Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У січні 2025 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «Універсал Банк» (представник Мєшнік К.І.) звернулось до Голосіївського районному суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило суд стягнути за Договором про надання банківських послуг б/н «Monobank» від 23 травня 2019 року заборгованість у розмірі 69 106,99 грн, що є заборгованістю за тілом кредиту станом на 03 жовтня 2024 року, та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що monobank - це мобільний банк, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом, яким є платіжні картки monobank. Особливістю проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом Банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Позивач вказує, що умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал банк» опубліковані на офіційному сайті Банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms. Витяг з Умов та Тарифи та паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank додаються до позову. 23 травня 2019 року відповідач підписав Анкету-заяву, яка разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продукту monobank, таблицею обчислення вартості кредиту і паспорту споживчого кредиту опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua./terms, та тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates, складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений та отримав примірники у мобільному додатку зазначених вище документів, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 90 000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку [NUMBER] . Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором від 23 травня 2019 року щодо погашення заборгованості за кредитом у строки та розмірах, визначених умовами договору. Станом на 03 жовтня 2024 року заборгованість за кредитним договором становить 90 000,00 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 69 106,99 грн, заборгованість за пенею 0,00 грн, заборгованість за порушення грошового зобов`язання в сумі 0 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с.46-47). Відповідачу за адресою його реєстрації, направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів, поштове відправлення повернулось до суду без вручення двічі з відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Статтею 13 Цивільного процесуального Кодексу (ЦПК) України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно із п.1.1 Статуту Акціонерного товариства «Універсал Банк», погодженого Національним банком України 20 січня 2022 року, АТ «Універсал Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», тип якого у відповідності до рішення Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол №2-2018 від 31 жовтня 2018 року) було змінено на приватне акціонерне товариство та який було перейменовано на Акціонерне товариств «Універсал Банк». Нова редакція Статуту затверджена Рішенням єдиного акціонера АТ «Універсал Банк». Судом встановлено, що 23 травня 2019 року [PERSON] звернулася до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 23 травня 2019 року б/н. Підписанням цієї Анкети-заяви підтвердив факт передачі другого примірника Анкети-заяви, платіжної картки monobank та Тарифів. Відповідно до змісту Анкети-заяви, визначено, що Анкета-заява разом з умовами і правилами обслуговування фізичних осіб, тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua./terms, таблицею обчислення вартості та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. У Анкеті-заяві вказується, що [PERSON] просить відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні. Окрім того, в п. 6 Анкети зазначено наступне: «прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (в тому числі мій електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в банку. Я засвідчую генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (УЕП) з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом, яка буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій, визнаю, що УЕП є аналогом власноручного підпису». Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 травня 2019 року, станом на 03 жовтня 2024 року заборгованість відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) складається з тіла кредиту - 69 106,99 грн. На обґрунтування позовних вимог банк долучив до позовної заяви: копію анкети-заяви до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» від 23 травня 2019 року, витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів «monobank», витяг з тарифів чорної картки «monobank», паспорт споживчого кредиту чорної картки «monobank», розрахунок заборгованості та таблицю обчислення загальної вартості кредиту. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцеві ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У позовній заяві вказується, що відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 90 000,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на карту [NUMBER] , та грошові кошти відповідно до даних анкети-заяви повинні були перераховані позивачем на поточний рахунок № [NUMBER] у гривні. Суд відзначає, що позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем, становить ту суму, що зазначена у розрахунку позивача. Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами наявність відкритого рахунку на ім`я відповідача, перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача у заявленому позивачем у позові розмірі - 90 000,00 грн, більш того жоден із наданих позивачем доказів не містить посилання на розмір кредиту. Суд вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості за договором та Анкета-заява відповідача, в яких зазначено відомості щодо відповідача, без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують обставини, викладені в позовній заяві, оскільки суд позбавлений можливості встановити, яку суму коштів отримав відповідач, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 року в справі № 554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року в справі № 204/2972/20, від 13.10.2021 року в справі № 209/3046/20, від 26.10.2022 року в справі № 333/5483/20 та інших. Розрахунок заборгованості на який посилається банк, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, відкритим в АТ «Універсал банк», банком суду надано не було, а тому суд, дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості, що заявлена до стягнення, у зв`язку з чим, позбавлений можливості належним чином перевірити видачу банком відповідачу кредитних коштів, користування відповідачем кредитними коштами та внесення останньою грошових коштів на погашення кредитної заборгованості. При цьому, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «monobank», витяг з тарифів чорної картки «monobank», паспорт споживчого кредиту чорної картки «monobank» та таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 серпня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви. Доводи АТ «Універсал Банк» про те, що факт ознайомлення відповідача з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «monobank», витягом з тарифів чорної картки «monobank» та паспортом споживчого кредиту чорної картки «monobank», підтверджується тим, що на підставі анкети-заяви відповідач висловив свою згоду з вищевказаними документами в електронному вигляді у мобільному застосунку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, суд відхиляє, з огляду на наступне. Дійсно, як вбачається зі змісту анкети-заяви, відповідач своїм підписом підтвердив, засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Разом з тим, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідного підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «monobank», витягу з тарифів чорної картки «monobank» та паспорта споживчого кредиту чорної картки «monobank», у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами та Тарифами ознайомлено відповідача. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року в справі № 751/861/17-ц. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Універсал Банк». Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed