Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 01.05.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , було укладено електронний Договір №4769468 про споживчий кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 31.06.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 10.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу № 06Т, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним із [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на день відступлення права вимоги, утворилася заборгованість у розмірі\~52050,00 грн., яка складається із: 15 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 36000,00 грн. заборгованості за процентами та 1050,00 грн. заборгованості за комісією, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.02.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.02.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Данильчук С.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволені позову з підстав вказаних в ньому, зменшити витрати на правову допомогу, стягнути з позивача на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн. (а.с. 71-79). 03.03.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у ньому (а.с. 88-94). 06.03.2025 року від представника відповідача адвоката Данильчук С.Г. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн (а.с. 104-107). Представник позивача в судове засідання не з`явився. До суду надав заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. (а.с. 7,67,68 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.121). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01.05.2021 відповідачем [PERSON] заповнено Анкету-Заяву на кредит № 4769468. У даній анкеті визначено суму кредитування, строк кредитування, сплату комісії за надання кредиту (а.с.10). Вказана Анкета-Заява була погодженою кредитодавцем - позивачем по справі (а.с. 10 зворот). На підставі вказаної Анкети-Заяви, 01.05.2021 [PERSON] уклала з ТОВ «Мілоан» електронний договір про споживчий кредит № 4769468, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 15 000 грн 00 коп. строком на 30 днів з 01.05.2021 по 31.05.2021, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. (а.с. 11-14). У відповідності з п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становлять 9000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6 договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у пункті 2.2.3 цього договору. Як вбачається з додатку № 1, який є графіком розрахунків, сторони домовилися, що дата повернення кредиту\~31.05.2021, розмір кредиту 15 000 грн., проценти за користування кредитом 9000 грн. 00 коп., комісія за надання кредиту 1050,00 грн. (а.с.15.) Договір про споживчий кредит № 4769468, паспорт споживчого кредиту № 4769468, який є додатком № 2 до вказаного договору, анкета-заява на кредит № 4769468 від 01.05.2021 року містять інформацію про позичальника, в тому числі\~РНОКПП, дату народження, місце реєстрації та проживання, номер паспорту. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повертати кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. З платіжного доручення № 45152951 від 01.05.2021 вбачається, що ТОВ «Мілоан» 01.05.2021 здійснено платіж отримувачу [PERSON] на картковий рахунок [NUMBER] в сумі 15000,00 грн., призначення платежу: кошти згідно договору 4769468 (а.с.17). На запит суду ТОВ «А-БАНК» надано інформацію про те, що картка № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] ( [NUMBER] ), і згідно інформації про рух коштів, 01.05.2021 року зараховано 15000,00 грн (а..118-119). ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти в сумі 15 000 грн. Натомість, всупереч умовам кредитного договору № 4769468 від 01.05.2021, відповідач свої кредитні зобов`язання не виконала, суму кредиту, нараховані відсотки у встановлений договором строк не повернула, доказів на спростування вказаного суду не подала. 10 серпня 2021 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу № 06Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язується відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Мілоан» за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 18-25). Із Витягу з додатку до договору факторингу № 06Т від 10.08.2021 вбачається, що у [PERSON] за кредитним договором № 4769468 від 01.05.2021, сума заборгованості на момент відступлення становить 52050,00 грн., з яких 15 000 грн\~сума заборгованості за тілом кредиту, 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками, 1050,000 грн. за комісією (а.с. 26). Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратило такі права. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з п. 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За п.1\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (ст. ст.\~1,\~3 Закону України "Про електронну комерцію"). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору. Судом установлено, що відповідно до п. 6.1 Договору про споживчий кредит № 4769468 від 01.05.2021, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] , цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі\~п. 6.5 Договору. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до п.2.1. ч.2 Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок - тобто, на рахунок, наданий відповідачем для отримання кредитних коштів. Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення № 45152951 від 01.05.2021 перерахував [PERSON] кредитні кошти на Картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 15000.00 грн (а.с. 17). Платіжне доручення № 45152951 від 01.05.2021 містить усі необхідні для перерахування коштів реквізити сторін, дату здійснення операції, платіжну систему, чітке призначення платежу, та є первинним банківським документом, та підтверджує надання кредитних коштів позивачем й отримання таких відповідачем на зазначену нею платіжну картку, номер якої вказано у платіжному дорученні. Такі умови перерахування коштів було погоджено сторонами при укладенні Кредитного договору. На виконання вимог ухвали суду 23.04.2025 про витребування доказів ТОВ «А-БАНК» надано інформацію про те, що картка № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) емітована на ім`я [PERSON] ( [NUMBER] ), і згідно інформації про рух коштів, 01.05.2021 року на дану картку зараховано 15000,00 грн (а..118-119). З огляду на вказане судом не приймаються до уваги твердження про те, що відповідачу не надходили кошти з призначенням, яке зазначено у платіжному дорученні № 45152951 від 01.05.2021 у полі Призначення платежу (кошти згідно договору 4769468) та на підтвердження чого надає виписку по відповідному картковому рахунку. Так відповідно до вказаного рахунку вбачається, що на картковий рахунок останньої 01.05.2021 зараховано переказ на картку в розмірі 15000 грн. Суд вважає таку виписку належним та допустимим доказом, який підтверджує надання відповідачу кредитних коштів від ТОВ «МІЛОАН». Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті комісії суд зазначає наступне. У п. 1.5.1. договору про споживчий кредит зазначено комісію про надання кредиту у розмірі 1050,00 грн., яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту одноразово та яку позичальник має сплатити в термін, вказаний у п. 1.4. договору, тобто до дати повернення кредиту 31.05.2021 року. Розділом 6 вище зазначеного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма умовами, змістом, повністю розуміє і зобов`язується дотримуватися умов договору, Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті та є невід`ємною частиною договору. В свою чергу, відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч.2\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. та ч. 2\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління НБУ постановою від 11.02.2021 року № 16\~затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови договору про споживчий кредит від 01.05.2021 року та Правила надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачем договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, підписанням договору № 4769468 та Паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідач [PERSON] ознайомившись з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте не зробила цього. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума несплаченої комісії в розмірі 1050,00 грн. Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по відсотках нарахованих з 01.06.2021 суд зазначає наступне. Відповідно ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, згідно умов кредитного договору, сторони погодили наступні умови: сума (загальний розмір) кредиту складає: 15 000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 01.05.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 31.05.2021. Відповідно до п. 2.3.1.2 Кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Проте, наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктами 1.3, 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом 31.05.2021 р. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2\~ст. 1050 ЦК України. Отже, за умовами договору про споживчий кредит № 4769468 від 01.05.2021 року, право ТОВ «Мілоан» нараховувати проценти за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору після 01.06.2021, тому, починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Проте, із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховувалися до 30.07.2021 включно. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила висновок, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незаінтересованості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто коли слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч. 4\~ст. 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Відповідно до ч. 8\~ст.\~18\~Закону України\~"Про\~захист прав\~споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1\~ст. 637 ЦК України\~тлумачення умов договору здійснюється відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4\~ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, в т.ч. графіком платежів (а.с. 15), а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, за змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту, відсотків та комісії настав 31.05.2021року й саме в межах цього строку ТОВ «Мілоан» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Отже відсотки, нараховані ТОВ «МІЛОАН» після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, а тому вимоги в частині стягнення з [PERSON] 27000,00 грн. заборгованості за процентами, нарахованими з моменту закінчення загального строку кредитування, а саме з 01.06.2021 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи те, що обов`язку з повернення коштів за кредитним договором від 01.05.2021 № 4769468, [PERSON] не виконала, з останньої на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 25050,00 грн. яка складається з 15 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 9000,00 грн. заборгованості за процентами, 1\~050,00 грн. заборгованості з комісії за надання кредиту. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2\~статті 141 ЦПК). За правилами частини 8статті 141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v.Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена позиція викладена в Постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі 922/1964/21. Крім того при вирішенні в цій справі питання про розподіл судових витрат між сторонами підлягають застосуванню норми частини 10\~статті 141 ЦПК України, якими встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Щодо розподілу витрат позивача суд зазначає таке. Представником позивача Романенком М.Е., подано заяву про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача, крім витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн, витрат на професійну правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано суду такі документи: договір про надання правової допомоги від 01.1.2024 №42649746, укладений між адвокатом Стародуб І.В. та ТОВ «Діджи Фінанс», в особі директора Романенка М.Е.; акт №4769468 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), згідно з яким адвокатом Стародуб І.В. надано позивачеві правову допомогу на загальну суму 6000,00 грн. Ураховуючи часткове задоволення позову, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1165,90 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2887,80 грн. пропорційно задоволених позовних вимоги. Щодо розподілу витрат відповідача. Представник відповідача, адвокат Данильчук С.Г. , просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, що полягають у витратах на професійну правову допомогу в сумі 4000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача подано суду такі документи: договір про надання правової допомоги від №2025/02/27-01 від 27.02.2025 року укладений між адвокатом Данильчук С. Г. та [PERSON] ; додаток №1 до Договору про надання правничої допомоги №2025/02/27-01 від 27.01.2025 року, згідно якого сума гонорару є фіксованою і становить 4000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №2702/1 від 27.02.2025 р., згідно якого адвокат отримав від Ребрик О.А. 4000 грн. При визначенні суми витрат на допомогу адвоката, що підлягає розподілу, суд доходить висновку, що заявлена представником відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. відповідає принципу співмірності та критерію розумності. Отже розмір адвокатських витрат відповідача становлять 2074,93 грн, виходячи з обрахунку: (27000,00 грн (розмір відмовлених позовних вимог) х 4 000,00 грн (розмір витрат на правову допомогу відповідача, визначений судом) : 52050,00 грн (сума пред`явленого позову)). Зважаючи на викладене з відповідача підлягають стягненню на користь позивача різниця між сумою судових витрат, покладених на сторони (2887,80 грн (сума судових витрат, покладених на відповідача)-2074,93 грн (сума судових витрат, покладених на позивача)), що становить 813,00 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1165,90грн.

Outcome: partial