Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Ю.Д., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі виконавчого напису № 10422, вчиненого 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. за заявою АТ КБ «ПриватБанк» відкрито виконавче провадження № 55805299. Вважав, що вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріус порушив вимоги ЗУ «Про\~нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, не перевірив безспірність заборгованості, а кредитний договір, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк» нотаріально не посвідчений, у зв`язку із чим вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Уточнивши позовну заяву зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 та ч. 6 ст.\~42\~Закону України\~«Про органи\~та осіб,\~які здійснюють\~примусове виконання\~судових рішень\~і рішень\~інших органів» виконавче провадження № 55805299 від 15.02.2018 передано приватному виконавцю Пашкову Ю.Д., на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1637/5 від 04.05.2023 у зв`язку з зупиненням діяльності приватного виконавця Попляка В.В., на строк його тимчасової відсутності, а також просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. Представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» надав суду письмові пояснення в яких просив відмовити у задоволені позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначив, що відповідно до умов кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. У порушення умов кредитного договору [PERSON] не виконав належним чином взяті на себе грошові зобов`язання, а тому, банк як кредитодавець набув право стягнення заборгованості в позасудовому порядку і 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієм А.А. вчинено виконавчий напис № 10422, про стягнення з боржника [PERSON] заборгованісті за кредитним договором б/н від 22.10.2013. Вважав, що позивачем не надано до суду жодних контррозрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності у нього боргу перед банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання [PERSON] зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису, а отже він належними доказами не спростовує, а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. Крім того просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку. 07 липня 2023 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова прийнято позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.07.2024 задоволено клопотання позивача забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 10422 від 27.10.2017. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, на підставі наданих доказів. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа державний виконавець виконавчого округу Харківської області Пашков Ю.Д. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа державний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис зареєстрований за № 10422, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 209145,05 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляком В.В. 15.02.2018 відкрито виконавче провадження № 55805299 на підставі вказаного вище виконавчого напису нотаріуса, про примусове стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 209145,05 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису 1800,00 грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. (а.с. 9) 21.02.2018 приватним виконавцем Попляком В.В. винесено постанову про виправлення помилки в процесуальному документі, постанові про відкриття виконавчого провадження № 55805299 від 15.02.2018, а саме замість суми стягнення 209145,05 грн., зазначив суму до стягнення 210945,05 грн. (а.с. 203). На підставі наказу Міністерства юстиції України № 1637/5 від 04.05.2023 та відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 та ч. 6 ст.\~42\~Закону України\~«Про органи\~та осіб,\~які здійснюють\~примусове виконання\~судових рішень\~і рішень\~інших органів» у зв`язку з зупиненням діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В., посвідчення № 0211, виданого 16.08.2018, на строк його тимчасової відсутності 12.06.2023 виконавче провадження № 55805299 від 15.02.2018 передано приватному виконавцю Пашкову Ю.Д., що підтверджується копіями постанов про передачу та прийняття виконавчого провадження. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д. № 21190 від 16.12.2024 приватний виконавець Попляк В.В. паперові матеріали виконавчого провадження № 55805299 йому не передав, а за обліком в системі АСВП у виконавчому провадженні № 55805299 відсутні будь які скан-копії документів на підставі яких відкрите виконавче провадження. Суд за клопотання позивача приймав заходи до витребування доказів, однак копії виконавчого напису на виконання ухвал суду не надано як відповідачем так і третіми особами, а отже виконавчий напис не був предметом дослідження суду. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду відповідачем документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги ту обставину, що разом з наданою суду копією вимоги про усунення порушень за кредитним договором б/н від 22.10.2013 станом на 18.08.2017, яка не має дати складання, суду не надано доказів на підтвердження отримання її [PERSON] , а також надання зазначених документів нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВС, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Стосовно доводів\~представника відповідача\~про пропуск загального строку позовної давності звернення до суду оскільки, про виконавчий напис № 10422 [PERSON] стало відомо у березні 2018, а звернувся він до суду лише 26.06.2023 тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, то суд зазначає наступне... Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За ст.\~253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України\~№ 530-ІХ\~від 17\~березня 2020\~року «Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України,\~спрямованих на\~запобігання виникненню\~і поширенню\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом №\~540-IX розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції Закону України\~від 30\~березня 2020\~року №\~540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» запроваджено воєнний стан в Україні. З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності встановленою ст. 257 ЦК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне… Постановою КЦС ВС від 19 жовтня 2022 року в справі N 743/1481/21 визначено: "Позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору як за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, так і на наступних стадіях цивільного процесу (при поданні апеляційної та касаційної скарг)". У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1073, 60 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В тому числі, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. Стороною позивача суду надано копію договору надання правової допомоги від 04.01.2021, копію квитанції № 1 від 05.01.2021, відповідно до якого сторони погодили, що розмір гонорару адвоката складає 15000,00 грн. і до суми гонорару не входять підтверджені витрати адвоката, пов`язані з виконанням цього договору, такі витрати компенсуються клієнтом. Розрахунок часу наданої правової допомоги від 04.02.2021 в якому зазначено перелік виконаних робіт адвокатом, а саме: 04.01.2021-05.01.2021 - отримання та розгляд документів, необхідних для подання позовної заяви;04.01.2021-05.01.2021 перевірка наявності права на подання позовної заяви та повноти матеріалів для її обґрунтування; 04.01.2021-25.01.2025 вивчення нормативних актів та наукової літератури; 04.01.2021-25.01.2025 підготовка документів для пред`явлення позову; 04.01.2021-04.02.2021 складання позовної заяви, а також передбачена участь у судових засіданнях. З розрахунку часу вбачається, що правова допомога надавалася [PERSON] за період з 04.01.2021 по 04.02.2021, проте позовна заява за підписом [PERSON] датована 30.10.2020 а подана до суду 26.06.2023, уточнення до позову за підписом [PERSON] ним подано 15.01.2024, 15.02.2024 та 21.03.2024, що не дає суду можливості зрозуміти, як відомості про надані адвокатом послуги у 2021 році стосуються позовної заяви, датованої 30.10.2020. До того ж, у переліку послуг, наведеному у розрахунку, зазначено відомості про участь адвоката у судових засіданнях з кількістю витраченого часу - одна година за час очікування кожного судового засідання та участі в ньому (розмір МЗП складає 6000,00 грн). Проте за час розгляду справи адвокат Боднарчук С.Я. в жодному судовому засіданні участі не приймав. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно зі ст. 1 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (ч. 1 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в ч. 1, ч. 2 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19, від 21.04.2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20). Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30). Згідно з матеріалами справи МІЖ [PERSON] та адвокатом Боднарчук С.Я. 04.01.2021 укладено «договір про надання правової допомоги» щодо здійснення представництва адвоката інтересів клієнта з питань оскарження в судовому порядку виконавчого напису № 10422 вчиненого 27.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. При цьому достеменно встановлено, що хоча позовна заява і датована 30.10.2020 однак подана суду після укладання договору 26.06.2023, а в подальшому до суду надходили і уточнення позову. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача подано заперечення проти стягнення витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до положень ст. 137 ЦПК України та зазначив, що при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована як ціна позову, яку вказав позивач у позовній заяві, так і критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. При цьому, розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспільномірним, тобто явно завищеним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та ч. 6 ст. 126 ГПК України). Враховуючи вказане, суд бере до уваги заперечення представника АТ КБ «ПриватБанк» щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу в частині незначної складності справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження та обставин укладання та виконання умов договору про правничу допомогу . Суд, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, дійшов висновку, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. На підставі викладеного,

Outcome: approved