Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позову зазначив, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 23.02.2007 року укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/781-Н на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредитні кошти на суму 12000,00 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки №8/2007/840-К/781-Н/3, відповідно до якого [PERSON] , у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке йому належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки). У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Амур-Нижньодніпровського районний суд м. Дніпропетровська з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» стягнута заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року у сумі 216 850 гривень 08 копійок Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року по справі № 199/4725/14-ц, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до [PERSON] та в частині стягнення витрат по справі по сплаті судового збору - скасувати. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в солідарному порядку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року у сумі 216850 гривень 08 копійок. Згідно Договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 509, право вимоги за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23.02.2007 року, укладеним з ВАТ КБ «Надра» (право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), (позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів), кредитор - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» - (новий кредитор), адреса: 49089, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205; код ЄДРПОУ 40696815, п/р № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Отже первинний кредитор - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відступив права вимоги за кредитним договором № № 8/2007/840-К/781-Н від 23.02.2007 року на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» - (новий кредитор), адреса: 49089, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, офіс 205; код ЄДРПОУ 40696815, п/р № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2021 року по справі № 199/4725/14-ц, замінено стягувача - з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі, виданого по справі №199/4725/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 067 913,30 грн. Вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано дотепер. Відповідно до розрахунку інфляційних витрат і 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 216 850,08 грн., за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних витрат і 3% річних на суму боргу становить 133 634,68 грн., що складається з: інфляційне збільшення -102283,51 грн., 3% річних - 31351,17 грн. Позивач наголошує на тому, що оскільки, судове рішення про стягнення з боржників коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3 % процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2024 року відкрито провадження по справі. Представник відповідача Кирилової Т.В. подав відзив на позову, в якому зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Позивачем не надано розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, а тому не можливо перевірити правильність нарахування. Період нарахування з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року також не відповідає чинному законодавству, яке передбачає право кредитодавця на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При укладені Договору №GL48N718070-l-3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, Позивачу заздалегідь (сайт https://nadra.fg.gov.ua/) було відомо про відсутність виконавчого листа та про виконання будь-яких інших дій, спрямованих на виконання рішення Апеляційного суду України Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року. Крім того, не повідомлення боржника про зміну кредитора, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 березня 2018 у справі №444/9519/12, надає підстави стверджувати про безпідставне нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики. Зазначає, що рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення, а саме 12 березня 2015 року. Однак, протягом законодавчо встановленого строку, виконавчий документ (виконавчий лист) отриманий не було. Так, згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2021 року по справі №199/4725/14-ц про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Замінено стягувача у виконавчому листі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/4725/14-ц про стягнення заборгованості з відповідачів ПАТ КБ «НАДРА» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (код ЄДРПОУ: 40696815, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205). В іншій частині заяви відмовлено. Згідно Кредитного Договору та рішення суду сума у розмірі 216850 гривень 08 копійок складається з заборгованості, процентів та пені які встановлені Кредитним Договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП», посилаючись на не існуючи документи та перекручуючи обставини справи, з закінченням строків виконання рішення, намагається безпідставно та незаконно отримати додаткові кошти з відповідачів. Відповідач [PERSON] правом на подачу відзиву не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» стягнута заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року у сумі 216 850 гривень 08 копійок Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2015 року по справі № 199/4725/14-ц, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до [PERSON] та в частині стягнення витрат по справі по сплаті судового збору - скасувати, та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в солідарному порядку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року у сумі 216 850 гривень 08 копійок. Сума заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року у сумі 216 850 гривень 08 копійок, де заборгованість за сумою кредиту складає 11 740, 17 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ дорівнює 137 691, 06 грн., заборгованість за процентами складає 6 386,72 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ дорівнює 74 904,73 грн., а пеня - 362,74 долара США, що в еквіваленті за курсом НБУ дорівнює 4 254,29 грн. та витрат по справі по сплаті судового збору у сумі 1 084 гривень 25 копійок. Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення, а саме 12 березня 2015 року. Однак, протягом законодавчо встановленого строку, виконавчий документ (виконавчий лист) отриманий не було. Згідно ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2021 року по справі №199/4725/14-ц про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання по справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Замінено стягувача у виконавчому листі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 199/4725/14-ц про стягнення заборгованості з відповідачів ПАТ КБ «НАДРА» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (код ЄДРПОУ: 40696815, місто Дніпро, вулиця Автотранспортна, будинок 2, офіс 205). В іншій частині заяви відмовлено. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22). Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20, провадження № 61-13760сво21. Схожий правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 904/6892/17 зроблено правовий висновок про те, що: «Незважаючи на те, що за змістом положень статей 549, 625 ЦК України і статті 230 ГК України кредитор має право нараховувати пеню, інфляційні втрати і 3% річних за допущене боржником прострочення виконання основного зобов`язання, яке (основне зобов`язання) не припинилося у встановленому порядку, наявність такого, що набрало законної сили, судового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення основного боргу в зв`язку з необґрунтованістю відповідного позову, ухваленого за наслідками розгляду судом іншої справи між тими ж самими сторонами, унеможливлює подальше притягнення кредитором боржника до відповідальності у виді штрафної санкції (пені), оскільки її практичне застосування є додатковим зобов`язанням, яке випливає з основного зобов`язання (сплати основного боргу), тоді як підтверджена рішенням суду остаточна втрата позивачем (кредитором) права на задоволення вимоги щодо основного зобов`язання (основного боргу) в процесуальному (судовому) порядку призводить до втрати ним права на стягнення штрафних санкцій як додаткової вимоги. Адже, натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 549 ЦК України щодо нарахування пені розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування пені у разі, якщо вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Таким чином, посилання позивача про те, що відповідачі мають невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому в останніх виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, є необґрунтованими, так як вимога про стягнення трьох процентів річних не могла бути задоволена, оскільки нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, так як судом відмовлено у поновленні строку предявлення виконавчого листа до виконання. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного суду (постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21)). Оскільки з приводу спірного правового питання, яке виникло у цій справі, є відповідна постанова об`єднаної палати, в якій викладено правовий висновок, то саме вона підлягає застосуванню. Крім того, у пункті 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України віл 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016 року зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 12 названого Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Згідно з частиною четвертою цієї статті строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»), Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні є правонаступництво, на підставі якого до правонаступника переходить весь обсяг прав та обов`язків попереднього суб`єкта, в тому числі права кредитора в окремому зобов`язанні. Припинення юридичної особи з правонаступництвом або реорганізація юридичної особи може проводитися у формі злиття, приєднання, поділу тощо, В такому випадку права кредитора у зобов`язанні переходять до правонаступника за передавальним або розподільчим балансом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Відповідно, до складу таких прав входять додатково існуючі до моменту переданих субсидіарні права, які обособлюють певні окремі способи забезпечення зобов`язань. Частина 3 статті 512 Цивільного кодексу України забороняє заміну кредитора у зобов`язанні якщо це встановлено договором або законом. Тобто сторони договору є вільними у включенні в зміст договору умови про заборону заміни кредитора. Умовами Кредитного договору №8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року не передбачена автоматична (без згоди позичальника та підписання додаткової угоди) скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин 1, 2 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. КСУ неодноразово зазначав, що ст.58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення КСУ від 13.05.1997 №1-зп/1997, від 09.02.1999 №1-рп/1999, від 05.04.2001 № 3-рп/2001 тощо). Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (речення 1-3 абз.5 п.3 мотивувальної частини рішення КСУ від 03.10.1997 №4- зп/1997). До набрання чинності Законом №540-ІХ не існувало норм щодо можливості продовження позовної давності (в тому числі встановленої статтями 257, 258 ЦК) у зв`язку з запровадженням карантину через пандемію COVID-19. Закон №540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності - на строк дії карантину, який, відповідно до Постанови №211, починається саме з 12.03.2020. Із наведеного вбачається, що позовна давність щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за Кредитним договором № 8/2007/840-К/781-Н від 23 лютого 2007 року та/або Рішення апеляційного суду, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, а саме 12 березня 2015 року сплили до введення карантину. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу покласти на його рахунок.

Outcome: dismissed