Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості. В грудні 2024 року позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року матеріали позовної заяви було направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. 25 лютого 2025 року матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення заборгованості надійшли до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 60911,97 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказали на те, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2203-317/04/66 від 11 жовтня 2012 року відповідно до умов якого Банк зобов?язався надати Відповідачеві грошові кошти, а Відповідач зобов?язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту - 116 910,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом 17,8 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,8 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору) Строк повернення кредитних коштів, до 10 жовтня 2017 року. (п. 1.3.1 Кредитного договору). З метою забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено Договір застави №2203/66-А від 11 жовтня 2012 року, згідно якого [PERSON] надала в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2012 року випуску номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . В якості забезпечення зобов?язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №2203/66-А/1 від 11 жовтня 2012 року, за умовами пункту 1.1. якого [PERSON] зобов?язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов?язань по Кредитному договору. У зв`язку з порушенням Позичальником умов кредитного договору, АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року у справі №310/10255/18 позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», заборгованість за договором в сумі - 86662, 05 гривні. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762, 00 гривні. В процесі виконавчого провадження заборгованість згідно вказаного рішення суду остаточно була погашена лише у жовтні 2024 року. Враховуючи, що зазначене рішення суду протягом тривалого часу в повній мірі не виконувалося, Банк змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення заборгованості, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання Відповідачами рішення суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно клопотання просив справу розглянути без його присутності та повністю задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позовну заяву не надавали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2203-317/04/66 від 11 жовтня 2012 року відповідно до умов якого Банк зобов?язався надати Відповідачеві грошові кошти, а Відповідач зобов?язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту - 116 910,00 грн. Процентна ставка за користування кредитом 17,8 % річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,8 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору) Строк повернення кредитних коштів, до 10 жовтня 2017 року. (п. 1.3.1 Кредитного договору). З метою забезпечення виконання зобов?язань за Кредитним договором між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] було укладено Договір застави №2203/66-А від 11 жовтня 2012 року, згідно якого [PERSON] надала в заставу рухоме майно, а саме: автомобіль марки FIAT, модель LINEA, 2012 року випуску номер шасі [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] . В якості забезпечення зобов?язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки №2203/66-А/1 від 11 жовтня 2012 року, за умовами пункту 1.1. якого [PERSON] зобов?язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі Позичальником зобов?язань по Кредитному договору. У зв`язку з порушенням Позичальником умов кредитного договору, АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року у справі №310/10255/18 позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», заборгованість за договором в сумі - 86662, 05 гривні. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762, 00 гривні. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини щодо укладення Відповідачами вищевказаних договорів, щодо отримання кредитних коштів за Кредитним договором, щодо порушення умов Кредитного договору та Договору поруки, щодо наявності заборгованості за цими договорами встановлено рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року у справі №310/10255/18, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. В процесі виконавчого провадження заборгованість згідно вказаного рішення суду остаточно була погашена лише у жовтні 2024 року. Враховуючи, що зазначене рішення суду протягом тривалого часу в повній мірі не виконувалося, Банк змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення заборгованості, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання Відповідачами рішення суду. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де зазначено наступне: «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов?язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов?язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов?язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов?язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у гривневому еквіваленті зобов?язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов?язку. Тобто, грошовим є будь яке зобов?язання, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов?язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов?язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов?язання, оскільки це є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов?язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Враховуючи триваюче невиконання підтвердженого рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року у справі №310/10255/18 зобов?язання Відповідачів з виконання передбачених Кредитним договором, у Банку виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 10.04.2018 по справі №910/10156/17. При розгляді даної справи Верховний Суд підтримав висновок Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов?язань. «Велика Палата Верховного Суду погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов?язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК». Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц вказано наступне: «Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов?язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред?явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов?язання». Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2019 по справі №910/11249/17: «Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано або виконано з простроченням, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов?язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України». Звертає на себе увагу й висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 02.02.2021 по справі №570/2309/15-ц, предметом розгляду якої були вимоги банку про стягнення з позичальника та поручителів, зокрема 3% річних за невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. У зазначеній постанові вказується: «Аргументи касаційної скарги про те, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, не заслуговують на увагу так як наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов?язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов?язання. Разом з тим поручителі не оскаржили рішення суду апеляційної інстанції про стягнення з них інфляційних втрат». Отже, у зв?язку із триваючим невиконанням підтвердженого рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року у справі №310/10255/18 зобов?язання Відповідачів, з виконання передбачених Кредитним договором, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України відповідачі зобов?язані окрім суми боргу також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2203-317/04/66 від 11 жовтня 2012 року на суму несплаченої відповідачем заборгованості за цим кредитним договором, що включає кредит та проценти, Позивачем нараховано 3% річних, які розраховані на суму заборгованості за кредитним договором №2203-317/04/66 від 11.10.2012 року визначену рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №310/10255/18 (заборгованість, яка утворилась станом на 16.10.2018 року у розмірі 86 662, 05 гривень) за період з 28 березня 2019 року по 23.02.2022 року (включно) - 7 571,65 гривень, а також заборгованість з урахуванням інфляційних витрат, які розраховані на суму заборгованості за кредитним договором №2203-317/04/66 від 11.10.2012 року визначену рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №310/10255/18 (заборгованість, яка утворилась станом на 16.10.2018 року у розмірі 86 662, 05 гривень) за період з 28 березня 2019 року по 23.02.2022 року (включно) - 16 318,82 грн. Відповідно до Договору застави №2203/66-А від 11.10.2012 р. пунктом 4.2 передбачено, що за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. Станом на «02» жовтня 2024 року за порушення умов щодо зобов?язань відносно страхування предмету застави [PERSON] (Кредитний договір №2203-317/04/66 від 11.10.2012 року) зобов?язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 129 900,00х (1,5+0,75?36)% = 37 021,50 гривень. Період порушення - з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року. Таким чином, враховуючи тривале невиконання відповідачами договірних зобов`язань, передбачених Кредитним договором, Договором Поруки та Договором Застави, Банк змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, а саме стягнення вищезазначеної заборгованості в судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України). Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2422,40,00 грн.

Outcome: approved