Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/11678/24 за позовом [PERSON] до: 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»; 2) [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди. 08.05.2025 представник ПрАТ «СК «ВУСО» - адвокат Шилін В.А., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та провести розгляд справи без участі представника відповідача-1. Заява обґрунтована тим, що в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 357/11678/24, в межах розгляду якої відповідач-1 поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, які підлягають стягненню на користь відповідача-1. 19.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Гордієнка П.В., надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому висловлено прохання відмовити відповідачу-1 у стягненні витрат на правову допомогу. Заперечення обґрунтовані тим, що понесені витрати на правову допомогу підлягають розподілу, якщо вони були фактичними й неминучими, а також відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Зауважено про часткове задоволення позову, що є підставою для пропорційного задоволення заяви. Вказано, що правнича допомога адвоката відповідача-1 полягала в підготовці заперечення у справі незначної складності, а позов вирішено на користь позивача. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені, позиція сторін суду зрозуміла. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось, суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2025 частково задоволено позов [PERSON] до: 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»; 2) [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 74 372,19,13 грн та витрати на оцінку в розмірі 2 250 грн, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000 грн, в іншій частині позову відмовлено. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Згідно із пп. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати або, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у відзиві за вх. № 46530, представником відповідача заявлено про понесені відповідачем-1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та висловлено прохання про їх розподіл, з приводу чого не ухвалено рішення. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником відповідача-1 надано суду копії документів: договір про надання правової допомоги від 12.06.2020, укладений між клієнтом ПАТ «СК «ВУСО» та адвокатом Шиліним Володимиром; додаток № 1 від 13.03.2025 до договір про надання правової допомоги; акт від 21.04.2025 про надання правничої допомоги по договору про надання професійної правової допомоги від 21.08.2024 до договору б/н від 12.06.2020 про надання правової допомоги; акт приймання наданих послуг від 06.09.2024 за договором б/н від 12.06.2020 та додатком № 1 від 13.03.2025. В матеріалах справи також міститься ордер серії АІ № 1686185 від 21.08.2024 про надання адвокатом Шиліним В.А. правової допомоги ПАТ «СК «ВУСО» за договором від 12.06.2020 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8802/10 від 13.03.2020. З наданих документів вбачається, що відповідачем-1 в межах розгляду цивільної справи № 357/11678/24 понесено витрати на послуги правничої допомоги адвоката Шиліна В.А. в розмірі 10 000 грн, в тому числі: ознайомлення з матеріалами справи, вивчення актуальної судової практики, складення процесуальних документів, супровідні заходи в суді. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно із положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18. Отже, розподіляючи витрати, які понесені відповідачем-1 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази є підставою для їх відшкодування, адже їх розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення вимог по даній справі, що заявлені до відповідача-1 (95,08% задоволено та 4,92% відмовлено), суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача-1 пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, тобто в розмірі 492 грн (10 000 х 4,92%).

Outcome: partial