Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач через свого представника - адвоката Шуляк Т.М. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 50 746,15 доларів США, яка складається з: 46 500,00 доларів США - сума основного боргу; 4246,15 доларів США - 3 % річних; та витрат по сплаті судового збору в розмірі 15 140,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 26.02.2021 відповідач отримав у борг у позивача 46 500,00 доларів США, про що свідчить розписка, власноручно написана відповідачем, відповідно до якої він зобов`язався повернути грошові кошти позивачу в строк до 31.12.2021. Зобов`язання відповідачем не виконано, грошові кошти не повернуто. В листопаді 2024 року представник позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак відповідач вимогу проігнорував, грошові кошти не повернув. Ухвалою суду від 23.01.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження. 26.05.2025 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що наявна в матеріалах справи копія розписки не може вважатися належним доказом, оскільки не підтверджує заявленого представником позивача розміру позовних вимог. У позовній заяві заявлено розмір позовних вимог у сумі «сорок шість тисяч п`ятсот доларів США», проте у самій розписці зазначено «сорок шість п`ятсот доларів США». Також, у копії розписки зазначена особа, відмінна від особи позивача, а саме особа із серією паспорту «АЕ», тоді як у позивача серія паспорту «АС». 27.05.2025 представник позивача - адвокат Шуляк Т.М. надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що розписка підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів саме в сумі 46 500,00 доларів США, що еквівалентно 1 (одному) біткоїну на дату її складання. Наявність у позивача саме оригіналу розписки, а не її копії, є додатковим підтвердженням того, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. 27.05.2025 відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що вимоги про стягнення 3 % річних є безпідставним та не можуть бути нараховані під час військового стану. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових пояснення. Просив застосувати строки позовної давності до заявлених позовних вимог. Заслухавши позицію представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно оригіналу розписки, написаної відповідачем [PERSON] , 26.02.2021 року він отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 46 500, 00 доларів США, що становить еквівалент 1 ВТС (одного біткоїна) та зобов`язався повернути повну суму без процентів у строк до 31.12.2021. 08.11.2024 представник позивача - адвокат Шуляк Т.М. звернулася до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак грошові кошти не було повернуто. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23.04.2020 року у справі № 501/1773/16-ц Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно з нормами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на досліджені судом докази наявні у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення було вільним, усвідомленим та відповідало його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано. Враховуючи, що в розписці є розбіжності в сумі боргу, зазначеного цифрами і прописом, а саме «46 500 (сорок шість п`ятсот доларів США), то суд стягує борг у тій сумі, письмове відображення якої охоплюється цифровим, тобто 46 500,00 доларів США в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням того, що позивач просив стягнути заборгованість за договором позики в іноземній валюті. Щодо посилання відповідача на розбіжності в серії паспорта, суд зазначає, що номер паспорта, дата видачі паспорта, орган, що видав паспорт, прізвище, ім`я, по батькові, адреса реєстрації повністю збігаються з персональними даними позивача. Незначна помилка в реквізитах боргової розписки, зокрема в серії паспорта, не є підставою для визнання такого документу недійсним, якщо інші ідентифікаційні дані особи збігаються. Щодо вимог про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Разом з тим, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, період прострочення слід рахувати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022, що становить 54 дні, тому три відсотки за користування коштами складають 206,38 доларів США (46500,00 x 3 % x 54 : 365 : 100). Разом з тим, під час розгляду по суті відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Однак, згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», Закону України від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з подальшими продовженнями строку дії воєнного стану в Україні, воєнний стан в Україні діє з 24.02.2022 і станом на день розгляду справи судом. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склалися між сторонами спору, виходячи з вимог п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд уважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд убачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 46500, 00 доларів США та 3 % річних у розмірі 206,38 доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 13934,74 грн, виходячи з розрахунку (15140,00 х 46706,38?50756,15). На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 625, 1046-1049 ЦК України,

Outcome: partial