Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

08.04.2025 позивач звернувся із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики №2631954 від 13.06.2024 в розмірі 24748,90 грн., яка складається з : 8000 грн. - заборгованості за основною сумою боргу; 1336,50 грн. - заборгованості за відсотками, 15412,40 грн. заборгованості за пенею. В обґрунтування позову зазначено, що 13.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №2631954. 14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) позивачу за плату належні йому Права Вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» - права Вимоги до Боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №34 від 08.10.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 24748,90 грн., яка складається з : 8000 грн. - заборгованості за основною сумою боргу; 1336,50 грн. - заборгованості за відсотками, 15412,40 грн. - заборгованості за пенею. В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора (ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»), вони б були перераховані на рахунки позивача та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Вищезазначений Договір позики укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним цифровим підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Таким чином, позивач стверджує, що [PERSON] має перед ним непогашену заборгованість за Договором позики №24748,90 від 13.06.2024 в розмірі 24748,90 грн., яку позивач просить стягнути та судові витрати (а.с. 1-3). 08.04.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 32-33). 14.04.2025 ухвалою судді відкрито провадження, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін (а.с. 36-37). 29.05.2025 представник відповідача - адвокат Якубовський О.О., через систему «Електронний суд» подав відзив, в якому вказав, що Договір позики № 2631954 між ТОВ «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем був укладений 13.06.2024, натомість договір факторингу № 14/06/21 між ТОВ «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений 14.06.2021, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником відповідача, відтак, у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло бути передане цим товариством на підставі договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Позивачем заявлено до стягнення 24748,90 грн. з яких 8000 грн. заборгованість за основною сумою позики. Разом із цим, сума позики відповідно до договору позики № 2631954, укладеного між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем 13.06.2024 становить 1000 грн., а не 8000 грн. як заявлено у позовній заяві. Відтак, позивачем не доведено факт передачі у борг за кредитним договором №2631954, укладеного між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем грошових коштів від позикодавця до позичальника в сумі 8000 грн., що виключає як право вимоги позивача з повернення коштів так і стягнення плати за їх користування у формі відсотків. За таких обставин заявлений позов не підлягає задоволенню за недоведеністю. Крім того зазначив, що у додатку №1 до договору позики № 2631954 загальну суму процентів було визначено на рівні 202,50 грн., а не 1336,50 грн. Отже, нарахування і стягнення процентів на цю суму є необґрунтованим. Відтак, позов, в частині заявлених до стягнення 1336,50 грн процентів, з цих підстав теж не підлягає задоволенню. Також, зазначив, що неустойка (пеня) була нарахована позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у період 13.06.2024 08.10.2024, тобто під час дії воєнного стану та після 24.02.2022. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 89-92). 03.06.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому вказала, що дія Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 продовжена, додатковою угодою, а тому перехід прав вимоги за Договорами позики, відбувся відповідно до діючого Договору факторингу №14/06/21, є правомірним і відповідає чинному законодавству. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок Позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. підписавши договір, Відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 99-113). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові зазначив, здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - адвокат Якубовський О.О., у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені письмово. Суд заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. 13.06.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем [PERSON] було в електронній формі укладено договір позики №2631954 (з фіксованою процентною ставкою). Сума позики 1000 грн., строком на 30 днів, дата повернення позики 13.07.2024. Денна процентна ставка 0,675%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день - 2,70%, пеня - 2,70%. Орієнтована реальна річна процентна ставка 842,69 %, орієнтована загальна вартість позики 1202,50 грн., підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором dHF184 (а.с. 4-6). 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено договір факторингу №14/06/21 (а.с. 8-10). За цим договором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), за плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах, які формуються згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п. 1.1.). Додатковою угодою №2 до цього договору (а.с.11) було внесено зміни до п. 1.3. договору, в частині повідомлення боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних. Додатковою угодою №7 від 13.06.2022 до цього договору (а.с. 12) п. 9.1. Договору викладено в наступній редакції: Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками, договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, ал у будь-якому випадку до повного його виконання сторонами, у випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік. У відповідності до додаткової угоди №41 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 13) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» уклали дану угоду про загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно із реєстром боржників №34 від 08.10.2024. В якості ціни продажу фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить від основної суми заборгованості. Однак, суд звертає увагу, що в даній додатковій угоді не зазначено загальної суми прав вимоги та суму, яка підлягає сплаті. Згідно з актом прийому-передачі Реєстру Боржників №34 від 11.04.2024 за Договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Реєстр Боржників №34 від 08.10.2024 кількістю 1013 боржників (а.с. 14). Відповідно до витягу з реєстру боржників №34 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 15), який сформовано представником позивача 21.03.2025, загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики №2631954 становить 24 748,90 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором позики №2631954 від 13.06.2024 за період з 08.10.2024 по 28.02.2025 (а.с. 16), станом на 28.02.2025 заборгованість за договором позики №2631954 від 13.06.2024 не погашена, залишок заборгованості складає 24 748,90 грн. Відповідно до ч.1\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України\~передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.2, 4\~ст.95 ЦПК України\~письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (ч.2\~ст.631 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.1,2 та 3 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи,якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року\~(далі - Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Як зазначено у\~статті 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ та підтвердження цілісності даних в електронній формі. В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту\~статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга\~статті 640 ЦК України\~передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Так, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором позики. Договір позики за своєю правовою природою є реальним договором. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за договором позики позивач (кредитор) зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та, у своїй сукупності і взаємозв`язку, достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема, факт надання та отримання грошових коштів, розмір заборгованості тощо. Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц) неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями\~закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором/договором позики можуть бути виписки за картковими рахунками (по кредитному договору). Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми\~Закону\~підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте, з досліджених доказів вбачається, що до позовної заяви позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача, як вказано у договорі позики. Тобто, позивач фактично не підтвердив належними та допустимими доказами факт виконання первісним кредитором зобов`язань щодо надання грошових коштів у розмірі визначеному у договорі позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №2631954 від 13.06.2024, а, відповідно, і не підтвердив факт виникнення у відповідача [PERSON] обов`язку повернути позику, сплатити проценти та інші платежі на умовах, визначених у цих договорах. До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості за спірним договором, здійснений представником позивача [PERSON] . При цьому, наданий позивачем розрахунок заборгованості, створений самим позивачем та не є первинними документами, які підтверджують факт отримання кредиту, користування ним, наявність та розмір заборгованості. Зокрема, розрахунок не містить даних про процентну ставку за якою нараховувались проценти, період та підстави їх нарахування, наявність чи відсутність нарахувань за понадстрокове користування кредитними коштами, тощо, та не узгоджується із умовами договору, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит ( додаток №1 до договору позики), де сума позики становить 1000 грн., а загальна вартість кредиту 1\~202,50 грн. Інформація зазначена в цьому розрахунку заборгованості і сам розрахунок заборгованості, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути належними та допустимими доказами наявності заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази факту існування та розміру заборгованості відповідача [PERSON] за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №2631954 від 13.06.2024 перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ». Також, позивач стверджує, що на підставі договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за договором позики договором позики (на умовах повернення позики №2631954 від 13.06.2024 в кінці строку позики). Втім, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що до нього перейшло право вимоги за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № №2631954 від 13.06.2024 (реєстр боржників № 34). Зокрема, судом встановлено, що договір позики №2631954 від 13.06.2024 між ТОВ та відповідачем у цій справі, укладений 25.01.2024, тобто після укладення 14.06.2021 року договору факторингу між «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за умовами якого клієнт ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передав фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, та які зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги ( п.1.1 договору факторингу) та за п.2.2.1 договору факторингу дійсних прав вимог. Так, згідно з ч.1\~ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст.514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, відповідно до частини першої\~статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно зі\~статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 2631954 від 13.06.2024 , суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в контексті того, чи передбачалася можливість передачі майбутніх прав вимоги. Згідно п.1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Суд звертає увагу на те, що договір факторингу №14/06/21, не містить положень, які б свідчили про те, що клієнт відступив фактору Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників. Відтак, аналіз положень Договору факторингу дає підстави вважати, що вимога до боржника [PERSON] не могла входити у Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, а сам договір факторингу не передбачає передачу абстрактних вимог за кредитними договорам, які будуть укладені у майбутньому, як і додатки до такого. За таких обстави, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] грошових коштів на підставі та на умовах договору позики договору позики № 2631954 від 13.06.2024, наявності та розміру заборгованості відповідача за цим договором, порядку та підстав нарахування відсотків, періоду такого нарахування та процентної ставки, за якою такі нарахування здійснювалися тощо. Також, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому\~законом\~порядку набуло статус нового кредитора за договором позики №2631954 від 13.06.2024 до відповідача, а відтак і право вимоги до нього. Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що в позові ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 2631954 від 13.06.2024 необхідно відмовити повністю. Судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено повністю, витрати позивача по сплаті судового збору, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed