір аліментів, які стягувалися з нього на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] відповідно до Рішення Вишгородського районного суду від 12.11.2004, було змінено (зменшено) та постановлено: Стягувати з Відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, щомісячно, з дня проголошення рішення, до досягнення дитиною повноліття. Відсутність заборгованості зі сплати аліментів Відповідача підтверджується довідками старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дрижко Т. М. від 07.04.2025 станом на 01.04.2025 про відсутність у Відповідача заборгованості зі сплати аліментів за виконавчими провадженнями № [NUMBER] та № [NUMBER]. У своєму відзиві на позовну заяву Відповідачем зверталася увага суду, що відповідно до статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем надано суду належні докази саме поступового погіршення свого фінансового становища та стану здоров`я, з незалежних від волевиявлення Відповідача причин, і протягом тривалого періоду, а саме з 2020 по даний час, що, зокрема, пов`язано з: 1. перебуванням на обліку в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості як безробітного з 07 жовтня 2020 по 30 червня 2021; 2. виконанням державних та/або громадських обов`язків протягом березня 2022 - березня 2025 згідно з умовами укладеного контракту та наявністю несплаченої до цього часу заборгованості Підприємства за період березень 2022 - грудень 2023 зі сплати належного Відповідачу середнього заробітку (заробітної плати); 3. зменшенням рівня виплаченої Відповідачу заробітної плати за основним місцем роботи у 2024 - 2025 в порівнянні з заробітною платою, отриманою протягом 2023 року; 4. погіршенням стану здоров`я та операційним втручанням. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Проте Позивачем не надано та не підтверджено погіршення свого матеріального становища (розмір доходів та витрат), а відповідно і погіршення стану здоров`я протягом 2022 - 2023 років, тоді як відповідно до довідки 269, ФІЛІЯ КИЇВСЬКОГО МІСЬКОГО ЦЕНТРУ ЗАЙНЯТОСТІ «КАР`ЄРНИЙ ЦЕНТР» від 09.04.2025 № Е02699/04/2025/0005, долученої Позивачем до відповіді на відзив, та Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податку про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору Позивач знаходиться на обліку як безробітна де отримує соціальні виплати тільки з початку 2025 року. Також, згідно довідки Управління соціальної та ветеранської політики Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.04.2025 № 102/39-102/39/ П-163/1-473, долученої Позивачем до відповіді на відзив, остання додатково щомісячно отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на дитину [PERSON] [INFO] у розмірі 2 100,00 щомісячно. Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Разом з тим, позивач не надав суду жодних документально підтверджених доказів щодо розміру доходів відповідача, чи дійсно у відповідача збільшився розмір заробітної плати або інших доходів. Крім того, позивач не довів, що відповідач отримує дохід який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивач не надав доказів, що свідчать про погіршення його матеріального стану та/або погіршення стану здоров`я. Більше того, само по собі збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст.192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів. Також суд звертає увагу на те, що батько і матір дитини зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте позов подається лише до одного з батьків - батька дитини. Окрім того, згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. А оскільки, згідно рішення суду від 06.11.2014 року по цивільній справі № 754/16252/14-ц Деснянський районний суд м. Києва зазначив, що при визначенні розміру аліментів, судом були враховані обставини відповідно до ст. 182, 80 СК України (в тому числі стан здоров`я та матеріальне становище дітей), добровільна згода відповідача та вважав за необхідне встановити розмір аліментів по 1/6 частини будьяких доходів відповідача на кожну дитину, щомісячно до повноліття дітей, що склало: 1/6+1/6=2/6=1/3 (одна третина). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач [PERSON] не надала достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б давали підстави для збільшення розміру аліментів на кожну дитину по частині доходу Відповідача щомісячно, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed