Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON] та [PERSON] , про розірвання шлюбу. В заяві просять суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2012 року, який був зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 287 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2012 року). Заяву обґрунтували тим, що 17 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2012 року. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між заявниками набув формального характеру. Сімейні стосунки не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Також, на даний час заявники не проживають разом, за спільною згодою вирішили, що вони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний побут, оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільних дітей. У судове засідання заявники не з`явились. Про час та місце були повідомленні належним чином. В заяві просили розглядати справу за відсутності заявників та задовольнити заяву. Вирішуючи справу за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.08.2012 року. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між заявниками набув формального характеру. Сімейні стосунки не склалися через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю. Також, на даний час заявники не проживають разом, за спільною згодою вирішили, що вони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство та спільний побут, оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільних дітей. В контексті відносин, що склалися, важливе значення має п. 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, в якому встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Заявники не мають наміру продовжувати сімейні відносини, так як вони істотно суперечать їхнім інтересам та фактично ускладнюють їхнє нормальне існування. Подальше збереження сімейних відносин Заявників суперечить зазначеній вище нормі закону, оскільки такі сімейні відносини вже не є добровільними, та істотно суперечать інтересам сторін, що є відповідно підставою для винесення судом рішення про розірвання шлюбу. Рішення Заявників про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить інтересам [PERSON] та [PERSON] . Заявники вже, фактично, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, а їх шлюб вже має лише формальні ознаки. Сукупність даних обставин підтверджує формальний характер офіційно зареєстрованого шлюбу і, відповідно, доцільність його розірвання. Від шлюбу малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявники у добровільному порядку уклали Договір про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, який посвідчений 22.04.2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Ю., зареєстрований у реєстрі за № 170. Даним договором врегульовані усі питання, які стосуються виховання та утримання їх спільних малолітніх дітей. Зокрема, встановлено місце проживання дитини з матір`ю - [PERSON] та виплату аліментів [PERSON] , у розмірі значно більшому, ніж мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме у розмірі не менше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття. До того ж, окрім виплат аліментів, батько бере на себе зобов`язання по оплаті додаткових витрат на дітей, передбачених зазначеним договором. Діти, на даний час, проживають разом з матір`ю, і батько не заперечує проти того, щоб їх спільні діти в майбутньому продовжували проживати разом з [PERSON] , що безпосередньо зазначено у вказаному вище договорі. Згідно ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Таким чином, жодних майнових спорів та спору про порядок виховання та утримання спільних дітей між Заявниками немає. Заявниками було свідомо укладено договір про визначення місця проживання дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, який регулює вище зазначені обставини. Заявник-1 на даний момент виконує всі свої зобов`язання по утриманню та вихованню дітей у добровільному порядку, та має намір продовжувати в майбутньому добровільно виконувати свої зобов`язання по утриманню дітей, та не ухилятися від їх виконання. Відповідно до ч. З ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Підсумовуючи вище наведене, слід зазначити, що заява, відповідає дійсній волі Заявників припинити подружнє життя, а отже подається в порядку окремого провадження, так як п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено, що розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. В даному випадку у Заявників наявні умови та обставини, що зазначені в ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу та в п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11, та які передбачають розгляд судом справи в порядку окремого провадження, а саме: є згода та бажання обох з подружжя на розірвання шлюбу; укладено письмовий договір, який врегульовує питання про те, з ким із них буде проживати дитина/діти, та яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання. Після розірвання шлюбу не будуть порушенні особисті та майнові права жодного із Заявників, оскільки згода щодо розлучення була досягнута подружжям спільно та добровільно. Також після розірвання шлюбу не будуть порушенні права спільних дітей Заявників - [PERSON] та [PERSON] , так як було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та матеріального утримання дітей, яким врегульовано питання про те, з ким із них будуть проживати діти, та яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Враховуючи вище зазначені обставини, а також положення ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України, відповідно до якої, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільною судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Зважаючи на вищевказане, заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved