Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Обгрунтовує позовну заяву тим, що [INFO] помер його дід - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із частки у спільній власності на будинок [ADDRESS] та частки у спільній власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046, площею 0,1 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що 53/100 будинку [ADDRESS] були передані у власність [PERSON] та [PERSON] , без визначення їхніх часток, земельна ділянка кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046 була передана у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також без визначення їхніх часток. Вказує на те, що за час свого життя [PERSON] заповіт не склав, а відповідачі: його мати - [PERSON] та дядько [PERSON] , як спадкоємці першої черги відмовились від прийняття спадщини на його користь, у зв`язку з чим, єдиним спадкоємцем після смерті діда [PERSON] є він - [PERSON] . Посилається на те, що 07 травня 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. із заявою про прийняття спадщини, та про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки за свого життя [PERSON] не визначив розмір своє частки у праві спільної власності на вищезгаданий житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046. Просить визначити, що частки [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на 53/100 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по 53/200 частці у кожного та припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; Визначити, що частки [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:12:002:0046, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними, становлять по 1/3 частці у кожного та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136300:12:002:0046, цільове призначення:для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.05.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.05.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача [PERSON] , адвокат Ткачук О.С. скерував до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги просили задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] направили до суду заяви про визнання позовних вимог у повному обсязі. Просили розгляд справи проводити за їхньої відсутності. Згідно ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося. Положеннями\~ст. 4 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.ст.12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними та допустимими доказами встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2019 року (а.с.9-11). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із частки у спільній власності на будинок [ADDRESS] та частки у спільній власності на земельну ділянку кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046, площею 0,1 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР № 455743 від 13.06.2005 р. та державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 760544 від 25.05.2006 р. (а.с.12-13). Зокрема, зі змісту вищевказаних документів вбачається, що 53/100 будинку [ADDRESS] були передані у власність [PERSON] та [PERSON] , без визначення їхніх часток, земельна ділянка кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046 була передана у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такох без визначення їхніх часток. Витягом № 60126521 від 07.05.2020 року про реєстрацію спадкової справи підтверджується те, що після смерті мого діда - [PERSON] приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. було зареєстровано спадкову справу № 7/2020 (а.с.14). Мати позивача - [PERSON] (дочка спалкодавця) та дядько позивача [PERSON] (син спадкодавця), як спадкоємці першої черги відмовились від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] , що підтверджується їхніми заявами № 20 від 07.05.2020 року та № 19 від 07.05.2020 року та довідкою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. № 02-14 від 27.03.2015 р. про склад спадкоємців, згідно із якою єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] (а.с.16-18). 07 травня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. із заявою про прийняття спадщини (а.с.15). Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за свого життя [PERSON] не визначив розмір своє частки у праві спільної власності на вищезгаданий житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 174 від 22.07.2020 р. та № 175 від 22.07.2020 р., та матеріалами витребуваної судом спадкової справи (а.с.19-20) Згідно ст. 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Крім того, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Так, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із частки у спільній власності на будинок [ADDRESS] та частки у спільній власності на земельну ділянку кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046, площею 0,1 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 53/100 будинку [ADDRESS] були передані у власність [PERSON] та [PERSON] , без визначення їхніх часток, земельна ділянка кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046 була передана у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] також без визначення їхніх часток. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. було зареєстровано спадкову справу № 7/2020 після смерті [PERSON] . За час свого життя [PERSON] заповіт не склав. Мати позивач - [PERSON] (дочка спалкодавця) та дядько позивача [PERSON] (син спадкодавця), як спадкоємці першої черги, у відповідності до ст.1274 ЦК України відмовились від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] , що підтверджується їхніми заявами № 20 від 07.05.2020 року та № 19 від 07.05.2020 року та довідкою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. №02-14 від 27.03.2015 р. про склад спадкоємців, згідно із якою єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] . Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Як встановлено судом, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за свого життя його дід [PERSON] не визначив розмір своє частки у праві спільної власності на вищезгаданий житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер: 7310136300:12:002:0046, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 174 від 22.07.2020 р. та № 175 від 22.07.2020 року. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 227/3750/19 (постанова ВС від 22 вересня 2021 р.) Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини 2 статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині 1 та 2 статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Так, у відповідності до частин 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. Даний правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Згідно зі ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Положеннями статті 89 Земельного кодексу України регламентовано, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Так, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п. «г» ч.1 ст.87 ЗК України). Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року No 7 « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника може бути змінена за рішенням суду. Статтею\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги відсутність заперечень щодо задоволення позову з боку відповідачів, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі та

Outcome: approved