Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору- приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська Олена Вікторівна, Третя Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про визнання заповіту недійним, - Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.11.2021 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №1318 від 02.11.2021. Зміна прізвища [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27 червня 2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 1011 від 27 червня 2020 року. [INFO] помер батько позивачки і син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 15 вересня 2020 року Франківським районним у місті Львові відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 1605 від 21 жовтня 2019 року. Заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до нотаріуса не подала, оскільки була неповнолітньою особою. 14 січня 2022 року позивачкою поштовим відправленням надіслано до Третьої Львівської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі - [PERSON] , підпис на якій засвідчено 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баглай Н.Б. за реєстровим № 16. Під час усної розмови з державним нотаріусом Третьої Львівської нотаріальної контори Стефанишин М.В. дізналась про наявність заповіту, складеного від імені її бабусі, [PERSON] , посвідченого 03 квітня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., за реєстровим №957. Відповідно до змісту оскаржуваного заповіту, [PERSON] , заповіла, у разі її смерті, все своє майно сторонній особі - [PERSON] . Вказує, що з дня свого народження проживала разом з бабусею [PERSON] аж до дня її смерті. Бабуся [PERSON] одноособово займалась її вихованням, дбала про неї, була мамою та безмежно любила свого правнука, сина позивачки- [PERSON] . На час посвідчення оскаржуваного заповіту [PERSON] тривалий час перебувала у поганому фізичному та психологічному стані, що проявлялось у частковій втраті пам`яті та орінтації щодо місця її перебування, стан мінявся декілька разів протягом дня, їй було важко впізнати позивачку - свою онуку, неможливим стало самостійно пересуватись заповідачу по квартирі, а особливо за межами квартири, часткова втрата зору, нетримання сечі тощо. [PERSON] не впізнавала нікого хто знаходився поруч, не розуміла, що з нею відбувається, не розуміла, що вона пересувається по квартирі без одягу або забувала де потрібно сходити в туалет і на будь-яке намагання позивачки її одягнути, помити, нагодувати, дати лікарства, пояснити їй, що позивачкає її онукою викликало з її боку істерику, крик і плач. Лікування не давало бажаного результату і її стан здоров`я практично не покращувався. Поганий психічний та фізичний стан [PERSON] , а саме: поганий зір, дезорієнтація, загальна неміч, неможливість навіть приготувати самостійно собі їжу, одягнутись, неможливість вийти до магазину по продукти, відвідати лікаря, дає підстави для сумнівів щодо фізичної можливості [PERSON] самостійно дійти до офісу ПН ЛМНО Магировської О.В., з поганим зором написати без помилок двічі (у викладеному заповіті на спеціальному бланку нотаріальних документів та на білому аркуші, який зберігається у архіві нотаріуса) речення непростого змісту, приблизно на трьох лінійках, підписати повністю двічі (у викладеному заповіті на спеціальному бланку нотаріальних документів та на білому аркуші, який зберігається у архіві нотаріуса) заповіт (підпис, прізвище ім`я по батькові), а також написати свої ініціали та підписатись без помилок у реєстрі нотаріуса. Перебіг поганого психічного та фізичного стану [PERSON] , співпав з вагітністю, позивачки, а також загибеллю її чоловіка військовослужбовця, [PERSON] , при захисті Батьківщини, тому друзі її сім`ї, побратими чоловіка, настоятель церкви, яку відвідувала бабуся, коли почувала себе ще здоровою допомагали їй з бабусею як фізично, при необхідності, так і морально. Наголошує, що психічний та фізичний стан заповідача [PERSON] , зобов`язана була помітити приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська Олена Вікторівна при посвідченні оскаржуваного заповіту, оскільки чинне законодавство України зобов`язує нотаріуса при здійсненні нотаріальних дій переконатись у здатності особи усвідомлювати значення нотаріальної дії, її наслідків та змісту. Оскільи з січня 2020 року у [PERSON] спостерігався тривалий та хронічний розлад психічного та фізичного здоров`я. Тривала збуджена поведінка була причиною неодноразового виклику карети швидкої медичної допомоги. У картках виклику швидкої медичної допомоги №№ 455, 455, 455 від 23.10.2020 року вказана причина виклику, а саме: психічні розлади/аномальна поведінка, а також напад на вагітну онуку - [PERSON] . У Довідках про результати перевірки, Рапортах (починаючи з 11 січня 2020 року) зафіксовано те, що [PERSON] зверталась в правоохоронні органи з метою врегулювання неіснуючого та видуманого нею самою конфлікту та її захисту, проте ознак на момент перевірки будь-якої загрози для неї правоохоронцями не зафіксовано. Вважає, що даний заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки він порушує її права, як спадкоємця першої черги на спадкове майно, а також не відповідає дійсній волі спадкодавця - [PERSON] , чим порушує норми чинного законодавства України. Враховуючи обставини справи важає, сприяння ПН ЛМНО Магировською О.В. або ж її професійною недбалістю та некомпетентністю реалізації корисного та протизаконного мотиву з боку [PERSON] , а саме заволодіння позивачки та її бабусі нерухомим майном, у зв`язку з чим просить позов задоволити, визнати заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений 03 квітня 2020 приватним нотаріусом ЛМНО Магировською О.В. за реєстроим номером №957 недійсним. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Бардина М.Б.. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення. Відзив мотивує тим, що 2 квітня 2022 року [PERSON] вже подавала до Франківського районного суду міста Львова позовну заяву про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії з тотожною позовною вимогою про визнання недійсним заповіту (на підставі заяви про збільшення позовних вимог (про визнання заповіту недійсним) від 11.07.2022р.). Справа розглядалась Франківським районним судом у складі судді Марків Ю.С. № 465/1880/22. Після тривалого розгляду справи 31 січня 2024 року [PERSON] подала у справі № 465/1880/22 заяву про відмову від підтримки позовних вимог та з проханням залишити їх без розгляду. Ухвалою суду від 31.01.2024 позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. А, 01.02.2024 позивачка [PERSON] знову звернулася до суду з аналогічною позовною вимогою, що має ознаки зловживання процесуальними правами. 3 квітня 2020 року [PERSON] реалізувала свою волю щодо розпорядження належним їй майном на випадок смерті шляхом звернення до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. В передбачений законом спосіб нотаріусом було посвідчено заповіт [PERSON] . В результаті [PERSON] 03.04.2020 року оформила власну волю щодо розпорядження належним їй майном на випадок смерті. Позивачка [PERSON] не наводить жодних належних і достатніх доказів про те, що волевиявлення заповідачки [PERSON] в день укладення заповіту не було вільним і не відповідало її волі. В такому випадку належить опиратися на правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 08 квітня 2019 року у справі № 676/865/17. Вказуючи на те, що [PERSON] "станом на час посвідчення оскаржуваного заповіту вже тривалий час перебувала у поганому фізичному та психічному стані" позивачка не приводить жодних належних доказів такого твердження. Відсутні будь- які висновки лікарів, не надано жодних доказів навіть звернень до лікаря у зв`язку "поганим фізичним та психічним станом". Твердження про те, що лікування не давало результатів не супроводжується поясненням з якого приводу, яке лікування і яким лікарем було призначено. В який період часу відбувалося виконання приписів лікаря, які не призвели до покращення стану. Загалом відсутні докази будь-якого лікування. Наявність показів свідків про "поганий фізичний і психічний стан" [PERSON] не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог у зв`язку із специфікою предмету доказування, а саме те, що волевиявлення заповідачки [PERSON] в день укладення заповіту не було вільним і не відповідало її волі. Не погоджуючись з поданим позовом, від Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської Олени Вікторівни до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити у звязку із безпідставністю. Відзив мотивує тим, що п.1 ч.1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" визначає, що нотаріуси посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). Стаття 56 Закону України "Про нотаріат" визначає, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних фізичних осіб, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Посвідчення заповіту через представника, а також одного заповіту від імені кількох осіб не допускається. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Главою 3 Порядку визначено порядок складання, посвідчення заповітів, внесення змін до нього та його скасування. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Наголошує,що заповідач звернувся до неї для посвідчення заповіту, згідно якого заповіла все майно яке буде їй належати на час смерті, вказаний заповіт було викладено зрозуміло, а також нею було роз`яснено заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 ЦК України Позивачка як на підставу позовних вимог покликається на положення ст. 1257 ЦК України, яка визначає недійсність заповіту. Як вбачається з оскаржуваного заповіту, згідно такого [PERSON] заповіла наженей майно, а отже така мала право на розпорядження належним їй майном на час смерті. Також вказаний заповіт посвідчено нотаріально, а отже і дотримано форми, як і волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її волі. Пунктом 1 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій визначає, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на громадя наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Частинами 3, 4 статті 43 Закону України "Про нотаріат" визначається, що встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншим документом, що посвідчує особу, передбаченим Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Під час посвідчення заповіту, було встановлено особу заповідача у відповідності до вимог закону, як стан заповідача не викликав сумнівів. Жодних даних, які б вказували на обмеження обсягу дієздатності заповідача надано не було, а отже і не було жодних підстав вважати, що заповідач може мати обмежений обсяг дієздатності. А отже, відсутні будь-які правові підстави для визнання заповіту недійсним, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюрою С.М. від 01.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюрою С.М. від 29.04.2024 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Дзеньдзюрою С.М. від 19.06.2024 клопотання позивачки про витребування доказів задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В. та у Третьої Львівської державної нотаріальної контори документи. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила такий задоволити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська Олена Вікторівна, в судове засідання не з`явилися, хоча й належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Представниця третьої особи: Третьої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області ЗМУЮ (м.Львів), в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні, заслухавши пояснення свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , а відповідно онукою [PERSON] (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повтороно 15.09.2020 року [PERSON] помер [INFO] , місце смерті м.Львів. (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 27.06.2020 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 27.06.2020 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". [PERSON] 03.04.2020 склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., згідно з яким [PERSON] на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: все належне їй майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі, все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момет смерті заповіла [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з вищезгаданого заповіту, такий записаний, на прохання [PERSON] з її слів, до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у присутнсті нотаріуса. Особу встановлено, дієздатність перевірено. (а.с.20). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.11.2021 року [PERSON] померла [INFO] , місце смерті м.Львів. (а.с.12). Як вбачається з матеріалів Спадкової справи №228/2020 заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.254 зворот) та на 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,0190га, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.261 зворот). Як вбачається з матеріалів Спадкової справи №229/2020, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.209 зворот) та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0190га, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.219 зворот). З довідки КНП ЛОР "Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер" від 08.07.2021 року №571 [PERSON] , 1936 р.н. за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталась (а.с.106). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні показала суду, що вона являється сусідкою [PERSON] , знає її з дитинства. На прикінці життя [PERSON] нічого непам`ятала, виходила на вулицю без білизни і просила їсти та гроші, за собою не доглядала. Якщо хотіла в туалет, то могла на вулиці сходити, від неї був неприємний запах, її доглядала [PERSON] . [PERSON] по життю була дуже принципова, дуже чистюля, вона дуже любила [PERSON] , але інколи [PERSON] могла і ножем кинути в [PERSON] , вони сварилися у зв`язку з чим викликали поліцію. [PERSON] проживала разом з [PERSON] в одній квартирі, в [PERSON] була своя кімната, спільною була кухня, бабуся не дозволяла прибирати в кімнаті, такий сильний стан був останні десь 4 місяці, але поганий стан почався ще з того часу, від коли [PERSON] була вагітна. [PERSON] - [PERSON] лежала в лікарні і їй призначили ліки, [PERSON] давала їй таблетки, оскільки у неї гнила нога і був гіпертонічний криз. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні показала суду, що є подругою [PERSON] з дитинства. Приходила в гості і бачила бабусю [PERSON] - [PERSON] у неадекватному стані, це десь був період 2019 року. Один раз бачила жінку яка присутня в залі суду- [PERSON] . Одного разу [PERSON] попросила допомогти їй поприбирати, але бабуся дуже кричала і була неадекватною, трошки змогли поприбирали коли бабуся- [PERSON] заснула. З 2018 року тісно спілкувалися з [PERSON] до того часу поки не з`явилась власна сім`я, оскільки вийшла заміж у 2020 році. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала суду, що є головою Громадської організації «ОБ`ЄДНАННЯ ДОБРОВОЛЬЦІВ» та саме вона повідомила [PERSON] , що у неї загинув чоловік. З часу від коли загинув у неї чоловік, як ветеранська організація почали опікуватись нею, навідувались до неї додому, робили косметичний ремонт. За той час познайомилась із бабусею, вона була літньою людиною. Коли прибирали у дворі в якому було багато сміття, вперше побачила бабусю, вона вибігла на вулицю в розкритому халаті і спідній білизні, було видно оголені частини тіла. Потім познайомились з бабусею ближче, інколи вона казала привіт [PERSON] а інколи казала ви хто. Знає, що бабуся виконувала роль мами, бо батько вживав алкоголь і піднімав руку на [PERSON] . Коли заходила провідувати [PERSON] з сином то в квартирі було не прибрано та був неприємний запах. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що є священником, приходив коли були [PERSON] відвідини і десь з 2017 року [PERSON] не виходила за межі подвір`я тому приходив сповідати та причащати її. В хаті порядку не було. Не задовго до смерті [PERSON] покликала, щоб посповідати [PERSON] , чим ближче було до її почину тим більше вона була не послідовна у своїх діях та думках. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивачка у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язана довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Разом з тим суд враховує наступне. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено в п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В пункті 8 зазначеної постанови Пленуму роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, слід дійти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт складений 03.04.2020, зареєстрований у реєстрі № 957 по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Відповідно до ч. 1 ст.56 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Як вбачається з матеріалів справи, при складенні заповіту 03.04.2020, було додержано встановлені законом вимоги щодо його оформлення, та посвідчено уповноваженою на те посадовою особою - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, позивачкою не наведено достатніх підстав для визнання заповіту складеного 03.04.2020 недійсним, оскільки, складений заповіт відповідає вимогам законодавства щодо його форми та посвідчення, а отже суд дійшов до висновку про відсутність підстав визнати даний заповіт недійсним. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд не може покласти покази свідків в основу висновку про недійсність заповіту, оскільки такі не доводять відсутність у заповідача здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в момент складення заповіту, що є обов`язковою умовою для визнання його недійсним у даній справі. Також позивачка не зверталась до суду з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, яка могла б надати об`єктивну оцінку психічного стану заповідачки на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевказаного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору- приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Магировська Олена Вікторівна, Третя Львівська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами, що [PERSON] на день посвідчення заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а відтак, її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі.

Outcome: dismissed