Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7) звернувся до суду\~ з позовом до відповідача [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] : адреса фактичного проживання: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідно до п. 1.1 договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума виданого кредиту 15 000 грн. Дата надання кредиту 27.02.2021 року. Строк кредиту 18 днів. Стандартна процентна ставка 2,5% в день або 912,5% річних. В подальшому,\~17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. \~ \~ \~ \~Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 22492, станом на 25.06.2024 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 8 925 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1500 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7 425 грн. \~ \~ \~ \~Зазначає, що внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а саме прострочення внесення платежів, за кредитним договором утворилася заборгованість в сумі 7 425 грн. \~ \~ \~ \~Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 925 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.02.2025 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позову заяву до суду не надійшов. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом установлено, що між 27.02.2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідно до п. 1.1 договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплати проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. Згідно п. 1.2. договору, кредит надається строком на 18 днів, тобто до 16.03.2021. Пунктом. 1.3. договору передбачено, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.4. кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 27.02.2021 року на картковий рахунок відповідача були перераховані кредитні кошти в сумі 1 500 гривень за реквізитами платіжної банківської картки № [NUMBER] , що підтверджено інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 року. В подальшому, 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу № 02-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 22492, станом на 25.06.2024 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 8 925 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1 500 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7 425 грн. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 20.10.2023, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.ч. 7,12 ст.11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг № 2664-ІІІ від 12.07.2001 року договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1)у паперовому вигляді; 2)у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; 3)шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4)в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі No 754/17518/15-ц, провадження, No 61-17132св18, у статті 629\~Цивільного кодексу\~України закріплено\~один із\~фундаментів,\~на якому\~базується цивільне\~право -\~обов`язковість\~договору. Тобто з\~укладенням договору\~та виникненням\~зобов`язання\~його сторони\~набувають обов`язки\~(а\~не лише\~суб`єктивні\~права),\~які вони\~мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі No 355/385/1 Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 404/502/18 провадження № 61-8449св19 від 23 березня 2020 року, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 8 925 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 1 500 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7 425 грн. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, оскільки позивачем підтверджено факт укладення відповідачем кредитного договору, отримання ним кредитних коштів у розмірі 1500 грн, а також порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту, який не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що у цій частині позов підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 500 грн.. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі 7425 грн, то суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з статті 1048 ЦК України проценти сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за користування кредитом (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Суд вважає хибними твердження позивача про те, що відсотки за користування кредитом нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів. Такі твердження свідчать про помилкове розуміння позивачем правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 вказала, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами та становив за договором від 27.02.2021 18 днів , тобто до 16.03.2021 року включно. Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що відсотки за період поза межами строку кредитування позикодавець нараховував саме як відсотки за користування кредитом, а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Позивачем в позовній заяві зазначено, що будь-якої неустойки за кредитним договором або інфляційних втрат та процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачу не нараховувалось. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих відповідачці процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі статті 625 ЦК України та, як наслідок, унеможливлює задоволення позовних вимог в частині стягнення заявлених позивачем процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, а саме 30 днів за вказаним вище кредитним договором. Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом наявності заявленого позивачем розміру заборгованості по відсотках за користування кредитом. Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] (Перекрьостова) на користь позивача ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" заборгованість за кредитним договором № 22492 від 27.02.2021 у вигляді відсотків за користування кредитом у розмірі 675 грн. ( 1500 х 2,5% х 18 днів). Враховуючи, що відповідачем за весь період користування коштами не сплачено відсотків тому, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 1500 грн тіла кредиту та 675 грн відсотків, а всього 2\~175 грн. За таких обставин позов слід задовольнити частково. Щодо розподілу судових витрат у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов `язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати (зокрема, витрати на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено через Електронний суд за подання позову до суду судовий збір у розмірі 2 422,40 грн,. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК Серія 12 ААА [PERSON] являється інвалідом ІІ групи, а тому вона звільнена від сплати судового збору. Позивачем, на виконання вимог ст.137 ЦПК України заявлено вимогу про стягнення з відповідача користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн. У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини 2 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Суд виходить з того, що виконання адвокатом вказаних робіт за договорами про надання правничої допомоги здійснювалось для забезпечення ефективного здійснення процесуальних прав відповідача. Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. \~ \~ \~ \~Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. \~ \~ \~ \~При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. \~ \~ \~ \~У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). \~ \~ \~ \~У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). \~ \~ \~ \~Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). \~ \~ \~ \~Проаналізувавши договір про надання правничої допомоги адвокатом від 29.12.2023, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, беручи до уваги, що позов позивача задоволено частково, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі 2\~558 грн., пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Outcome: partial