Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

04.12.2024р. [PERSON] (далі - заявник) звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого у Журнале учета и выдачи актов на право пользование землей (російською) за № 064 від 26.02.1993р. про надання у постійне користування земельної ділянки площею 38,3 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства на території Адамівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Заява обґрунтована тим, що заявнику на праві постійного користування належить земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства площею 38,3 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею виданого у 1993р. При видачі вказаного акту було допущено розбіжності у написанні прізвища заявника, а саме згідно паспорту громадянина України його прізвище [PERSON] , а в державному акту - [PERSON] . У зв`язку з вказаними розбіжностями заявник має проблеми щодо реалізації права користування наданою йому земельною ділянкою у постійне користування для ведення фермерського господарства. Виправити помилку у державному акті не має можливості оскільки виправлення орфографічних помилок відбувалося до 2013р. шляхом видачі нових державних актів замість тих, що містять помилки. З 2013р. державні акти не видаються, отже отримати новий акт замість того, в якому допущена помилка, неможливо. Заявник [PERSON] у судових засіданнях 04.02.2025р. та 10.03.2025р. заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Заявник та його представник [PERSON] в судове засідання 11.04.2025р., 23.05.2025р. та 06.06.2025р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас 04.06.2025р. представник заявника звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його та заявника відсутності. Представник заінтересованої особи Врадіївської селищної ради в судові засідання не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Водночас 02.06.2025р., звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність представника, у зв`язку з завантаженістю в роботі. З огляду на приписи ст.ст. 211, 223 та 294 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників судового розгляду, які не з`явилися в судове засідання, оскільки неявка останніх не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідив матеріали справи, судом встановлено таке. Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.09.1959р. Врадіївським рай бюро ЗАГС Миколаївської області, у ньому на російській мові зазначено прізвище ім`я та по батькові дитини [PERSON] , [INFO] , батьками якої записано на російській мові [PERSON] та [PERSON] . З записів у трудовій книжці [NUMBER] зроблених на російській мові зазначено, що вона заведена 24.12.1984р. колгоспом Октябрь (надалі реорганізованого в КСП Колос, СКВК Колос) на ім`я [PERSON] , [INFO] , в члени якого останній прийнятий у грудні 1984р. та звільнений з його членів 09.01.2002р. в зв`язку з ліквідацією підприємства. 26.02.1993р. рішенням Жовтневої сільської ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області Про організацію фермерських господарств та виділення їм земельних ділянок, на виконання постанови Верховної ради України від 20.12.1991р. про порядок введення в дію Закону Про селянські (фермерські) господарства пункту 3, вирішено, розглянувши проекти відведення земель, складені Миколаївським філіалом Інституту землевпорядкування, що сесія сільської ради народних депутатів одобрює і виділяє земельні ділянки для ведення фермерського господарства із земель запасу колгоспу Октябрь громадянину [PERSON] площею 38,3 га ріллі. Згідно державного акту на право постійного користування землею він виданий на ім`я [PERSON] , який проживає в с. Адамівка, в тому, що йому Жовтневою сільською радою народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області України надається у постійне користування 38,3 га землі в межах згідно з планом землекористування для ведення фермерського господарства у відповідності з рішенням Жовтневої сільської ради народних депутатів від 26.02.1993р. Акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 064. У витязі з складеного на російській мові Журнала учета выдачи актов на право пользование землей під порядковим номером 64 значиться на російській мові [PERSON] № акту 064. Відповідно до довідки № 8-14-0.140-1860/22-24 від 25.06.2024р. виданої відділом № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин - згідно запису в Журнале учета выдачи актов на право пользование землей Державний акт на право постійного користування землею зареєстрований на ім`я [PERSON] за № 064. 24.01.2000р. [PERSON] , [INFO] , уродженець смт Врадіївка Миколаївської області документований паспортом громадянина України серії та номеру [NUMBER] , що виданий Врадіївським РВ УМВС України в Миколаївській області, та він же з 24.01.2000р. зареєстрований за адресою: с. Адамівка Врадіївського району Миколаївської області. 23.09.2019р. сформовано Витяг № НВ-4807423592019 з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 4822380100:01:000:1709, місце розташування якої Адамівська сільська рада Врадіївського району Миколаївської області, форма власності - державна, площа 37,6000, дата державної реєстрації земельної ділянки 23.09.2019р., правокористувач - [PERSON] , підстава - рішення органу місцевого самоврядування Жовтневої сільської ради 26.02.1993р. б/н, державний акт від 26.02.1993р. б/н. Згідно з довідкою № 35 від 26.06.2024р. виданої в.о. старости [PERSON] заявник [PERSON] , [INFO] , проживає в с. Адамівка Первомайського району з 1980р. та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні 10.03.2025р. свідок [PERSON] надав показання, що знає про надання заявнику земельної ділянки, якою площею не знає. Це було ще при колгоспі, при виході з нього, вже при незалежній Україні. Точно рік не пам`ятає. Знає заявника з 1984р., бо разом працювали в колгоспі. Інших осіб з прізвищем, ім`ям та по батькові як [PERSON] на території сільської ради немає. Допитаний в судовому засіданні 10.03.2025р. свідок [PERSON] надав показання, що заявник має у користуванні земельну ділянку, вона виділена йому у 90-х роках, при незалежній Україні, та площа земельної ділянки біля 38 га. Вона знаходиться біля траси Кишенів-Полтава, в межах Врадіївської селищної ради, але раніше це була Адамівська сільська рада, а до неї - Жовтнева сільська рада. Заявнику земля виділялася для фермерського господарства. В населеному пункту Адамівка свідок не знає інших осіб на прізвище, ім`я та по батькові як [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 10.03.2025р. свідок [PERSON] надав показання, що він є головою ФГ Житні гори на території с. Адамівка. Фермерське господарство має назву Житні гори код ЄДРПОУ 20893282 та знаходиться в [ADDRESS] , номер будинку не пам`ятає. Земельна ділянка площею 38,3 га виділялася заявнику та знаходиться в межах колишньої Адамівської сільської ради (старостинський округ). На зараз ця земельна ділянка включена до статуту фермерського господарства, та останнє користується нею. В державному акті площа земельної ділянки 38,3 га, хоча при встановленні меж її площа склала 37,6 га. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Крім того, у постанові Верховного Суду у постанові № 450/5038/21 від 22.05.2024р. при розгляді справи предметом якої було виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку, суд зазначив, що чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, проте у матеріалах справи немає доказів того, що позивачі скористалися цим порядком для усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, переданими їм у власність, тобто про внесення змін в технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки. При цьому суди вказали, що навіть теоретично виготовлення нової технічної документації із землеустрою не призведе до поновлення прав позивачів, оскільки виготовлена технічна документація стала підставою для державної реєстрації земельних ділянок, їм присвоєні кадастрові номери, внесені і зареєстровані у державному земельному кадастрі суміжні землекористувачі вже отримали держані акти щодо права власності на земельні ділянки, а тому вимоги про зобов`язання виправити помилки із землеустрою щодо земельних ділянок, що перебувають у власності позивачів, не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки зазначені обставини будуть порушувати права та інтереси третіх осіб. Також слід зазначити, що згідно із ч. 1 ст. 51 Земельного кодексу України (у редакції від 15.01.1993р.) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства. Відповідно до положень ст. 7 Земельного кодексу України (у редакції від 15.01.1993р.) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Згідно із ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції від 15.01.1993р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII Про селянське (фермерське) господарство (у редакції Закону від 14.10.1992р.) після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку у довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування. Для державної реєстрації до відповідної Ради народних депутатів селянське (фермерське) господарство подає заяву про реєстрацію цього господарства, список осіб, які виявили бажання створити його, прізвище, ім`я, по батькові голови, документ про внесення плати за державну реєстрацію. Після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи; одержує печатку із своїм найменуванням і адресою; відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку; вступає в ділові відносини з іншими підприємствами, установами та організаціями; визнається як самостійний товаровиробник державними і господарськими органами при плануванні економічного і соціального розвитку регіону. Одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ. 19.06.2003р. було прийнято новий Закон України № 937-IV Про фермерське господарство (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України Про селянське (фермерське) господарство № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність. У ст. 1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону № 937-IV). Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ст. 55 Господарського кодексу України. Після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Падати Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 922/989/18. З показань свідка [PERSON] встановлено, що він є головою ФГ Житні гори на території с. Адамівка. Фермерське господарство має назву Житні гори код ЄДРПОУ 20893282 та знаходиться в [ADDRESS] , номер будинку не пам`ятає. Земельна ділянка площею 38,3 га виділялася заявнику та знаходиться в межах колишньої Адамівської сільської ради (старостинський округ). На зараз ця земельна ділянка включена до статуту фермерського господарства, та останнє користується нею. Також у додатки до заяви заявником надано сформований 23.09.2019р. Витяг № НВ-4807423592019 з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 4822380100:01:000:1709, місце розташування якої Адамівська сільська рада Врадіївського району Миколаївської області, форма власності - державна, площа 37,6000, дата державної реєстрації земельної ділянки 23.09.2019р., правокористувач - [PERSON] , підстава - рішення органу місцевого самоврядування Жовтневої сільської ради 26.02.1993р. б/н, державний акт від 26.02.1993р. б/н. Тобто земельна ділянка зареєстрована, їй присвоєно кадастровий номер. Таким чином, з сукупності вищевикладеного слідує, що вимога заяви не обґрунтована легітимною метою встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявник реалізував своє право користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, а тому встановлення факту належності йому державного акту на право постійного користування землею не будити мати юридичні наслідки і від встановлення такого не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є безпідставними та необґрунтованими, оскільки заявником не доведено, що факт про встановлення якого він просить у заяві є юридичним та тягне правові наслідки, від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника як фізичної особи, та, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: dismissed