Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якій позивач просить: 1) в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] визнати право власності на транспортний засіб марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 72\~580 грн, за [PERSON] , та визнати право власності на транспортний засіб марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 1 069 600 грн за [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відступ від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя в розмірі 498\~510 грн; 3) покласти на відповідача судових витрати з розгляду цивільної справи у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що\~з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 05.08.2012 по 06.07.2023, тобто до дня набрання законної сили рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/537/23 від 05.06.2023. За спільно нажиті кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто два транспортні засоби, а саме: MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано на відповідача [PERSON] 31.10.2029, та ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано на відповідача [PERSON] 20.11.2014. Згідно інформації ТСЦ МВС №0542 від 15.02.2023 вищезазначені транспортні засоби на нового власника не перереєстровувалися. Спроби позивача в позасудовому порядку здійснити поділ спільного майна із [PERSON] призвели до безпідставного виклику поліції та складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. У подальшому постановою Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/26/25 від 17.01.2024 відносно позивача справу про адміністративне правопорушення було закрито. Отже, в позасудовому порядку здійснити поділ спільного майна є неможливим. Між сторонами склався певний порядок користування спільними транспортними засобами, а саме: позивач [PERSON] користується автомобілем ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а відповідач [PERSON] користується автомобілем MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Тому найкращим способом поділу спільного майна подружжя, який буде задовольняти інтереси обох сторін, буде визнання за кожним зі сторін права власності на транспортний засіб, який перебуває у кожного в користуванні, зі сплатою відповідної різниці вартості транспортних засобів. Ухвалою суду від 29.04.2024 заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі задоволено та вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме: автомобіль марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , автомобіль марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , які зареєстровані на праві власності за [PERSON] 29.04.2024 надіслано запит до відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 09.05.2024 до суду надійшла відповідь на запит суду щодо місця проживання [PERSON] . Ухвалою суду від 09.05.2024 відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.41). Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами вручені відповідачу [PERSON] особисто в приміщенні суду 13.06.2024 (а.с.42). 04.07.2024 від представника відповідача адвоката Гарманчук О.Р. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву (а.с.50-54), у якому вона просить у задоволенні позову про поділ майна подружжя відмовити в повному обсязі, скасувати арешт транспортних засобів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. В обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що після розірвання шлюбу сторони узгодили всі майнові питання та питання щодо проживання та утримання дітей, а саме: діти проживають з матір`ю, батько сплачує аліменти в мінімально гарантованому законом мінімумі 1/3 частини доходу позивача, майно, яке було придбано за власні кошти відповідача не підлягає поділу, а земельна ділянка за адресою [ADDRESS] , яка була придбана за спільні кошти з метою будівництва будинку залишається позивачу. У подальшому після розірвання шлюбу позивачем не піднімалося питання поділу майна. В квітні місяці відповідачем було надано письмову згоду на продаж земельної ділянки у приватного нотаріуса, а після продажу земельної ділянки 26.04.2024 позивач звернувся з позовом про поділ майна подружжя. Відповідач заперечує проти позову в повному обсязі. Так, відповідачу було подаровано батьками на весілля у 2012 році кошти, за які вона у 2014 році придбала транспортний засіб ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який позивач використовує для спільної з його матір`ю господарської діяльності. Придбання транспортного засобу за кошти подаровані відповідачеві підтверджуються показаннями [PERSON] , [PERSON] . Після шлюбу сторони почали проживати спільно в квартирі матері позивача та придбали земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , щоб розпочати спільне будівництво, право власності на яку оформили на позивача. У 2012 році у сторін народився син [PERSON] , до 2015 року позивач займалася доглядом та розвитком дитини, та допомагала з веденням сімейного бізнесу шляхом налагодження контактів з постачальниками для реалізації діяльності. За час спільного проживання був зроблений капітальний ремонт в квартирі матері позивача [PERSON] . Позивач з моменту укладання шлюбу наполягав на тому, що бізнес, рухоме та нерухоме майно має бути зареєстроване за [PERSON] . У 2017 році відповідач почала власну підприємницьку діяльність. У 2018 році у сторін народилася донька [PERSON] , з народження якої відносини між сторонами погіршилися. Зрозумівши, що спільне проживання з батьками позивача її виснажують, вона зі своїми батьками придбали будинок, куди у 2019 році переїхала. Деклараціями [PERSON] з 2017 по 2023 роки підтверджується, що її підприємницька діяльність процвітала. З 2017 року частину зароблених відповідачем грошових коштів вона відкладала на придбання власного автомобіля, який був необхідний їй для здійснення підприємницької діяльності та забезпечення відвідування дітьми гуртків, що сприяють їх розвитку, фізичній активності та оздоровлення. В серпні 2019 року [PERSON] придбала автомобіль марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, за 711\~650 грн. До 2023 року шлюбні стосунки між сторонами припинилися і мали формальний характер, що спонукало відповідача 08.05.2023 звернутися з позовом до суд про розірвання шлюбу. В квітні 2024 року на прохання позивача відповідач надала письмову згоду на продаж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка була придбала в період шлюбу. Позивач заявляє, що спірне майно було придбано в шлюбі відповідачем за власні кошти, оскільки доход відповідача забезпечував матеріальні потреби сім`ї та давав змогу не впливаючи на рівень достатку кожного члена сім`ї за 2 роки ведення підприємницької діяльності зібрати кошти для придбання спірного транспортного засобу, натомість позивачем не долучено жодних доказів того, що саме він сприяв придбанню майна, яке перебуває у власності відповідача. 09.08.2024 від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи Ухвалою суду від 24.09.2024 у цивільній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено до отримання висновку експертизи. Ухвалою суду від 06.02.2025 у зв`язку із отриманням висновку експерта поновлено провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. 26.02.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява\~про зменшення\~розміру позовних\~вимог (а.с.215-216),\~у якій\~він просить:\~1)\~в порядку поділу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] визнати право власності на транспортний засіб марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 116\~594,06 грн, за [PERSON] , та визнати право власності на транспортний засіб марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість якого становить 779\~121,01 грн за [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за відступ від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя в розмірі 331\~263,47 грн; 3) покласти на відповідача судових витрати з розгляду цивільної справи у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 24.03.2025 поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Гарманчук О.Р. про витребування довідки про доходи [PERSON] за період з 2019 по 2024 роки, за клопотанням представника відповідача адвоката Гарманчук О.Р. у приватного нотаріуса витребувано письмову згоду, наданою [PERSON] , на продаж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] (а.с.231-232). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Бодачевський Р.В. підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гарманчук О.Р. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили в повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи\~сторін та\~їх представників,\~оцінивши в\~сукупності докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд вважаєпозов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05 серпня 2012 \~року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який розірваний рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/543/25 від 05.06.2023 (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.31-32). Між сторонами існує спір щодо поділу наступного майна, яке було придбано під час перебування сторін у шлюбі: - автомобіля марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - автомобіля марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . За інформацією, отриманою на адвокатський запит з ТСЦ МВС №0542 за №31/2/0542-Б-3/аз від 15.02.2023, автомобіль марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований 20.11.2024 за [PERSON] , автомобіль марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , також зареєстрований 31.10.2019 за [PERSON] (а.с.10-12). Згідно договору №АВМ00096 від 12.08.2019, [PERSON] придбала у ТОВ «Автомир М» автомобіль марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, червоного кольору, вартістю 711\~650 грн (а.с.59-63). Згідно Довідки ТОВ «Бюро експертиз та оцінки майна» від 29.02.2014 оцінювач рекомендує найбільш імовірною початкову вартість транспортного засобу MAZDA CX-5, легковий пасажирський-В, 2019 року випуску, з придатним для експлуатації технічним станом, в сумі 1\~069\~600 грн (а.с.13). Згідно Довідки ТОВ «Бюро експертиз та оцінки майна» від 29.02.2014 оцінювач рекомендує найбільш імовірною початкову вартість транспортного засобу ГАЗ моделі «3302-14», малотоннажний фургон, 2006 року випуску, з придатним для експлуатації технічним станом, в сумі 72 580 грн (а.с.14). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 06.10.2017 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця (а.с.26-28). Згідно податкових декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця [PERSON] загальна сума доходу за звітний період склала за 2017 рік 10\~060 грн (а.с.77), за 2018 рік 394\~832 грн (а.с.70-71), за 2019 рік 524\~350 грн (а.с.72), за 2020 рік 673\~250 грн (а.с.71), за 2021 рік 1\~083\~256 грн (а.с.68-69), за 2022 рік -2\~013\~000 грн (а.с.64-65), за 2023 рік 3\~128\~150 грн (а.с.66-67). За інформацією, отриманою на адвокатський запит з ТСЦ МВС №0541 за №31/310541/273-аз-164-2024 від 27.06.2024, за [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані (а.с.84). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої (автотоварознавчої) експертизи №2975/24-21 від 24.01.2025, ринкова вартість автомобіля марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , на час здійснення експертного дослідження складає 116\~594,06 грн; ринкова вартість автомобіля марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , на час здійснення експертного дослідження складає 779\~121,01 грн (а.с.179-204). 18.04.2024 [PERSON] надана письмова заява, яка посвідчена приватним нотаріусом Гайсинського нотаріального округу Вінницької області Наревською М.Л., про надання згоди на продаж її колишнім чоловіком [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0510600000:07:006:0210, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за ціну 102\~000 грн та земельної ділянки, площею 0,0459 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0510600000:07:006:0211, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за ціну 5000 грн, при цьому [PERSON] стверджує, що договори купівлі-продажу будуть укладені її колишнім чоловіком в їх інтересах, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цих договорів відповідатиме їх спільному волевиявленню (а.с.237). В судовому засіданні позивач [PERSON] будучи допрошеним в порядку ст.234 ЦПК України в якості свідка, пояснив, що, перебуваючи з 2012 році в шлюбі з відповідачкою [PERSON] , вони за спільні кошти придбали автомобіль ГАЗ 3302-14,\~2006\~року випуску.\~В цей\~час вони\~проживали разом\~із матір`ю\~позивача,\~яка мала\~власний бізнес\~і вони\~разом з\~дружиною допомагали\~їй у\~веденні підприємницької\~діяльності.\~Пізніше він\~допомагав [PERSON] \~в організації\~власної підприємницької\~діяльності,\~відкрити квитковий\~магазин,на спільному автомобілі ГАЗ 3302-14 їздив на закупку квітів для магазину. Коли дружина була зайнята на роботі він виконував всі домашні справи, був зі спільними дітьми. У 2019 році [PERSON] вирішила придбати легковий автомобіль. Разом з [PERSON] вони разом купили автомобіль Мазда за спільні кошти в салоні в м. Вінниця, він не заперечував проти оформлення автомобіля на відповідачку. Будь-якої усної домовленості щодо поділу спільного майна між ними не було. Свідок [PERSON] , пояснив, що \~автомобілем ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, тривалий час користується [PERSON] , якому він допомагає по роботі. Допитана свідок [PERSON] , пояснила, що є матір`ю позивача [PERSON] . Після реєстрації шлюбу її син [PERSON] разом із невісткою проживали у її квартирі близько 4 років. В цей період ними було придбано автомобіль ГАЗ 3302-14. Автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя [PERSON] , вона допомагала їм чим могла. Їй нічого не відомо про придбання цього автомобіля за кошти, які були подаровані батьками [PERSON] на весілля. [PERSON] придбання автомобіля їй не відомі. Також в період перебування у шлюбі подружжям [PERSON] у м. Вінниця за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль марки MAZDA, який був потрібний [PERSON] . В судовому\~засіданні свідок\~ [PERSON] , пояснив, що є батьком відповідача [PERSON] . У 2012 році на весілля доньки він з жінкою подарували їй 3000 доларів США. Яким чином вона розпорядилася подарованими грошовими коштами йому не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що є матір`ю відповідача [PERSON] . У 2012 році на весілля доньки вона з чоловіком подарували їй 3000 доларів США. У подальшому ці грошові кошти [PERSON] витратила на придбання автомобіля ГАЗ 3302-14, який використовувався її чоловіком [PERSON] у господарській діяльності, яка здійснювалася його матір`ю. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, встановлена у статті 60 СК України презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 04.03.2021 у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18, викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, положення значених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а першочергово їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі №756/8056/19). Заперечення відповідача [PERSON] проти позову про поділ спільного майна подружжя полягають у тому, що автомобіль ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки у 2012 році відповідачу батьками на весілля були подаровані кошти в сумі 3000 доларів США, за які вона у подальшому у 2014 році придбала транспортний засіб ГАЗ 3302-14, який позивач використовує для спільної з його матір`ю господарської діяльності. На підтвердження вищезазначених обставин за клопотанням відповідача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що у 2012 році подарували своїй доньці [PERSON] 3000 доларів США. Проте, лише показаннями свідків не може підтверджуватися спрямування зазначених\~коштів відповідачем [PERSON] на придбання автомобіля ГАЗ 3302-14. Суд враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №463/5183/17-ц, у якій суд при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя щодо питання належності на праві особистої власності одному з подружжя зазначив, що доводи відповідачки про те, що спірна\~квартира придбана частково за особисті грошові кошти\~не заслуговують на увагу, оскільки нею\~не доведено, яку саме частину особистих грошових коштів вона\~надала на придбання спірної квартири і що ця сума перевищує розмір внесених грошових коштів на придбання житла.\~Крім того, наявність у неї особистих грошових коштів на момент придбання квартири не доводить той факт, що такі були витрачені саме на придбання спірної квартири у розмірі, що перевищує розмір наданих грошових коштів. У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №645/4165/21 зазначено, що саме собою посилання на те, що спірне майно було придбано хоча і за час шлюбу, однак за належні особі особисті кошти, отримані від продажу квартири, не є достатнім доказом сплати особистих коштів за придбане у шлюбі майно, адже належних і допустимих доказів придбання спірного майна саме за ці кошти він не надав. Отже, в судовому провадженні підлягають доведенню не лише наявність у одного з подружжя особистих коштів, але й\~спрямування зазначених коштів на придбання відповідного майна. Як вбачається\~з матеріалів\~цивільної справи\~автомобіль ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, був придбаний і зареєстрований на відповідача [PERSON] 20.11.2014, лише через два роки після реєстрації сторонами шлюбу 05.08.2012, і відповідач належними і допустимими доказами не довела факт використання для його придбання саме тих грошових коштів, які були подаровані їй на весілля. Крім того, матеріали справи не містять даних про вартість автомобіля під час укладання договору купівлі-продажу, а отже не доведено, що спірний автомобіль було придбано за кошти в сумі 3000 доларів США. Таким чином, відсутні підстави для висновку, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] в період шлюбу за її власні грошові кошти, які були отримані нею в дар від батьків під час реєстрації шлюбу. Свої заперечення проти позову в частині поділу автомобіля MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , відповідач [PERSON] обґрунтовує тим, що зазначений автомобіль було придбано нею на доходи, отримані від здійснення нею в період з 2017 підприємницької діяльності. У постанові від 23.01.2024 у справі №523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду вирішуючи питання про те, чи є дохід дружини від здійснення підприємницької діяльності спільним майном подружжя, дійшла висновків, що одним з об`єктів права спільної сумісної власності є доходи, одержані одним з подружжя, у тому числі й від здійснення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем, які підлягають поділу між кожним з подружжя; презумпцію спільної сумісної власності доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності має спростувати той, хто її спростовує. Поділ майна подружжя, придбаного за рахунок доходів від підприємницької діяльності, здійснюється за загальними правилами поділу спільної власності.\~Це означає, що майно, набуте під час шлюбу за рахунок спільних коштів (в тому числі й доходів від підприємницької діяльності), є спільною власністю і підлягає поділу у рівних частках, якщо інше не передбачено домовленістю або шлюбним договором.\~ У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що майно, яке є предметом спору, не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної власності на майно, яке набуто сторонами у зареєстрованому шлюбі, покладається на відповідача [PERSON] , яка її не спростовувала, суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби є спільним сумісним майном подружжя, та підлягають поділу між ними у рівних частинах. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, від 13.11.2020 у справі №369/10789/14-ц, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 15.06.2021 у справі №922/2416/17, від 31.08.2021 у справі №903/1030/19, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20, від 22.02.2022 у справі №761/36873/18. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 (справа №523/14489/15-ц). Вирішуючи питання щодо способу та порядку поділу майна між подружжям, суд враховує, що між сторонами склався певний порядок користування майном, а саме: автомобіль марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , фактично перебуває у користуванні позивача [PERSON] , а автомобілем марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , користується [PERSON] , суд приходить до висновку, що в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати право власності на транспортний засіб марки ГАЗ 3302-14, 2006 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 116\~594,06 грн (згідно висновку експерта №2975/24-21 від 24.01.2025), за [PERSON] , та залишити право власності на транспортний засіб марки MAZDA CX-5, 2019 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 779\~121,01 грн (згідно висновку експерта №2975/24-21 від 24.01.2025) за [PERSON] . Одночасно з цим, позивач [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] грошової компенсації за відступ від принципу рівності часток при поділі спільного майна подружжя в розмірі 331\~263,47 грн. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом майнового характеру з ціною позову 1\~142\~180,00 грн, та сплатив при цьому судовий збір в сумі 11\~421,80 грн за подання до суду позовної заяви, а також 605,60 грн - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. Одночасно з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, максимальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу повинен становити 3028 грн х 3 = 9084 грн. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи, що в ході судового розгляду позивачем [PERSON] з урахуванням висновку судової транспортно-товарознавчої (авто товарознавчої) експертизи №7529/75/24-21 від 24.01.2025 була подана заява про зменшення позовних вимог до 895 715,06 грн, проте це було вчинено після першого судового засідання по справі, враховуючи встановлені процесуальні обмеження щодо строку здійснення сторонами права на збільшення і зменшення позовних вимог, суд приходить до висновку, що зміни до позову з уточненнями позовних вимог не можуть бути прийняті судом, та суд розглядає позовну заяву [PERSON] в редакції, яка вперше подана до суду. За таких\~обставин,\~оскільки позовні\~вимоги [PERSON] \~задоволені судом\~частково на\~суму 895\~715,06грн, що становить 78,42% від заявленої ним суми, суд в порядку ст.141 ЦПК України стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам на загальну суму 7 598,58 грн, в тому числі за подання\~позовної заявив сумі 7\~123,67 грн (9084 грн х 78,42%/100), за подання заяви про забезпечення позову в сумі 474,91 грн (605,60 грн х 78,42%/100). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (частина третя статті 133 ЦПК України). Згідно ч.2\~ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з розглядом справи [PERSON] на підставі рахунку №4726 від 04.11.2024 (а.с.169) оплатив проведення судової транспортно-товарознавчої\~(авто\~товарознавчої)\~експертизи №7529/75/24-21\~від 24.01.2025\~в розмірі 12\~873,76 грн, що підтверджується квитанцією від 26.11.2024 (а.с.217) та актом здачі-приймання висновку експерта від 24.01.2025 №2975/24-21 (а.с.205). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати, пов`язані із проведенням експертизи пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 10\~095,60 грн (12873,76 грн х 78,42%/100).

Outcome: partial