Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

28.08.2024 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить: - обов`язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] ; - встановити графік побачень (спілкування) батька [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] шляхом систематичних побачень, а саме: - безперешкодного перебування доньки [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] за місцем фактичного проживання/перебування батька кожні перші та треті вихідні місяця, починаючи з 10 год. п`ятниці до 18 год. неділі без присутності матері [PERSON] з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини; - безперешкодного перебування доньки [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] від 15 до 30 днів у період шкільних канікул за місцем фактичного проживання/перебування батька для спільного відпочинку та оздоровлення дитини без присутності матері [PERSON] з урахуванням психологічного і фізичного стану дитини та обставин, які можуть виникнути; - спілкування батька [PERSON] з дитиною [PERSON] [INFO] особисто, засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Skype тощо) у період від 18:00 до 21:00 години в вказаний період часу, не робочого часу батька, за [PERSON] часом кожного дня за особистим номером телефона дитини та номером телефона матері; - у разі хвороби дитини, якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу заздалегідь встановлену Позивачем та повідомлену (у письмовій чи усній формі) Відповідачу дату, враховуючи інтереси доньки, її стан здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини; Зобов`язати відповідача у письмовій чи усній формі у разі зміни місця проживання дитини [PERSON] [INFO] , повідомити про це позивача та зазначити точну адресу проживання доньки; Зобов`язати відповідача у письмовій чи усній формі повідомити позивачу актуальні засоби зв`язку (номер мобільного телефона доньки, або номер мобільного телефона відповідача (матері), за яким позивач зможе вільно спілкуватися з донькою [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що у шлюбі, який на даний час розірвано, сторони стали батьками спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що сумлінно сплачує аліменти на утримання доньки та не ухиляється від своїх обов`язків щодо її утримання. Однак, після розірвання шлюбу відповідач систематично не дає позивачу бачитись та спілкуватися з донькою [PERSON] , свідомо забороняє спілкуватися донці з батьком та робить усе можливе для того, щоб перешкоджати їхньому спілкуванню. [PERSON] цілеспрямовано та систематично блокує у телефоні доньки рідного батька з метою перешкоджання їхньому спілкуванню навіть не зважаючи на наявність прийнятого Рішення №998 від 19.06.2024 року, яким визначено [PERSON] \~порядок побачень з донькою. Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою визначення способу у вихованні доньки, однак відповідач не дала згоди на це, чим порушила його права як батька дитини. Відповідач не скористалась своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, однак 23.04.2025 подала до суду заяву, в якій зазначила, що частково визнає позовні вимоги, не заперечує щодо безперешкодного перебування дитини за фактичним місцем проживання батька на період шкільних канікул за згодою дитини, з зобов`язанням батька забрати дитину до місця свого проживання та повернення дитини до місця її проживання на території України, а також зобов`язанням в разі зміни адреси проживання повідомляти про це відповідача (а.с. 120). Представник третьої особи служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради подала до суду 10.06.2025 заяву про проведення судового засідання без її участі, при прийнятті рішення підтримала висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.04.2025 №516 «Про затвердження висновку щодо визначення [PERSON] способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] » (а.с. 132). Відповідач в судовому засіданні 10.06.2025 зазначила, що позовні вимоги визнає частково за умов, викладених нею у заяві від 23.04.2025. Відповідач пояснила, що позивач проживає за межами території України, безперешкодне перебування доньки [PERSON] з батьком за місцем фактичного проживання/перебування батька кожні перші та треті вихідні місяця є фізично неможливим, щодо перебування доньки з батьком на канікулах відповідач не заперечує, проте зазначила, що доставити і забрати дитину має батько. Відповідач наголосила, що позивач просить встановити часи спілкування лише з меншою донькою, від спілкування з старшою донькою [PERSON] самоусунувся. Просила, зобов"язати батька повідомляти її про зміну місця свого проживання, в період перебування з ним дитини. Заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, 04.08.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №1305. У шлюбі сторони стали батьками доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) та [PERSON] , [INFO] ( а.с.24). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15.11.2023 №295/8695/23 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8) Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю, що не заперечувалось сторонами по справі. Позивач сплачував відповідачу аліменти на утримання дітей, що підтверджується квитанціями (а.с. 12-23). В позові позивач зазначає, що після розірвання шлюбу відповідач цілеспрямовано та систематично чинить перешкоди у спілкуванні доньки [PERSON] з батьком, не надає можливості ні зустрічам, ні нормальному спілкуванню, в підтвердження надав скрінфоти з мобільного додатку листування позивача з донькою (а.с. 25-48). У зв`язку з цим адвокат Стретович І.С. в інтересах позивача зверталася до служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради із заявою про усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні та побаченні з дитиною та визначення способу участі (а.с. 9-10). Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №998 від 19.06.2024 позивачу визначено порядок побачень із дочкою [PERSON] , [INFO] , спілкування кожної неділі місяця в телефонному режимі та режимі відеозв`язку за бажанням дитини та з урахуванням її розпорядку дня (а.с. 11). Позивач зазначив, що таке рішення не врахувало вимоги батька, відповідно до яких останній просив надати набагато більший обсяг часу на спілкування, а також просив затвердити особисті побачення доньки з батьком, але ці вимоги були проігноровані, а отже це рішення є таким що не відповідає обставинам справи та порушує право батька на вільне спілкування з рідною донькою. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №516 від 14.04.2025 затверджено висновок щодо визначення позивачу способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , яким, враховуючи вік дитини, виходячи з її інтересів, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити позивачу наступний спосіб участі у вихованні доньки [PERSON] : спілкування кожного дня в часовий проміжок з 18.00 до 21.00 години в телефонному режимі та режимі відеозв`язку за бажанням дитини та ураховуючи її розпорядок дня, за згодою обох батьків ними може бути визначений додатковий порядок побачень батька із дочкою (а.с. 108-109). За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст.ст. 2,\~8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 11Закону\~України «Про\~охорону дитинства» передбачає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153\~СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до частини другої статті 159\~СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Тлумачення статті 159 СК України\~свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц). Якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (частина перша статті 162 СК України). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі№ 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У справах щодо здійснення одним із батьків прав на спілкування стаття 8 Конвенції передбачає батьківське право на вжиття заходів з метою возз`єднання зі своєю дитиною та обов`язок національних органів влади сприяти такому возз`єднанню настільки, наскільки інтереси дитини передбачають, що має бути зроблено все для збереження особистих стосунків, і, за необхідності, «відновлення» сім`ї; обов`язок держави полягає не у досягненні результату, а у вжитті заходів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» пункт 74, від 10.01.2017 року). Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 року по справі №542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частин 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Посилання позивача на те, що після розірвання шлюбу відповідач цілеспрямовано та систематично чинить перешкоди у спілкуванні доньки з батьком, не надає можливості ні зустрічам, ні нормальному спілкуванню, не знайшли в повній мірі свого підтвердження в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Зі змісту заяви від 22.04.2024 представника позивача - адвоката Стретович І.С. вбачається, що відповідач [PERSON] після повномаштабного вторгнення проживає за кордоном( а.с. 9), що вказує на те, що зустрічатись з донькою фізичної можливості не має, тому відповідач і не може фізично здійснювати перешкоди в зустрічах з дитиною. Перебування/проживання батька за кордоном не надасть можливості безперешкодного перебування доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем фактичного проживання/перебування батька кожні перші та треті вихідні місяця, тому дана вимога позивача до задоволення не підлягає. Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Ймовірне існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з донькою, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи фактичне визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Також суд роз`яснює, що вищевказані способи участі батька у спілкуванні із дитиною не позбавляють його права спілкуватися із дитиною в будь-який інший час та спосіб за домовленістю із відповідачем.

Outcome: partial