Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до відповідача,\~в якому\~просив розірвати договір підряду №10-9/2024 від 10 вересня 2024 року, що був укладений між [PERSON] і ФОП [PERSON] , та стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 118080 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 10 вересня 2024 року між сторонами укладено спірний договір підряду та додатковою угодою №1 від 10 вересня 2024 року до договору сторони погодили планування замовленої модульної лазні (продукції). На виконання умов додаткової угоди позивачем було сплачено відповідачу передоплату у сумі 118080 грн. Відповідно до умов договору після отримання передоплати модульна лазня мала бути виготовленою протягом 8 тижнів з моменту отримання передоплати, тобто до 20 листопада 2024 року. Проте на сьогоднішній день договір фактично не виконується, відповідач не може назвати жодних конкретних строків виконання договору, постійно називає різні причини своєї зайнятості та сплачені позивачем кошти не повернув. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною позовною заявою за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2025 року призначено судове засідання для розгляду справи. У судове засідання позивач та представник позивача, належним чином та завчасно сповіщені про дату і час розгляду справи, не з`явилися. До початку судового засідання від представника позивача Пітюренка Є.В. надійшла заява, у який він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити без його та позивача участі, а також не заперечував проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщений про дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. 10 вересня 2024 року між сторонами укладено договір підряду №10-9/2024, відповідно до умов якого відповідач, як підрядник, зобов`язався перед позивачем, як замовником, за завданням останнього власними та/або залученими силами і засобами, на свій ризик, з власних матеріалів та на власному виробництві виготовити споруду (надалі «продукція»), а також за домовленістю сторін здійснити інші, пов`язані із виробництвом та підготовкою для експлуатації продукції роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виготовлену продукцію та виконані роботи (а.с.13-17). Пунктом 2.1. указаного договору передбачено, що строки та графік виготовлення продукції та виконання робіт (їх окремих етапів) визначаються сторонами у додаткових угодах. Згідно пункту 4.1. договору підряду №10-9/2024 від 10 вересня 2024 року, ціна за цим договором включає відшкодування витрат підрядника (закупівля матеріалів для виробництва модульної споруди, оплата робіт з виготовлення модульної споруди, її транспортування) та оплату інших, пов`язаних з виробництвом та підготовкою до експлуатації продукції робіт, визначених у додаткових угодах до цього договору. Також 10 вересня 2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору №10-9/2024 від 10 вересня 2024 року, відповідно до якої вони узгодили планування лазні та матеріали для її виготовлення, вартість якої складає 196800 грн (а.с.19-20). Пунктом 4 та 5 вказаної додаткової угоди визначено, що передплата 60% складає 118080 грн та строк виготовлення модульної лазні складає 8 тижнів з моменту отримання передоплати за цим договором. На виконання умов пункту 4 Додаткової угоди №1 до договору №10-9/2024 від 10 вересня 2024 року відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 118080 грн (а.с.25,26). Станом на час розгляду справи відповідач не передав у визначений договором строк позивачу продукцію. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги у частині вимог про розірвання договору підряду судом ураховуються такі обставини. Підстави для зміни або розірвання договору визначені положеннями статті 651 ЦК України, відповідно до яких зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до частини другої статті 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Такі висновки щодо застосування вищезазначених норм ЦК України у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 25 вересня 2019 року в справі N318/2249/16-ц; 17 лютого 2021 року в справі N755/10345/18. У пункті 7.1. договору підряду передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань, передбачених договором та додатковими угодами до нього, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору. Договір підряду може бути розірваний за взаємною згодою сторін, шляхом укладення додаткової угоди до цього договору, або в односторонньому порядку у разі невиконання іншою стороною зобов`язань, за умови повідомлення про це у 20-денний строк (пункт 12.4). Позивачем надано суду копію повідомлення про відмову від спірного договору та повернення сплачених коштів передоплати в розмірі 118080 грн, яке було надіслано відповідачу 18 листопада 2024 року (а.с.30-32). Однак, такі вимоги позивача не були задоволені відповідачем. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Однак, при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що ним виготовлено та передано позивачу продукцію протягом 8 тижнів з моменту отримання передоплати за цим спірним договором (пункт 2.1. договору підряду, п.5 Додаткової угоди №1). Разом із цим, відповідачем не доведено наявність поважних причин невиконання ним своїх обов`язків по даному договору підряду щодо виготовлення модульної лазні. З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про розірвання договору підряду N10-9/2024 від 10 вересня 2024 року підлягають задоволенню. Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги у частині вимог про стягнення грошових коштів судом ураховуються такі обставини. Судом встановлено, що на виконання спірного договору підряду відповідачем отримано передоплату у розмірі 118080 грн (а.с.25-26). Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У частині першій та третій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша та друга статті 12 ЦПК України). Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача сплачених ним коштів в сумі 118080 грн також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн (1211,20 грн щодо майнової вимоги та 1211,20 грн щодо немайнової вимоги).

Outcome: approved