Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~10.04.2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Полтавський турбомеханічний завод» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні. В позовній заяві вказував на те, що у період з 29.12.2022 року по 21.01.2025 року, він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод». 21.01.2025 року він звільнився з роботи за згодою сторін. При звільненні йому була передбачена виплата заробітної плати у розмірі 52447,48 грн. Однак при звільненні ПАТ «ПТМЗ» повного розрахунку з ним не проведено. 07.03.2025 року йому було проведено виплату заробітної плати в розмірі 5405,57 грн.. Проте, станом на день звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати відповідачем заборгованість в розмірі 47041,91 грн. погашено не було. В зв`язку з чим, просив суд стягнути з АТ «Полтавський турбомеханічний завод» на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 47041,91 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~29.04.2025 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких також просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 50011,28 грн. 08.05.2025 року ПАТ «Полтавський турбомеханічний завод» надано суду відзив на позовну заяву про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільненні. З відзиву вбачається, що ПАТ «ТПМЗ» щодо заявлених позовних вимог заперечує частково, оскільки 23.04.2025 року ними на розрахунковий рахунок [PERSON] було перераховано часткову оплату заробітної плати в сумі 23041,91 грн. А тому, не заперечують, щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 24041,91 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. ПАТ «ПТМЗ» в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи згоду позивача та наявність у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд зазначає наступне. Статтею 43\~Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115\~КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У відповідності до вимог\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський турбомеханічний завод», працював на посаді налагоджувальника верстатів і маніпуляторів з програмним керуванням. 21.01.2025 року [PERSON] звільнений на підставі наказу №ПТМ00000009 від 21.01.2025 року за угодою сторін згідно п. 1 ст.36 КЗпП України. На час звільнення позивача відповідач не виплатив йому заробітну плату у розмірі 52447,48 грн., а тому на час звільнення [PERSON] заборгованість відповідача перед ним по заробітній платі становить 52447,48 грн. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач зазначив, що частково заробітна плата йому була виплачена, а саме 07.03.2025 року в розмірі 5405,57 грн., а тому, розмір заборгованості складає 47041,91 грн. Крім того, судом встановлено, що ПАТ «ПТМЗ» 08.05.2025 року на адресу суду разом з відзивом на позовну заяву було додано Реєстр №75 від23.04.2025 року по виплаті заробітної плати [PERSON] . З даного реєстру вбачається, що [PERSON] 23.04.2025 року було частково погашено заборгованість з виплати заробітної плати, а саме в розмірі 23000,00 грн. Даний факт в судовому засіданні підтвердив також і позивач [PERSON] . Отже, станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати становить 24041,91 грн. Оскільки заборгованість з заробітної плати позивачу в повному обсязі не виплачена, на час розгляду справи заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 24041,91 грн., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заробітну плату у розмірі 24041,91 грн. За змістом статті 117\~КЗпП України в У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.47\~КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~Кодексу законів\~про працю\~України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст.\~27\~Закону України\~"Про\~оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Як встановлено судом, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачем обраховано невірно. А тому розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, становить 20000,00 грн. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. За позовними вимогами про стягнення заробітної плати позивач від сплати судового збору звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та на користь позивача - у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial