Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати недійсними договори дарування часток та акти приймання-передачі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.», укладені між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1,66% статутного капіталу, що становить 284 631,52 грн.; між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315,76 грн.; між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315,76 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2020 по справі №369/7253/16-ц, залишеним в силі постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2021 стягнуто: з [PERSON] на користь [PERSON] 1/7 частину боргу спадкодавця [PERSON] , що становить 1 165 714, 12 грн у межах вартості спадкового майна; [PERSON] на користь [PERSON] 1/7 частину боргу спадкодавця [PERSON] , що становить 1 165 714, 21 грн у межах вартості спадкового майна; [PERSON] на користь [PERSON] 1/7 частину боргу спадкодавця [PERSON] , що становить 1 165 714, 21 грн у межах вартості спадкового майна; [PERSON] на користь [PERSON] 1/7 частину боргу спадкодавця [PERSON] , що становить 1 165 714, 21 грн у межах вартості спадкового майна. Також, згідно з вказаним судовим рішенням, визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право власності на майно померлого спадкодавця - [PERSON] , а саме: - 182 акції Публічного акціонерного товариства «Київське агентство повітряних сполучень «Кий Авіа» (код ЄДРПОУ 01130578); - частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Авіа-Експрес» (код ЄДРПОУ 30370439) розміром 6,4%; - частку в статутному капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (код ЄДРПОУ 30184757) розміром 0,83%. - 1/7 частину земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3222483201:02:001:5024, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується за адресою: [ADDRESS] . - 1/7 частину земельної ділянки площею 0,0577 га, кадастровий номер 3222483201:02:001:5025, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] - 1/7 частину земельної ділянки площею 0,1437 га, кадастровий номер 3222483201:01:010:0063, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: Києво-Святошинський район, село Забір`я. - 1/7 частину земельної ділянки площею 0,0942 га, кадастровий номер 3222483201:01:010:0080, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: Києво-Святошинський район, село Забір`я. Отже, відповідно до зазначеного судового рішення [PERSON] є Кредитором (Стягувачем), а відповідачі - Боржниками. На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2020 по справі № 369/7253/16-ц за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були зареєстровані частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» та зазначені особи стали його учасниками, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.08.2021№ 305921300053. Відповідно до витягу, право власності на частки у Статутному капіталі вказаних осіб та внесення змін до реєстру зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Стрельченко О.В. В подальшому, зазначеними особами їх частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» були відчужені на користь третьої особи - [PERSON] , що підтверджується зокрема: актом приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 30.05.2021, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки в статутному капіталі на користь [PERSON] ; Актом приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 04.06.2021, відповідно до якого [PERSON] подарувала належну їй частку в статутному капіталі на користь [PERSON] та Актом приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 12.06.2021, відповідно до якого [PERSON] подарувала належну їй частку в статутному капіталі на користь [PERSON] . На даний час [PERSON] є учасником ТОВ «С.Л.В.» з часткою, розмір якої становить 569 263,04 грн статутного капіталу Товариства, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2021 № 355499971062. Акти приймання - передачі часток в статутному капіталі були засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Стрельченко О.В., подальші реєстраційні дії щодо зміни складу учасників також здійсненні зазначеним нотаріусом. Отже, відчуження своїх часток [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відбулось шляхом укладення договорів дарування. Відповідачі були обізнані з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з них частини боргу померлого спадкодавця на користь [PERSON] , однак не зважаючи на це рішення відчужили належні їм на праві власності частки в статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» на користь третьої особи. За переконанням позивача фіктивність вчиненого сторонами правочину підтверджується наданими суду доказами. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знали про рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, оскільки ці особи брали участь у судовому засіданні, у суді як першої, так і апеляційної інстанції, через свого представника. Крім того, цими ж особами була підписана апеляційна скарга, а в подальшому ними були вчинені дії спрямовані на реєстрацію їх права власності на частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.». Реєстрація права власності відбулась на підставі зазначеного судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили. Отже, вступна та описова частина рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та постанови Київського апеляційного суду, в яких зазначено, що інтереси відповідачів представляє їх адвокат, підтверджують обізнаність відповідачів про наявність боргових зобов`язань. Особа, на користь якої були відчужені частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» - [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.10.1986, виданого Брежнівським відділом ЗАГС м. Москви, актовий запис № 4953. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братами та сестрами [PERSON] , що не підлягає доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлено у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області. Відчуження належних на праві власності часток, шляхом укладення договору дарування, відбулось безпосередньо після набранням законної сили рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, залишеного в силу постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2021. Рішення Київського апеляційного суду набрало законної сили 18.05.2021, після того справа з Київського апеляційного суду була направлена до суду першої інстанції - Києво-Святошинського районного суду Київської області, в якому відповідачами і була отримана належним чином засвідчена копія цього рішення. Через декілька днів після отримання судового рішення і відбулось укладення договорів дарування часток в статутному капіталі між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 04.062021 та 12.06.2021 такі ж самі договори на користь [PERSON] були укладені [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] не є близьким родичем [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отже дії щодо відчуження ними своїх часток [PERSON] шляхом дарування, без будь-якої економічної вигоди для цих осіб, містять ознаки фіктивності. Фіктивність укладених правочинів також підтверджується одночасністю (протягом 2 тижнів) укладених правочинів (договорів дарування та актів приймання-передачі часток). Всі особи є боржниками, борг яких виник з однієї підстави - рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, рішення про відчуження своїх часток всі боржники прийняли майже одночасно і протягом 2 тижнів безоплатно, шляхом укладення договору дарування, відчужили належні їм частки в статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.», тим самим позбавили можливості стягувача - [PERSON] , в межах виконавчого провадження, звернути стягнення на це майно. Такі дії боржників вчинені ними без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, дії сторін цього договору направлені на фіктивний перехід права власності на частки в статутному капіталі Товариства до близького родича одного з Боржників та з метою приховати це майно від примусового відчуження для погашення грошових зобов`язань. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що при укладенні договорів дарування часток в статутному капіталі товариства воля відповідачів не відповідала зовнішньому прояву та не мала на меті реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами. Зокрема, боржники - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відчужили майно після набрання законної сили рішення суду першої інстанції про стягнення з них заборгованості, майно відчужено на підставі безвідплатних договорів близькому родичу одного з боржників - матері, після відчуження спірного майна вартості іншого майна боржників буде недостатньо для погашення вимог перед кредитором. Отже, позивач вважає, що надані суду докази дають підстави для висновку про фраудаторність укладених між сторонами правочинів. Враховуючи викладене, Позивач вважає, що договори дарування та акти приймання-передачі часток в статутному капіталі є фіктивними, що не направлені на реальне настання наслідків - перехід права власності, а укладені з метою ухилення від виконання зобов`язання перед позивачем, що підтверджується викладеними вище доводами, як стверджує сторона позивача, а відтак ці правочини підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2021 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання, учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Цього ж дня, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва вжиті заходи забезпечення позову до вирішення справи по суті шляхом накладення арешту на частку [PERSON] у розмірі 569 263 (п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят три) грн 04 коп, що становить 3,32% статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.». Копію ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, разом із позовною заявою та додатками до неї відповідач [PERSON] отримала 01.10.2021, відповідач [PERSON] - 12.10.2021, третя особа приватний нотаріус КМНО Стрельченко О.В. - 01.10.2021. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копії вказаних документів не отримали, конверти повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Третя особа ТОВ «С.Л.В.» копії вказаних документів не отримала, конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». 29.10.2021 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач посилається на те, що зазначений спір віднесений до юрисдикції господарських судів, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження у даній справі підлягає закриттю. Крім того, відповідач зазначає, що кредитор не направляв спадкоємцям вимогу про сплату боргу у межах вартості успадкованого майна шляхом одноразового платежу. Також позивачем перелічується тільки успадковане майно без зазначення його вартості, внаслідок чого не можливо визначити конкретний розмір вимоги кредитора - позивача. Отже, кредитор не вчинив жодної дії, передбаченої ЦК України, для задоволення своїх вимог у законний спосіб. Отже, укладення договорів дарування часток в статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» не порушує законних прав та інтересів кредитора - позивача у справі. На даний час не визначені межі відповідальності спадкоємців, оскільки не визначена вартість успадкованого майна. Тому за переконанням [PERSON] оскаржувані договори дарування укладені у відповідності до норм цивільного законодавства та відповідають дійсним намірам сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.10.2022 зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олена Володимирівна, товариство з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.», про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток та актів приймання-передачі часток у статутному капіталі товариства, до розгляду Верховним Судом касаційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2020 та постанови Київського апеляційного суду від 18.05.2021 у цивільній справі № 369/7253/16-ц. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2023 поновлено провадження у даній цивільній справі, справа призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.01.2024 за клопотання представника позивача витребувані докази у справі, а саме: -в Шевченківській районній у місті Києві державної адміністрації (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 24) належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 7, ідентифікаційний код 30184757). -у [PERSON] оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 7, ідентифікаційний код 30184757) від 29 травня 2021 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1,66% статутного капіталу, що становить 284 631 (двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять одна) грн. 52 коп. -у [PERSON] оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 7, ідентифікаційний код 30184757) від 29 травня 2021 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1,66% статутного капіталу, що становить 284 631 (двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот тридцять одна) грн. 52 коп. -у [PERSON] оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 7, ідентифікаційний код 30184757) від 12 червня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315 (сто сорок дві тисячі триста п`ятнадцять) грн. 76 коп. -у [PERSON] оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 7, ідентифікаційний код 30184757) від 04 червня 2021 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315 (сто сорок дві тисячі триста п`ятнадцять) грн. 76 коп. 01.03.2024 з Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (до суду надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.06.2024 за клопотання представника позивача витребувані докази у справі, а саме: у [PERSON] : -оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (код ЄДРПОУ: 30184757, вул. Мала Житомирська, буд. 7, м. Київ) від 29.05.2021, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1,66% статутного капіталу, що становить 284 631, 52 грн та його належним чином засвідчену копію; -оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (код ЄДРПОУ: 30184757, вул. Мала Житомирська, буд. 7, м. Київ) від 12.06.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315,76 грн та його належним чином засвідчену копію; -оригінал договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (код ЄДРПОУ: 30184757, вул. Мала Житомирська, буд. 7, м. Київ) від 04.06.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 0,83% статутного капіталу, що становить 142 315,76 грн та його належним чином засвідчену копію. 02.09.2024 до суду надійшло клопотання представника [PERSON] - [PERSON] , у якому остання повідомила, що зі слів [PERSON] оригінали договорів дарування часток у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» укладених з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в неї не зберіглися. Внаслідок активних бойових дій в м. Києві в лютому 2022 року вона виїхала за кордон, тому вказані договори не зберіглися. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2024 закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , інші відповідачі є братами та сестрами, у них один батько та різні матері. Усі відповідачі були обізнані про рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2020 у справі № 369/7253/16-ц, користувалися послугами правничої допомоги, а тому укладені ними договори дарування часток в статутному капіталі протягом фактично 10 днів після набрання рішенням законної сили, свідчить про фраудаторність укладених між сторонами правочинів. Відповідачів та треті особи, в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, суд про причини не явки не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, надані позивачем відеозаписи та фото, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.06.2020 у справі № 369/7253/16-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18.05.2021 стягнуто з кожного із відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 1/7 частині боргу спадкодавця [PERSON] , що становить 1 165 714, 21 грн, з кожного, у межах вартості спадкового майна та визнано за кожним з них право власності на майно померлого спадкодавця - [PERSON] , а саме: 182 акції Публічного акціонерного товариства «Київське агентство повітряних сполучень «Кий Авіа» (код ЄДРПОУ 01130578); частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Кий Авіа-Експрес» (код ЄДРПОУ 30370439) розміром 6,4%; частку в статутному капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» (код ЄДРПОУ 30184757) розміром 0,83%; 1/7 частину земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 3222483201:02:001:5024, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташовується за адресою: [ADDRESS] ; 1/7 частину земельної ділянки площею 0,0577 га, кадастровий номер 3222483201:02:001:5025, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] ; 1/7 частину земельної ділянки площею 0,1437 га, кадастровий номер 3222483201:01:010:0063, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] ; 1/7 частину земельної ділянки площею 0,0942 га, кадастровий номер 3222483201:01:010:0080, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується за адресою: [ADDRESS] . Постановою Верховного суду від 27.09.2023 у справі № 369/7253/16-ц рішення суду першої та апеляційної інстанції, в частині стягнення з відповідачів грошових коштів на користь позивача, залишено без змін. Після прийняття Київським апеляційнім судом постанови від 18.05.2021 у справі № 369/7253/16-ц, відповідачами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» та відповідачі стали учасникам цього Товариства. Право власності відповідачів на частки у статутному капіталі та внесення змін до реєстру зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Стрельченко О.В. В подальшому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] їх частки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.» були відчужені на користь [PERSON] , що підтверджується наступними доказами: - Акт приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 30.05.2021, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм частки в статутному капіталі на користь [PERSON] . - Акт приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 04.06.2021, відповідно до якого [PERSON] подарувала належну їй частку в статутному капіталі на користь [PERSON] . - Акт приймання передачі частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» від 12.06.2021, відповідно до якого [PERSON] подарувала належну їй частку в статутному капіталі на користь [PERSON] . Акти приймання - передачі часток в статутному капіталі були засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Стрельченко О.В., подальші реєстраційні дії щодо зміни складу учасників також здійсненні цим нотаріусом. Станом на час розгляду справи [PERSON] є учасником ТОВ «С.Л.В.» з часткою, розмір якої становить 569 263,04 грн статутного капіталу Товариства, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.06.2021 № 355499971062. Як передбачено ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у ст. 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17) звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами. Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Зокрема, дії спрямовані на відчуження майна, особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання, заниження нею вартості майна при відчуженні, а також невжиття протягом тривалого часу до відчуження майна заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами. При цьому фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019, за наслідками розгляду цивільної справи № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були обізнані з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з них частини боргу померлого спадкодавця на користь [PERSON] , однак не зважаючи на це рішення відчужили належні їм на праві власності частки в статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.» на користь [PERSON] . Суд враховує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знали про рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, оскільки ці особи брали участь у судовому засіданні, у суді як першої, так і апеляційної інстанції, через свого представника. Крім того, цими ж особами була підписана апеляційна скарга, а в подальшому ними були вчинені дії спрямовані на реєстрацію їх права власності на частки у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.». Реєстрація права власності відбулась на підставі зазначеного судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили. Отже, вступна та описова частина рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області та постанови Київського апеляційного суду, в яких зазначено, що інтереси відповідачів представляє їх адвокат, підтверджують обізнаність відповідачів про наявність боргових зобов`язань. [PERSON] є матір`ю відповідача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.10.1986, виданого Брежнівським відділом ЗАГС м. Москви, актовий запис № 4953. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є рідними братами та сестрами [PERSON] , що не підлягає доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, оскільки встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області та постановою Київського апеляційного суду. [PERSON] не є близьким родичем [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , отже дії щодо відчуження ними своїх часток [PERSON] шляхом дарування, без будь-якої економічної вигоди для цих осіб, містять ознаки фіктивності. Дії відповідачів, щодо відчуження ними своїх часток шляхом укладення договору дарування, вчинені ними без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими правочинами, дії сторін цього договору направлені на фіктивний перехід права власності на частки в статутному капіталі Товариства до близького родича одного з відповідачів та з метою приховати це майно від примусового відчуження для погашення грошових зобов`язань. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що при укладенні договорів дарування часток в статутному капіталі товариства воля відповідачів не відповідала зовнішньому прояву та не мала на меті реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відчужили майно після набрання законної сили рішення суду першої інстанції про стягнення з них заборгованості, майно відчужено на підставі безвідплатних договорів близькому родичу одного з відповідачів - матері [PERSON] , після відчуження спірного майна вартості іншого майна відповідачів буде недостатньо для погашення вимог перед кредитором. Вказана позиція цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18 вказано, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення суми позики, діє очевидно недобросовісно і зловживає правами стосовно кредитора. Водночас будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Аналогічні висновки також висловлені Верховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справах № 910/7976/17, № 904/7905/16 та № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 та від 26.05.2021 у справі № 727/2525/20. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, якій відповідають положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, судом було встановлено про наявність ознак фраудторності правочину щодо укладених договорів дарування та актів приймання-передачі часток у статутному капіталі ТОВ «С.Л.В.». Так, укладені між сторонами договори не мали на меті настання реальних наслідків, а були укладені сторонами з метою встановлення неплатоспроможності відповідачів, що встановлено судом, з огляду на суб`єктний склад та безоплатність укладеного договору, за відсутності будь-яких спростувань та тверджень зі сторони відповідачів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). З огляду на висновки суду щодо наявності порушення цивільних прав позивача при укладенні оспорюваних Договорів відповідачами та у розрізі даного спору, і правовідносин між сторонами, суд доходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування часток та актів приймання-передачі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «С.Л.В.». В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved