Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

В березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] 17.01.2024 року взяла у позивача в борг грошові кошти для власних потреб у розмірі 2000 доларів США, які зобов`язалася повернути позикодавцеві в повному обсязі своєчасно в строк до 31.12.2024 року, про що зазначено і власноручно підписаній [PERSON] розписці від 17.01.2024 року. У розписці [PERSON] також зазначила про можливість повернення позики від продажу автомобіля, який в подальшому нею був проданий без відома позивача та без його згоди. Попри це, станом на день подання позовної заяви сума позики відповідачкою так і не повернута позивачу, [PERSON] не здійснила жодного платежу за сумою позики. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 2000 доларів США. Ухвалою судді від 24.03.2025 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено сторонам строки на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення. В подальшому, після надання можливості сторонам по справі надати суду заяв по суті справи, ухвалою суду від 14.05.2025 року закрито підготовче провадження по справі за вказаним позовом та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до суду не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник позивача - адвокат Карун В. П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неприбуття суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відтак, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 17.01.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого та отримання відповідачем грошових коштів останньою було складено розписку, відповідно до якої позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в розмірі 2000 ( дві тисячі) доларів США та зобов`язалася повернути отримані кошти до 31.12.2024 року. Текст розписки також містить дату її складення (17.01.2024 року), прізвище, ім`я та по батькові позичальникам (відповідача), адресу проживання та власноручний підпис. Зазначена обставина підтверджуються копією розписки від 17.01.2024 року, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні та долучений до матеріалів справи. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Також, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі №361/8807/18). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ЦК України). У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України, грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті, таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як встановлено судом 17.01.2024 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняла в борг грошові кошти в розмірі 2000 доларів США та зобов`язалася повернути отримані кошти до 31.12.2024 року, про що відповідачем складена розписка від 17.01.2024 року. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Також, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі №361/8807/18). Разом з тим, відповідна розписка від 17.01.2024 року містить особистий підпис відповідача, та зобов`язальну умову щодо повернення отриманих грошових коштів у строк до 31.12.2024 року. Крім того, суд зазначає, що договір позики не визнавався недійсним в судовому порядку та є чинним, а оригінал розписки знаходиться у позивача, що також є свідченням невиконання відповідачем його зобов`язань за договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України згідно з якою якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Велика Палата Верховного Суду у Постанові по справі № 500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. За наслідками розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, які виникли у неї з договору позики від 17.01.2024 року, та не повернула грошові кошти в розмірі 2000 доларів США в строк до 31.12.2024 року, допустивши прострочення. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять. Відтак, відповідач зобов`язана повернути позивачу грошові кошти за договором позики в розмірі 2000 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved