Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

І. Суть позовної заяви (стаття 175 ЦПК України) 1.1. 30 грудня 2024 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , яким просять стягнути: (1) загальну суму заборгованості за невиконання зобов`язання щодо виготовлення міжкімнатних дверей та металопластикових вікон у розмірі 91\~321 гривня 29 копійок, яка складається із суми основної заборгованості 55 092 гривні 90 копійок, інфляційні витрати 29 940 гривень 03 копійки, сума 3% річних 6 288 гривень 35 копійок; (2) моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень 00 копійок; (3) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору 1 263 гривні 22 копійки. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у магазині «МЕХІN», розташованому на [ADDRESS] , ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність, пов`язану з виготовленням металопластикових виробів та продажем інших товарів, зокрема вікон, дверей, ламінату тощо. [PERSON] та [PERSON] придбали у ФОП [PERSON] металопластикові вироби на загальну суму 62\~592 гривень 90 копійок відповідно до замовлення №ІD_113 від 29.06.2021 року, рахунку-фактури №717 від 06.07.2021 року та рахунку-фактури №718 від 08.07.2021 року. Згідно з умовами договору, ФОП [PERSON] повинна виконати свої зобов`язання у строк 21 робочий день з моменту внесення передоплати, однак до теперішнього часу позивачі не отримали жодного металопластикового виробу. Як було встановлено пізніше, подружжя [PERSON] не єдині покупці, чиї замовлення не були виконані. Станом на 2021 рік таких осіб було понад сотню. Щодня до ФОП [PERSON] приходили покупці, намагалися з`ясувати ситуацію та висловлювали претензії. 21.01.2022 року подружжя [PERSON] повторно звернулося до ФОП [PERSON] із досудовою вимогою щодо повернення коштів, сплачених за невиконані замовлення. 21.01.2022 року відповідачка отримала зазначену вимогу, а 24.01.2022 року власноруч написала розписку, в якій зобов`язалася повернути кошти до 28.02.2022 року. Однак 24.02.2022 року розпочалося повномасштабне вторгнення росії на територію України, і подружжя [PERSON] було змушене виїхати за межі країни. Деякий час позивачі проживали за кордоном, а у травні 2023 року повернулися до України та звернулися до ФОП [PERSON] щодо виконання її зобов`язань. Відповідачка пояснила, що через війну їй важко працювати, оскільки немає замовлень, виробничі потужності зруйновані, а постачальники не повернули їй кошти за замовлення клієнтів. Також ФОП [PERSON] повідомила, що її мати хворіє на онкологічне захворювання, і попросила додатковий час для розрахунку. Подружжя [PERSON] уклало договір з адвокатом Константиновим В.І., про що повідомило ФОП [PERSON] , і домовилося, що адвокат буде отримувати кошти частинами як їхній представник. Вона запевнила, що протягом півроку повністю розрахується з позивачами. Позивачі погодилися на такі умови, проте ФОП [PERSON] повернула лише 13 500 гривень за 10 місяців, після чого відмовилася здійснювати подальші виплати. У зв`язку з цим, [PERSON] та [PERSON] вимушені звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. ІІ. Процедура та позиції сторін 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 30.12.2024 року, справа № 946/10420/24 передана на розгляд судді Бальжик О.І (а.с.30). 2.2. Ухвалою суду від 05.02.2025 року відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні відповідно до ст.274 ЦПК України (а.с.34). 2.3. Ухвалою суду від 05.02.2025 року забезпечено позов (а.с.32). 2.4. Сторони, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надав клопотання про підтримання позовної заяви та розгляд справи у їх відсутність. Відповідачка причини неявки не повідомила, відзив та клопотання про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності не надіслала. 2.5. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 3.1. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] замовили у ФОП [PERSON] металопластикові вироби на загальну суму 64\~700 гривень відповідно до замовлення №ІD_113 від 29.06.2021 року, рахунку-фактури №717 від 06.07.2021 року та рахунку-фактури №718 від 08.07.2021 року (а.с.10-13). 3.2. 24.01.2022 року [PERSON] склала розписку, відповідно до якої вона отримала у позивачів грошові кошти у розмірі 68\~950 гривень 90 копійок для виконання замовлення по виготовленню міжкімнатних дверей та металопластикових вікон. У зв`язку з невиконанням взятих на себе обов`язків зобов`язувалася повернути [PERSON] та [PERSON] 68 950 гривень 90 копійок в строк до 28.02.2022 року (а.с.14). 3.3. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за період з червня 2021 року по листопад 2024 року інфляційні втрати становлять 29 940 гривень 03 копійки; 3% річних 6 283 гривень 35 копійок (а.с.16-17). VІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. 4.1. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 4.2. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України). 4.3. За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. 4.4. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, у тому числі, договори та інші правочини. 4.5. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 4.6. Як вбачається із замовлення №ІD_113 від 29.06.2021 року, рахунку-фактури №717 від 06.07.2021 року, рахунку-фактури №718 від 08.07.2021 року та розписки від 28.02.2022 року, [PERSON] та [PERSON] умови укладеного із ФОП [PERSON] договору виконали у повному обсязі, а саме надали грошові кошти у розмірі 68\~950 гривень 90 копійок для виконання замовлення по виготовленню міжкімнатних дверей та металопластикових вікон. Вказана розписка містять ім`я сторін (прізвища, ініціали), паспортні дані, предмет, дату та строк укладення договору надання послуг. Вищевказаний договір (розписки) підписаний відповідачкою, що свідчить про згоду сторін стосовно всіх істотних їх умов та про укладення таких договорів відповідно до вимог статті 1046 ЦК України. 4.7. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 4.8. Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 4.9. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). 4.10. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 4.11. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). 4.12. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 4.13. Відповідно до частин першої-четвертої статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. 4.14. Наявність оригіналу розписки у позивачів згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з надання послуг відповідачкою не виконано. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 27 червня 2018 року у справі №712/14562/17-ц. 4.15. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 4.16. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 4.17. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому проценти річних не є неустойкою у розумінні положень\~ст. 549 ЦК України. 4.18. Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. 4.19. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). 4.20. Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу, не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція). При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень\~Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"\~у наступному місяці. 4.21. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 4.22. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за період з червня 2021 року по листопад 2024 року інфляційні втрати становлять 29 940 гривень 03 копійки; 3% річних 6 283 гривень 35 копійок. 4.23. Суд погоджується з наданим представником позивачів розрахунком заборгованості інфляційних втрат та 3% річних та приймає його. 4.24. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 4.25. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований. На час розгляду справи судом відповідачкою не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку. 4.26. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 4.27. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 4.28. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). 4.29.\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 01.09.2020\~року \~у\~справі №216/3521/16-ц\~(провадження\~№ 14-714 цс 19) відступила від висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64 цс 19), зазначивши, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. \~Так, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК України\~і\~статей 4\~та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. 4.30. Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 4.31. У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. 4.32. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної позивачам компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності, які враховуються судом, що вказує на необхідність стягнення завданої моральної шкоди у сумі 2\~000 гривень. 4.33. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. V. Розподіл судових витрат 5.1. Частини перша, третя статті 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. 5.2. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша, друга статті 141 ЦПК України). 5.3. Вирішуючи заяву представника позивачів про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 гривень, суд виходить з такого. 5.4. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~від 05 липня 2012 року №5076-VI\~(надалі\~Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 5.5. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. 5.6. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 5.7. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 5.8. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 5.9. Відповідно до частини четвертої статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5.10. Як вбачається з пункту 5 долученої до матеріалів справи угоди про надання правової допомоги №28 від 15 березня 2023 року гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші умови врегульовані додатковою угодою. 5.11. Разом з тим, додаткової угоди, яка б містила вартість послуг адвоката, та відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, матеріали справи не містять. 5.12. Відтак, вимоги позивачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень задоволенню не підлягають. 5.13. Також, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 058 гривень 58 копійок (1263,22 * 83,8 / 100).

Outcome: partial