Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

10.04.2025 [PERSON] подав до суду позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , а 24.04.2025 заяву про уточнення вимог, з наступними вимогами: 1) Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] ; 2)\~Визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . На обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що йому на підставі договору дарування АЕЕ № 519518 на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Вказаним будинком він володіє з 24.11.2001, а з 30.01.2002 він зареєстрований в ньому. 13.02.2025 під час отримання довідки про зареєстрованих осіб в його будинку, яка видана Центром надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради, він з`ясував, що в його будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Водночас, вказані особи йому не знайомі та не є членами його родини, а згоду на їх реєстрацію він не надавав. В його будинку [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали, участі в утриманні житла не брали. Крім того, чинним законодавством передбачено, що зміна місця проживання військовозобов`язаних можлива лише з дозволу ТЦК. Однак позивач не має жодних підстав для звернення до ТЦК за таким дозволом, оскільки відповідачі не уповноважували його на звернення з цього питання від їх імені. Зазначені обставини, стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.04.2025 позовну заяву залишено без руху. 24.04.2025 позивач [PERSON] подав заяву про уточнення вимог, а також оригінал квитанції до платіжної інструкції # 0.0.4318726284.1 від 18.04.2025 про доплату судового збору в розмірі 1 211 грн 20 коп. та дві копії примірників заяви про уточнення позовних вимог з додатками. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.04.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 14.05.2025. 14.05.2025 з причини першої неявки відповідачів судовий розгляд відкладено на 12.06.2025. 12.06.2025 належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися у судове засідання повторно. Позивач [PERSON] надіслав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] не повідомили про причини повторної неявки в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавали. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, які повідомлялися про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від яких не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 2 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого позивач заперечень не зазначив і, що відповідає передбаченим статтею 2 ЦПК України завданням та основним засадам цивільного судочинства, в тому числі і щодо розумності строків розгляду справи судом. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18). У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування, а також докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі доказів, досліджених під час судового розгляду, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірним є право користування відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , житловим приміщенням у вигляді будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування будинку з надвірними будівлями АЕЕ № 519518, посвідченого 24.11.2001 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області (а. с. 4, 27). Згідно копії паспорта громадянина України [NUMBER] , позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6, 28). Згідно довідки відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної (нині міської) ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/648 від 11.04.2025 відповідач 1 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Згідно довідки відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної (нині міської) ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/648 від 11.04.2025 відповідач 2 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14). Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні без згоди власника [PERSON] та фактично за вказаною адресою не проживають. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підпунктом 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265, передбачено, що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позивачем [PERSON] надані докази того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в належному йому житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживають без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачами щодо збереження за ними права користування цим житловим приміщенням. Відповідачами не надано доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в рівних частках по 1 211 грн 20 коп. (а. с. 5, 20).

Outcome: approved