Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позиція сторін у справі У червні 2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що дитина з 2013 року проживає разом із рідною сестрою [PERSON] - [PERSON] , яка повністю займається вихованням та опікою дитини. Батьки самоусунились від виховання дитини, склали нотаріальні заяви, в яких погоджуються із позбавленням батьківських прав та не заперечують щодо призначення опікуном [PERSON] , [INFO] , громадянки [PERSON] . Відзив на позов не надходив. В судове засідання позивач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, до суду подала заяву про вирішення спору за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Процесуальні дії Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у цивільній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини справи Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . Позивач з дитиною проживають за адресою [ADDRESS] Згідно Характеристики учня 6А класу ліцею №80 Печерського району міста Києва, [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу. За час навчання зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований учень. Виявляє інтерес до навчання, мас достатній рівень навчальних досягнень. Уважний та старанний хлопчик. Має гарно розвинену пам`ять. У громадському житті класу активний, до доручень ставиться відповідально. Розсудливий, врівноважений, користується авторитетом серед однокласників. Конфліктів із вчителями та учнями школи не мав. Ввічливий, з повагою ставиться до дорослих та однолітків. Негативному впливу не піддається, має свою власну думку і вміє її відстоювати. Педагогічний колектив і класний керівник сприймають [PERSON] позитивно, підтримують його і надають потрібну допомогу в навчанні та вирішенні особистих питань. Дитина проживає з тіткою та бабусею, вихованням [PERSON] займається його рідна тітка [PERSON] . Мама і тато [PERSON] не цікавляться його навчанням, не відвідують батьківські зустрічі з класним керівником. Класний керівник не має контактів з батьками хлопчика, тому всі питання що стосуються навчання [PERSON] вирішує з тіткою [PERSON] . [PERSON] . 22 вересня 2023 року під час освітнього процесу батько [PERSON] прийшов до школи у стані з ознаками алкогольного сп`яніння. Використовуючи нецензурні слова, він вимагав відпустити хлопчика з уроків. Адміністрація наголосила на тому, що під час освітньою процесу заклад освіти несе відповідальність за життя та здоров`я дитини і запропонували батькові зустрітись з дитиною в інший час, узгодивши його з Позивачем. Згідно Довідки від 14 червня 2024 року Позивач проходить військову службу в Військовому інституті телекомунікацій та інформації з 31 березня 2021 року. Па даний час займає посаду Спеціаліст-оператор. Дохід за період з 01.06.2023 по 31.05.2024 склав 307 000, 19 грн. Згідно з Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, складеним Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією, Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , як таких, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини У вказаному висновку зазначено наступне. В матеріалах справи маються нотаріально посвідчені заяви гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , відповідно до яких вони погоджуються з тим, щоб їх позбавили батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та не заперечують щодо призначення опікуном над дитиною - гр. [PERSON] . Відповідно до характеристики ліцею № 870 Печерського району міста Києва, де малолітній навчається в 6 класі, мама і тато [PERSON] не цікавляться його навчанням, не відвідують батьківські зустрічі з класним керівником. Класний керівник не має контактів з батьками хлопчика, тому всі питання, що стосуються навчання [PERSON] , вирішує з тіткою - гр. [PERSON] , яка займається її вихованням. Гр. [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [INFO] . Квартира однокімнатна, облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. У дитини окреме місце для відпочинку та навчання. В наявності сезонний одяг, взуття, канцелярські прилади в достатній кількості. В ході бесіди з дитиною, [PERSON] розповів, що з дитинства проживає з тіткою - гр. [PERSON] , яка повністю займається його вихованням, навчанням та утриманням. Своїх батьків [PERSON] не пам`ятає, додав, що за останні вісім років вони йому не телефонували, не цікавились його життям, здоров`ям, успіхами у навчанні та виказав бажання, щоб його опікуном призначили тітку - гр. [PERSON] . Позиція суду та оцінка аргументів сторін Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, наявність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки позивачем доведено та судом встановлено наявність такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батьків від виконання їх батьківських обов`язків, адже дітьми вони не цікавляться взагалі, належних умов для їх проживання, виховання, догляду не створюють, склали нотаріально посвідчені заяви, в яких вони погоджуються з тим, щоб їх позбавили батьківських та не заперечують щодо призначення опікуном над дитиною - гр. [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 ЦК України). Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст. 59 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування подала до суду подання про доцільність встановлення опіки над малолітньою дитиною, в якому вважає за доцільне встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначити йому опікуна - рідну тітку - [PERSON] . Суд, враховує, що дитина висловила бажання проживати разом із рідною тіткою [PERSON] , яка створила усі належні умови для повноцінного гармонійного виховання дитини, орган опіки та піклування звернувся із відповідним поданням, а відтак приходить до висновку про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , та призначення йому опікуна - рідну тітку - [PERSON] . За правилами статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачів у рівних частинах на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved