Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

16 грудня 2024 року позивач [PERSON] (далі - Позивач, [PERSON] ), в інтересах якої діє представник - адвокат Палішева Н.О., звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі- Відповідач, [PERSON] ) в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2019 року. У шлюбі [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року. Зазначила, що 23 лютого 2023 року позивач зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] ». Зазначила, що позивач та відповідач припинили проживати разом із грудня 2021 року, і з того часу син сторін проживає разом із позивачем, відповідач жодного разу із сином не бачився, матеріальну допомогу відповідач не надає, участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його навичками та уподобаннями, життям, успіхами та труднощами. Зазначила, що відповідач не виявляє батьківського піклування, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина. Також зазначила, що відповідач у період перебування у шлюбі з позивачем став зловживати наркотичними засобами, був засуджений у 2020 році, і після звільнення відповідач сімейне життя між сторонами було припинено. У зв`язку з тим, що батько не виконує покладені на нього батьківські обов`язки позивач вимушена звернутись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою судді від 24 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 25 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 17 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року розгляд справи по суті відкладено на 19 травня 2025 року, у зв`язку з неявкою відповідача та представників третіх осіб. 19 травня 2025 року в судовому засіданні заслухана вступна промова представника позивача, допитано свідків, оголошено перерву до 05 червня 2025 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 2022 року, у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Пояснила, що за час сімейного життя відповідач вів аморальний образ життя, не приймав та не приймає участі в житті сина. Відповідач жодним чином не піклується про дитину, не цікавиться його життям, розвитком, та не утримує дитину. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем не поданий, у зв`язку з чим, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Покровської районної в місті ради подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Зазначила, що висновок про позбавлення батьківських прав відповідача поданий до суду. Рішення суду просила ухвалити з урахуванням найкращих інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради подав до суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника. Рішення просив ухвалити на розсуд суду, з урахуванням найкращих інтересів дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її (свідка) невісткою з 2023 року, з позивачкою [PERSON] знайома з 2022 року. Пояснила, що [PERSON] це син [PERSON] від першого шлюбу. Пояснила, що батька [PERSON] вона (свідок) не знає, ніколи його не бачила, батько ніколи не приходив, не цікавився сином. Пояснила, що дитина доглянута, сином опікується [PERSON] , вона (свідок) допомагає [PERSON] , коли остання працювала [PERSON] іноді проживав із нею. Де перебуває батько дитини їй не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона працює вихователем дитячого садочку, з 2023 року син позивачки [PERSON] відвідує її групу, дитина доглянута, мати приділяє багато уваги вихованню сина, його розвитку. Пояснила, що батька [PERSON] вона за ці роки жодного разу не бачила, сином він жодним чином не цікавився, сина не відвідував. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач з 29 листопада 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2022 року, що набрало законної сили 22 листопада 2022 року (а.с. 5-6). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого записані : мати- [PERSON] , батько- [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 лютого 2020 року (а.с.7). 21 лютого 2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21 лютого 2023 року (а.с.8). Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с.11 зворотній бік). Відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13 липня 2018 року знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання (а.с. 19). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за №986028, [PERSON] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13 липня 2018 року знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою (а.с.18). Відповідно до характеристики КЗДО КТ №13 КМР за №17 від 09.12.2024, встановлено що [PERSON] , [INFO] , відвідує ЗДО з вересня 2023 року. оформленням дитини займалася мати [PERSON] . Протягом всього часу відвідування [PERSON] закладу забирали та приводили його мати та дідусь. Мати цікавиться навчальними успіхами та поведінкою дитини, позитивно сприймає й реагує на рекомендації щодо виховання та навчання сина. [PERSON] приходить у садочок чистий та охайний. Мати [PERSON] є активним учасником батьківської громади. Батько [PERSON] , [PERSON] , ніколи не приходив до ЗДО, не телефонував педагогам (а.с.10). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів встановлено, що [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року у розмірі 55135,63 гривень (а.с.9). Відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема за ч. 1 ст. 309 КК України, ч. 2 ст. 309 КК України, ч.1 ст. 187 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП, ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 2 ст. 130 КУпАП (а.с. 68-96). Згідно акту обстеження умов проживання від 27.02.2025, наданого службою у справах дітей виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для життя, виховання та розвитку дитину створені належні умови (а.с. 55). Відповідно до наданого до суду висновку виконкому Покровської районної в місті ради, затвердженого рішенням виконкому районної в місті ради 19.03.2025 за №207, зазначено, що під час перевірки встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не мешкає, установити місце знаходження останнього не надалося можливим. [PERSON] не перебуває на обліку УПСЗН виконкому Покровської районної в місті ради, не отримує державну соціальну допомогу, не перебуває на обліку ГУ ПФУ та не отримує пенсійних виплат. Родина [PERSON] не є отримувачем соціальних послуг. У зв`язку з тим, що [PERSON] не був опитаний щодо з`ясування його думки про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини, не складено акт обстеження умов проживання, відсутній відповідач за фактичним місцем проживання, орган опіки та піклування виконкому Покровської районної в місті ради не має достатніх законних підстав і доказів для визначення доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.63-65). Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). У відповідності до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи обґрунтованість заявлених позивачем вимог, суд вважає, що надано достатньо доказів, та є обґрунтовано доведеним факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] , отже суд вважає такими, що відповідають дійсності та не спростовані стороною відповідача посилання позивача на те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини. За таких встановлених обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо сина є наслідком винної поведінки відповідача, враховуючи насамперед права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved