Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що із 22.12.2018 сторони перебувають у зареєстрованому Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що за час перебування у шлюбі сімейне життя не склалося, у зв`язку із виниклими між ними непорозуміннями, відсутністю спільних поглядів на обставини подружнього життя та небажанням йти на взаємні поступки, що призводило до суперечок між ними. Із березня 2022 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, спільне господарство не ведеться, позивачка та відповідач мають окремі бюджети. Наразі сторони проживають окремо. Позивачка разом із сином мешкає у Німеччині (м. Пархім). Постановленою 09.05.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою відкрите провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явилися. У поданій представником позивача 30.05.2025 до суду заяві, представник просила справу розглядати без участі сторони позивача, позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 27.05.2025 засобами електронного зв`язку подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ураховуючи, що передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.12.2018 сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 22.12.2018 Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що складено актовий запис №93 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Про наявність спору щодо спільного майна подружжя ніхто із сторін не заявляв. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`янення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що згоди позивачки на продовження шлюбу із відповідачем немає, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами не заперечує. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя позивачки і відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам, як подружжя, за відсутності згоди обох із них на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Із дослідженої у судовому засіданні квитанції № 0309-2066-4779-6159 від 26.04.2025 (а.с. 14) судом встановлено, що позивачкою понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн, які, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягали стягненню з відповідача на користь позивачки. Проте, оскільки позивачка, у позовній заяві просила судові витрати залишити за нею, тому суд, реалізовуючи волю сторони позивача, що не суперечить чинному законодавству, не вбачає правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved