Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. Фізична особа підприємець [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 49349,99 грн. інфляційних втрат та 10773,77 грн. трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн та на правничу допомогу в розмірі 16352 грн. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 14.03.2019 був задоволений позов ПрАТ «СК «Галицька» до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. 20.12.2019 між ПрАТ «СК «Галицька» та ТОВ «ФК «АННЕСІ» було укладено договір факторингу № 20.12.19-Ф/1 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПрАТ «СК «Галицька» відступив, а ТОВ «ФК «АННЕСІ» отримав право грошової вимоги у порядку регресу збитків, завданих по договорах страхування, в тому числі за договором у формі полісу №АЕ/2634608 від 16.05.2014. Ухвалою Тисменицького районного суду від 05.02.2020 замінено стягувача ПрАТ «СК «Галицька» на ТОВ «ФК «АННЕСІ» з виконання рішення Тисменицького районного суду. 21.12.2020 приватним виконавцем Ігнатівим О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 63974376 про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АННЕСІ» відшкодування у розмірі 101761 грн. 30.08.2021 між ТОВ «ФК «АННЕСІ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №30/08/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «АННЕСІ» відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору по договорам страхування. В тому числі новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування АЕ/2634608 від 16.05.2014. Ухвалою Тисменицького районного суду від 20.10.2021 замінено стягувача ТОВ «ФК «АННЕСІ» на його правонаступника ФОП [PERSON] з виконання рішення у справі №352/1658/18 по ВП № 63974376. Таким чином, позивач є правонаступником ТОВ "ФК "АННЕСІ" у правовідносинах по стягненню з відповідача відшкодування у порядку регресу. Відповідач сплатив суму боргу у примусовому порядку частково у розмірі 18995,86 грн, залишок боргу складає 82765, 14 грн. В подальшому рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] були стягнуті 8556,50 грн трьох відсотків річних, 18978,43 грн. інфляційних втрат та 9190,20 судових витрат, а всього 36725,13 коп. Приватний виконавець Ігнатов О.Л. 01 березня 2023 року відкрив виконавче провадження №71157042 з примусового виконання вказаного судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Виходячи із загальної суми заборгованості у розмірі 119490,27 грн за період з 22.03.2022 до 22.03.2022 інфляційні збитки складають 49349,99 грн, 3% річних складають 10773,77 грн. Просив стягнути з відповідача вказані суми та судові витрати. Процесуальні рішення суду та позиції сторін. Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2025 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи. Відповідачу Потречину ВІ.. була надіслана ухвала про відкриття провадження у справі, за зареєстрованим місцем проживання, що була ним отримана 10 травня 2025 року. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Так, рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2019 у справі № 352/1658/18 стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Галицька» 99999 грн виплаченого страхового відшкодування та 1762 грн судових витрат, а всього 101761 грн (а.с. 7-8). Вказане рішення набрало законної сили 23.04.2019. Згідно з ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2020 замінено стягувача, а саме ПрАТ СК «Галицька» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «АННЕСІ», у виконавчому листі № 352/1658/18 Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.05.2019, виданому згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2019, про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ СК «Галицька» 99999 грн виплаченого страхового відшкодування та 1762 грн судових витрат, а всього 101761 грн (а.с. 9). Постановою приватного виконавця Ігнатіва О.Л. від 21.12.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63974376 про примусове виконання виконавчого листа №352/1658/18 від 21.05.2019 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «АННЕСІ» страхового відшкодування та судових витрат (а.с.10). Згідно з ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2021 замінено стягувача ТОВ «Фінансова компанія «АННЕСІ», ЄДРПОУ 42062950, його правонаступником ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у виконавчому провадженні АСВП № 63974376 з примусового виконання виконавчого листа № 352/1658/18 Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.05.2019, виданого згідно рішення цього суду від 14.03.2019, про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ СК «Галицька» 99999 грн виплаченого страхового відшкодування та 1762 грн судових витрат, а всього 101761 грн (а.с.11-12). На даний час відповідачем сплачено борг у сумі 18995,86 грн, решта суми у розмірі 82765,14 не сплачено, а рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14.03.2019 залишилось не виконаним. Рішенням Тисменицького\~районного суду\~Івано-Франківської\~області від\~14\~листопада 2022\~року з\~ [PERSON] \~на користь\~ФОП [PERSON] \~були стягнуті\~8556,50\~грн трьох\~відсотків річних,\~18978,43\~грн.\~інфляційних втрат\~та 9190,20\~судових витрат,\~а всього\~36725,13\~коп.\~(а.с.\~13-14). Вказане рішення набрало законної сили 17.12.2022. Постановою приватного виконавця Ігнатіва О.Л. від 01.03.2023 відкрито виконавче провадження ВП №71157042 про примусове виконання виконавчого листа №352/266/22 від 18.01.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох відсотків річних та інфляційних втрат (а.с.15). Згідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем (а.с. 18-19), сума інфляційних втрат, понесених [PERSON] з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення за період невиконання рішень судів з 22.03.2022 по 22.03.2025 складає 49349,99 грн, а три проценти річних від простроченої суми за цей період складають 10773,77 грн. Застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Позивачем складено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідно до якого індекс інфляції за час прострочення за період невиконання рішень судів з 22.03.2022 по 22.03.2025 складає 49349,99 грн, а три проценти річних від простроченої суми за цей період складають 10773,77 грн. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 750/5104/17 Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків, викладених Верховним Судом України у Постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися вимоги\~статті 625 ЦК України\~та у Постанові від 02.03.2016 в справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія\~статті 625 ЦК України\~поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11 ЦК України\~не дає підстав для застосування положень\~статті 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Тому, суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини поширюються вимоги\~статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, провадження № 686/21962/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу. Зазначене також відповідає правовому висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, Постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Відповідач у справі був обізнаний про грошове зобов`язання, оскільки рішеннями\~Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2019 року та 14 листопада 2022 року, з нього були стягнуті відповідні кошти. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Саме такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями судів, що набрали законної сили. Визначаючи розмір інфляційних втрат і 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.625 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 49349,99 грн. та 3 % річних у розмірі 10773,77 грн. за період з 22.03.2022 по 22.03.2025 року за час прострочення виконання грошових зобов`язань, розмір яких підтверджено розрахунком, наведеним позивачем в позовній заяві, який перевіреного судом і з яким суд погоджується (а.с.18-19). Рішення щодо розподілу судових витрат. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16352 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. Матеріалами справи встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. З огляду на те, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. Щодо витрат на правничу допомогу, суд звертає увагу на таке. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження підтверджено понесення витрат на правничу допомогу позивачем були надані такі докази: договір про надання правової (правничої) допомоги № 25-05 від 25 травня 2024 року, укладений між ФОП [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі голови адвоката Хобти Ю.М. (а.с. 20-21); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Адвокатського об`єднання «Адвокатус» (а.с. 23); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Хоби Ю.М. (а.с. 24-25); додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги від 25 травня 2024 року № 25-05, від 15 січня 2025 року, який містить перелік та вартість виконаних робіт, а саме: вивчення матеріалів справи, формування правової позиції - 7154 грн; підготовка позовної заяви 6245,40 грн, підготовка процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову 2119,60 грн; підготовка клопотань до суду 1059,80 грн. (а.с. 22). Аналізуючи наведений розрахунок вартості наданих послуг суд звертає увагу, що до послуг окремо включена підготовка процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову, проте такі послуги, на думку суду, не можуть мати окремої вартості, оскільки охоплюються послугою з підготовки позовної заяви для звернення до суду. Також окремо вказано послугу з підготовки клопотань до суду, але жодних клопотань представник позивача до суду не подавав, а справа була розгляду в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Таким чином гонорар адвоката в розмірі 163520 грн, встановлений додатковою угодою є непропорційним до предмета спору та не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, приходить висновку про часткове ння заяви про стягнення витрат на правову допомогу. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг у категорії справи відносно якої усталена судова практика, суд дійшов висновку, що стягненню підлягають витрати на правову професійну допомогу у розмірі 13399,40 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved