Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Законний представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю та пояснила, що відповідач з народження дитини не займався її виховання та утриманням. Ще під час вагітності він її покинув і лише був в пологовому будинку на наполягав щоб реєстрацію дитини було проведено на його прізвище. Після цього він з ними не проживав, він пиячив, тобто зловживав алкоголем, та приходив до них додому, через що діти були перелякані, тому вона безліч разів викликала поліцію щоб убезпечити себе та дітей. Відповідач не бере жодної участі у житті та виховані дитини. Вона взагалі просила їм допомогти по господарству і коли він працював в них вдома, то вона йому платила за роботу. В 20203 році він прийшов до них додому та дав дитині 6000 гривень. Вже наступного дня він зателефонував до дитини і сказав, щоб вона принесла в бар 1000 гривень, тому що він там заборгував. Тому на решту грошей вона вирішила купити дитині все необхідне, так як дитина йшла в перший клас. Відповідач не проживає з ними взагалі, а лише інколи приходив і то в п`яному вигляді. З 2000 року вона проживає з іншим чоловіком, який займається вихованням її дітей, яких в неї четверо. Він не бере жодної участі у вихованні дитини, не проявляє до неї любові, не піклується про неї, не відвідував дитину в дитячому садочку та в школі, матеріально не утримує дитину і має заборгованість по сплаті аліментів в сумі приблизно 200 тисяч гривень. Через це вона була вимушена звернутися до суду, оскільки відповідач має бути позбавлений батьківських прав. Дитина [PERSON] пояснила, що батько не живе з ними, він її не навідує та не займається нею, в садочок та школу він також не приходив. Два роки тому він дав її кілька тисяч гривень і мама її купила все необхідне до школи. Ще коли один раз вона прийшла з садочка, то батько примусив її стояти на колінах, тобто покарав, хоча вона нічого не робила поганого. Вона підтримує маму і згідна з тим, що мама подала цю заяву до суду і згідна щоб її батька позбавили батьківських прав. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали суду показання про те, що відповідач [PERSON] вони з дитиною взагалі ніколи не бачили. Він зловживає алкоголем і не допомагає дитині матеріально, не виховує її, дитиною повністю займається лише мати. Їм це відомо, тому що вони проживають з позивачкою по сусідству. Представник органу опіки і піклування служба в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області подала до суду заяву, в якій підтримала, що підтримує висновок органу опіки та піклування Кельменецької районної державної адміністрації від 16.05.2025 року №95 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та просить розглядати справу у відсутності представника селищної ради. Відповідач викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте не з`явився в судове засідання. Суд ухвалив залучити до участі в справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування служба в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій. Суд ухвалив розглядати справу заочно та ухвалити заочне рішення. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження є батьком дитини - позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] . Відповідач не займався та не займається вихованням своєї дитини [PERSON] , [INFO] , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний стан, матеріально дитину не підтримує, а також ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що підтверджується, висновком органу опіки та піклування Кельменецької селищної ради, затвердженої рішенням виконавчого комітету Кельменецької селищної ради від 16.05.2025 року №95 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо дочки [PERSON] , [INFO] , показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, довідкою середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів села Бабин Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області від 14.04.2025 року № 75/01-22. Також судом встановлено, що згідно судового наказу Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/1364/19 з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] і відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного Кельменецьким ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області 11.04.2025 року заборгованість по сплаті аліментів відповідача на утримання [PERSON] становила на березень 2025 року 196664,15 грн. . За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи вказані вище докази, суд вважає, що своєю бездіяльністю відповідач порушує ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 12 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 2ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідач порушує ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ч.4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки, які ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є і примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу виховання дитини. Суд погоджується з позицією служби в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області та вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Даний висновок узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Під час з`ясування думки дитини в даній справі, малолітня [PERSON] в категоричній формі висловила свою думку з приводу даного позову та пояснила, що батька необхідно позбавити батьківських прав. В процесі висловлювань своєї думки дитина виглядала впевненою, чітко висловлювалась, візуально не зверталася до присутньої з нею матері, що, на думку суду, не вказує на превалюючий авторитет матері, з огляду на вік дитини та її стан та вказує на можливість висловити свою думку з приводу позбавлення батьківських прав її батька і розуміння наслідків такого позбавлення . В порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджували ту обставину, що він на належному рівні виконує свої батьківські обов`язки, відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. ст. 141, 150 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що вина відповідача полягає в його повній бездіяльності щодо виховання своєї доньки [PERSON] , тобто свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. З моменту відкриття провадження в даній справі відповідач жодного разу не був присутній в судових засідання, не подавав особисто заяв та клопотань по справі, відповідач не вжив жодних заходів щодо можливості поспілкуватися або побачитися з дитиною. Мати дитини не обмежувала участь відповідача у спілкуванні з дитиною та не чинила йому перешкоди у можливості спілкування та виховання дитини, в тому числі з моменту відкриття провадження в даній справі. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов [PERSON] , поданий її законним представником [PERSON] , до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування служба в справах дітей Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав слід задовольнити повністю. Суд вважає, що слід позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 1211 гривні 20 копійок судових витрат у вигляді судового збору. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст. ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved