Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

У провадженні Рівненського міського суду перебуває справа за позовом [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивачів [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання осіб вчитини дії та стягнення моральної шкоди. Просили зобов`язати [PERSON] , [PERSON] у триденний термін з моменту набрання рішенням чинності демонтувати пристрої відеоспостереження, у радіус дії яких потрапляє належна [PERSON] земельна ділянка та її нерухоме майно; Стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] завдану їм моральну (немайнову) шкоду в розмірі по 25 000 грн. кожному. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] понесені позивачами судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2020 році відповідачами, які є сусідами позивачів, самовільно, без згоди власників сусідніх будинків, було встановлено зовнішню систему відеонагляду. Відеокамери встановлено таким чином, що це дозволяє знімати та накопичувати відзняту інформацію не тільки про відповідачів, членів їх сім`ї чи осіб, які входять чи виходять з належного відповідачів будинку, а всіх без винятку осіб, які заходять на прибудинкову територію позивачів. Позивачі неодноразово зверталися до відповідачів із пропозицією, а пізніше із вимогою про заборону відеозйомок, демонтаж камер та заборону втручання в їхнє приватне життя. Проте, неприйняття запропонованих мір, позивачам довелось звернутись з позовною заявою до суду про зобов`язання сусідів вчинити певні дії, а саме зобов`язати відповідачів у триденний термін з моменту набрання рішенням чинності демонтувати пристрої відеоспостереження, у радіус яких потрапляє належна [PERSON] земельна ділянка та її нерухоме майно. Стверджують, що внаслідок незаконних дій відповідачів їм були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, становить по 25\~000 грн кожному, які вони просять стягнути із відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позовну заяву (12.10.2023 № 52908/23-Вх.), у якому вказали, що вони не є суміжними землевласниками із позивачами. Між земельною ділянкою третьої особи [PERSON] та земельною ділянкою відповідачів розташована земельна ділянка, що перебуває у приватній власності іншої сторонньої особи. Домоволодіння відповідачів розташоване у тупиковій частині вулиці в кінці дороги, вулиця Самолюка закінчується домоволодінням відповідачів. У відповідачів закрита огороджена приватна територія, по периметру закритого паркана густо засаджені вічнозелені хвойні насадження дерева туї, висота яких більше 5 м. Вказані обставини та умови свідчать про неможливість доступу на поглядання та обзору належного третій особі [PERSON] частини будинку та земельної ділянки зі сторони домоволодіння відповідачів. Позивачі не надали належних доказів на підтвердження того, що відеокамери відповідачів направлені в сторону земельної ділянки та нерухомого майна, що належить третій особі [PERSON] . Встановлення відеокамер не заборонено законом та не суперечить моральним засадам суспільства, тим більше, що такі заходи були вжиті з метою захисту та безпеки, а також направлені на забезпечення прав людини. Тому відповідачі просили у задоволенні позову відмовити повністю. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Зейкан І.Ю., яка діє згідно ордеру Серія ВК № 1111791 від 08.08.2023, підтримали позов в межах доводів позовної заяви. Просили позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів адвокат Грабовський В.А. , який діє згідно ордеру Серія ВК № 1124049 від 23.03.2024, та ордеру Серія ВК № 1124048 від 23.03.2024, у судовому засіданні позов не визнали з підстав, наведених у відзиві. Просили відмовити у задоволенні позову та стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу згідно поданої заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликався, проте не з`явився повторно. Суд визнав за можливе провести судове засідання у його відсутність врахувавши його позицію, викладену у відзиві. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні 05.06.2024 суду пояснила, що вона до липня 2023 року проживала разом з батьками у будинку по [ADDRESS] , який належить їй на праві власності. Зазначила, що з сусідами Голіковими неможливо проживати, які шумлять, гуляють, та знімають їх на відео. Візуально показує, що відеокамера знімає її двір. Ухвалою Рівненського міського суду від 25.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивачів [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання осіб вчинити дії та стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, показання свідків та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що зі змісту\~ст.3 ЦК України\~вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Право на судовий захист передбачається\~ст.55 Конституції України. Згідно статтей\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1\~ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, домоволодіння по [ADDRESS] та земельні ділянки на яких воно розміщене належать на праві власності третій особі [PERSON] , що підтверджується: договором купівлі-продажу від 04.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрованим у реєстрі за № 783; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198606047 від 01.02.2020, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22563617 від 04.06.2014, наказом управління містобудування та архітектури виконкому Рівненської міської ради №10 від 29.01.2020. Згідно відміток у паспортах громадян України підтверджується, що [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають у вищевказаному житловому будинку. У житловому будинку за адресою [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є власниками будинковолодіння. Як встановлено судом , на своєму домоволодінні відповідачами встановлені камери спостереження , вказана обставина визнається обома сторонами і доказуванню не підлягає (ч.1\~ст. 84 ЦПК України). З дослідженої у судовому засіданні Інформації з Державного земельного кадастру про земельні ділянки встановлено, що домоволодіння відповідачів [PERSON] межує з наступними домоволодіння: від А до Б [PERSON] , від Б до В [PERSON] , від [PERSON] міська рада, від Гдо А [PERSON] . Між домоволодінням [PERSON] та житловим будинком, що належить [PERSON] розміщена належна [PERSON] (приватна власність на підставі нотаріально посвідченого договору дарування № 822, від 18.11.2014) земельна ділянка із кадастровим номером 561010000:01:044:0436 площею 0,0347 га, на якій розташовано житловий будинок за адресою [ADDRESS] (адреса присвоєна згідно наказу УМБТА від 29.01.2020 № 11) . Земельна ділянка, яка розміщена між будинком, де проживають позивачі та будинком в якому мешкають відповідачі в найвужчій частині має ширину 7,71 м, а в найширшій 15,42\~м. Оцінюючи фотознімки та відеозаписи надані позивачами і відповідачами, суд зазначає, що на них зображено дві відеокамери встановлені на території домоволодіння відповідачів, що розташоване поруч з домоволодінням [PERSON] , камера №1 встановлена на розі будинку (ріг фасаду будинку і стіни будинку). Відповідачі визнають, що це їх будинок на якому вони встановили камери відеоспостереження. Камера №2 встановлена на верхньому кінці металевої опори, розміщеної на правому стовпчику воріт житлового будинку відповідачів. З фотознімків та відеозаписів, які надано позивачами та відповідачами достеменно встановлено, що камера №1 спрямована в двір належного [PERSON] житлового будинку. В той же час, камера №2 знімає частково проїжджу частину вулиці Самолюка та частково домоволодіння по [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Водночас, житловий будинок по [ADDRESS] не потрапляє в об`єктив камери №2, оскільки він розташований за будинком по [ADDRESS] . Із наявних у справі фотознімків та карт генерального плану м. Рівне, отриманих із сайту Управління містобудування та архітектури виконкому Рівненської міської ради вбачається, що вказані будинки являють собою одну двоповерхову житлову будівлю, яка була юридично розділена між двома власниками [PERSON] та [PERSON] на двохквартирний житловий будинок. При цьому належний [PERSON] житловий будинок повністю закриває собою належний [PERSON] житловий будинок. На всіх наданих сторонами відеозаписах та фотографіям зафіксовано сторін під час їх перебування або на проїжджій частині [ADDRESS] , або на території домоволодіння, що належить гр. [PERSON] . Відеозаписів на яких зафіксовано позивачів на земельній ділянці, що належить третій особі [PERSON] суду не надано, а судом таких доказів встановлено не було. Проте, під відеокамеру потрапляла частина внутрішнього двору домолодіння [PERSON] , який не відділений від двору [PERSON] огорожею. Судом встановлено, що позивачі не являються власниками житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки, на якій він розташований. Вказаний будинок із земельною ділянкою належить на праві приватної власності третій особі [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що вона часто бувала у гостях у своєї подруги [PERSON] у будинку по [ADDRESS] . Останній раз була рік тому. Бачила на сусідньому будинку встановлену камеру відеоспостереження, розміщена зверху на будинку, направлена на будинок, де мешкали [PERSON] , камера рухалася. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який мешкає по сусідству зі сторонами, у судовому засіданні показав, що 1,5 роки тому відповідачі повісили відеокамери, та камера що на будинку знімає 2/3 частини його будинку та двір позивачів. Ще одна камера вісить на воротах. Між сусідами часто виникали сварки через собаку відповідачів, смітник біля брами. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що буває у будинку своїх друзів [PERSON] . Влітку відпочивала у друзів у дворі. Бачила, що на будинку відповідачів під дахом розміщена відеокамера, яка рухалася. Вважає, що відеокамера знімала подвір`я [PERSON] , так як у відповідачів були зрізані верхівки туй, відео зйомку не бачила. Як встановлено судом, 02.02.2024 [PERSON] придбав відеокамери, які , як стверджували у суді відповідачка та представник відповідачів, встановив на своєму будинковолодінні, що підтверджується оглянутим судом товарним чеком. Відтак, судом встановлено, що позивачі звернулися із вимогою про демонтаж пристроїв відеоспостереження, у радіус дії яких потрапляє належна третій особі [PERSON] земельна ділянка та її нерухоме майно, яка не є позивачем у даній справі та не заявляла відповідних вимог. На час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності. Відповідно до\~ст.32 Конституції України,\~ст.301 Цивільного кодексу України\~ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. За змістом\~ст.307 Цивільного кодексу України\~фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Суд зазначає, що ч. 1\~ст. 307 Цивільного кодексу України\~поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками. Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій. Згідно\~статті 1 Закону України «Про інформацію»\~інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання). Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень ст.ст.12,\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на такі обставини як місце розташування камер, напрямок у якому вони спрямовані по горизонталі, їх нахил по вертикалі, наявність розташованого домоволодіння між житловими будинками, в яких мешкають позивачі та відповідачі, суд приходить до висновку, що позивачами в цілому не доведено, що встановлені відповідачами відеокамери здійснюють відеозйомку території домоволодіння, що належить третій особі [PERSON] і таким чином не посягають на їх право на приватне життя. Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відеонагляд встановлено відповідачами виключно з метою створення безпечних умов проживання і цим права позивачів не порушуються, в приватне життя громадян вони не втручаються. За таких обставин, встановлення та експлуатація відповідачами камер відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивачів, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідачів демонтувати пристрої відео спостереження, у радіус дії яких потрапляє належна [PERSON] земельна ділянка та її нерухоме майно, є необґрунтованими та безпідставними. Частиною першою статті 23\~ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оцінивши та дослідивши в сукупності всі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірність дій відповідачів не доведено. Висновки викладені у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.03.2020 року № 279/2012/17 до даних правовідносин застосовані бути не можуть, так як у вказаних справах були встановлені інші обставини. Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами мають місце конфлікти. Тому суд\~вважає,\~що \~з метою\~дотримання принципів\~добросусідських відносин,\~ попередити\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ \~що при\~встановленні чи\~заміні \~пристроїв відеоспостереження,\~які розміщені\~на будинку\~відповідачів по\~ [ADDRESS] ,\~ відеозйомка охоплювала територію виключно їхнього домоволодіння для уникнення посягань на право на приватне життя власників сусідніх домоволодінь. Судові витрати, понесені сторонами на підставі\~ст.141 ЦПК України\~віднести на\~ рахунок\~кожної із\~сторін.

Outcome: dismissed