Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

І. Описова частина. 1.1. Позиція позивача. 28 січня 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2024 року між сторонами був укладений договір оренди житла, відповідного до якого позивач винаймав будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та зобов`язувався сплачувати щомісячну плату у розмірі 20\~000,00 грн. Позивач вказує, що згідно із домовленістю з відповідачем, він сплатив «залогову суму» у розмірі 20\~000,00 грн., яка, на його переконання, повинна була бути повернута після припинення договору. Зазначає, що позивач не повернула йому цю суму. Посилаючись на те, що вказана сума є в його розумінні заставою, позивач просить суд стягнути її з відповідача на свою користь. 1.2. Позиція відповідача. Відповідач у письмових поясненнях на позов, які по суті є відзивом, позов заперечила. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що позивач у встановленому порядку не повідомляв відповідача про одностороннє припинення договору оренди, у зв`язку з чим сплачені ним кошти у розмірі 20\~000,00 грн. були зараховані в рахунок оплати договору оренди за останній місяць. 1.3. Рух справи. Ухвалою суду від 02 травня 2025 року справу прийнято до провадження іншим складом суду та визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. У відповідності до положень частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті розпочався 02 червня 2025 року. ІІ. Мотивувальна частина. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, з таких підстав. 2.1. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 15 березня 2024 року між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (ореднар) укладений договір оренди житла, за умовами якого відповідач отримав в платне користування житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Орендна плата за користування житлом була встановлена у розмірі 20\~000,00 грн. за один календарний місяць та повинна була вноситися не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється оплата, готівкою або безготівковим розрахунком (п.п.3.1, 3.2). Договір вступив в силу з моменту його підписання та діяв протягом одного календарного року (п.4.2). Договір вважається достроково розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до нього (п.4.5). Текст договору не містить у собі будь-яких положень щодо забезпечення виконання зобов`язань неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ст.546 ЦК України). На виконання вищенаведеного договору, 15 березня 2024 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі житла та майна. Також сторонами був складений акт оплати до договору, в якому міститься два записи: 1) про внесення орендної плати у розмірі 20\~000,00 грн. 15 березня 2024 року; 2) про внесення «гарантований платіж» у розмірі 20\~000,00 грн., дата не зазначена. Внесення обох платежів скріплено підписами сторін. В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази стосовно проведення оплат за договором оренди. 2.3. Позиція суду. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. В свою чергу, у статті 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання може вчиняться учасниками цивільних відносин виключно у письмовій формі. Укладення такого правочину в усній формі, а бо шляхом вчинення сторонами конклюдентних дій не допускається. Всупереч вищенаведеному позивач, стверджуючи про те, що внесена ним сума у розмірі 20\~000,00 грн. з позначкою в акті оплат «гарантований платіж» є одним із видів забезпечення виконання зобов`язань, а саме заставою, не надав суду будь-яких доказів укладання відповідного правочину забезпечення у письмовій формі. Сама відповідач заперечує факт існування будь-яких правочинів забезпечення між сторонами, зокрема і застави, а вважає внесені спірні кошти оплатою за останній місяць оренди житла. Враховуючи відсутність будь-якого письмового правочину про протилежне, суд дійшов висновку, що як відносини застави, так і будь-якого іншого способу забезпечення виконання зобов`язань, передбаченого главою 49 ЦК України, між сторонами відсутні. Отже, оскільки підстава позову, на якій звертається позивач до суду, а саме що внесені ним кошти з позначкою «гарантований платіж» є заставою, як спосіб забезпечення виконання зобов`язання, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про повернення таких коштів слід відмовити. 2.4. Розподіл судових витрат. Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: dismissed