Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.01.2024 року [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір №АВН0СТ155101705262009309, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 49600 грн. строком на 36 місяців (до 13.01.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 75% щорічно. Кредитний договір складався із заяви клієнта про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та графіку погашення кредиту. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 24.04.2025 року заборгованість за кредитним договором становить -55315,28 грн., яка складається з: 43735,87 грн. заборгованість за кредитом; 11579,41 грн. заборгованість за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 55315,28 грн., згідно кредитного договору №АВН0СТ155101705262009309 від 14.01.2024 року та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Відзиву та будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. За погодженням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, та відкриття банківського рахунку, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банк» (а.с. 7-8). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», між [PERSON] та АТ «А-Банк» становлять договір про надання банківських послуг, умови якого йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с. 7-8). Також судом встановлено, що 14.01.2024 року [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклав з АТ «А-Банк» кредитний договір №АВН0СТ155101705262009309, у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 49600 грн. строком на 36 місяців (до 13.01.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 75% щорічно (а.с. 9 зворот -11). Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст. 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до паспорта споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» вбачається, що ліміт кредиту наданий на споживчі потреби на 36 місяців, процентна ставка відсотків річних 75 % (а.с. 8 зворот 9). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «А-Банк» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується меморіальним ордером від 14.01.2024 року про зарахування коштів у розмірі 49600 грн. на рахунок [PERSON] (а.с. 12). Отже, судом встановлено, що позикодавець свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед АТ «А-Банк» у розмірі 55315,28 грн., яка складається з: 43735,87 грн. заборгованість за кредитом; 11579,41 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 12 зворот). Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 55315,28 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційний розміру задоволених позовних вимог в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved