Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.07.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5105797, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору не виконав. 26.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН», як клієнтом та ТОВ «Вердикт Капітал» як фактором, укладено Договір факторингу №26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором про споживчий кредит №5105797 від 13.07.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] 05.09.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 634747, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 2000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору не виконав. 25.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як клієнтом та ТОВ «Вердикт Капітал» як фактором, укладено Договір факторингу №25-01/2022/1, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників, у тому числі за Договором позики №634747 від 05.09.2021 року, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором про споживчий кредит №5105797 від 13.07.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] та Договором позики №634747 від 05.09.2021 року, укладеним між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитними договорами становить в загальному розмірі 38036,93 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 30050,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 950,00 грн. заборгованість за комісіями, 32,00 грн. інфляційні збитки, 4,93 грн. нараховані 3% річних. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] зазначену суму заборгованості, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Ухвалою від 21 травня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. 14 травня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив. У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає. Свої заперечення обґрунтовує тим, що при зверненні до суду з позовом, позивачем пропущено строк позовної давності, а також, посилаючись на п.18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, зазначає, що у період дії воєнного стану, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, він підлягає звільненню від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також відповідач зазначає, що є військовослужбовцем та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на підтвердження чого надав копії свідоцтв про народження та копію посвідчення. Із зазначених підстав у позові просить відмовити. 16 травня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином зазначає, що з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено, а відтак строки позовної давності позивачем не були пропущені. Також зазначає, що відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо статусу військовослужбовця позивач вказує, що відповідно до пункту 15 статті 14 Закону про захист військовослужбовців, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином позивач вважає, що Законом встановлені пільги для таких двох категорій військовослужбовців: - які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час дії особливого періоду. Вказує, що відсотки за кредитними договорами були нараховані з 13.07.2021 року по 23.02.2022 року та з 05.09.2021 року по 23.02.2022 року без порушення ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 21 травня 2025 року ухвалою суду за клопотання представника позивача постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 22 травня 2025 року до суду надійшли заперечення представника відповідача, у яких він зазначає, що пільга встановлена частиною 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" поширюється та діє для військовослужбовців з початку особливого періоду (18.03.2014) і до його закінчення. На підтвердження статусу діючого військовослужбовця у відповідача надав копію військового квитка відповідача та відзнаку Президента України за участь в АТО, яка була надана відповідачу. В судовому засіданні представник позивача, який приймав участь в режимі відеоконференції, позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача, який приймав участь в режимі відеоконференції, позов не визнав, посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 13.07.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 5105797, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 5000,00 грн, строком на 30 днів з 13.07.2021 року. Пунктом 1.5.1 договору встановлено, що за надання кредиту сплачується 950,00 грн. комісії, яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.2.1. Договору, кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п.3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (п.2.2.2. Договору). Згідно із пунктом 6.1. договору, цей кредитний договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Укладення ТОВ «МІЛОАН» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «МІЛОАН» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору). Відповідно до пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту. Строк дії договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Судом встановлено, що договір було підписано позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z63971, який відповідно до довідки про ідентифікацію було надіслано йому 13.07.2021 року на номер телефону [NUMBER] , який зазначений у анкеті-заяві. Анкета-заява на кредит № 5105797 від 13.07.2021 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем [PERSON] у ТОВ «МІЛОАН». Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 05.09.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 634747, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 5VI0BHiP3x, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн, строком на 30 днів, базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики - 2,00%, дата повернення позики 05.10.2021 року, процентна ставка за перший день коистування позикою 29,71%, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2,70% за день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2333,94%, орієнтовна загальна вартість позики 2600,00 грн. Сторони погодили, що інші умови цього договору регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Згідно п.5.6 Правил надання грошових коштів у позику, договір позики укладається відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір позики в електронній формі та його укладання (підписання) сторонами накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений (підписаний) таким чином договір позики прирівнюється до укладеного договору в письмовій формі Відповідно до п. 6.1. Правил за користування позикою позичальник сплачує товариству проценти у розмірі, визначеному договором. Позичальник зобов`язаний повернути отриману суму позики та проценти за користування нею відповідно до умов укладеного договору позики. Нарахування процентів за користування позикою починається з дати зарахування коштів на платіжну картку позичальника та нараховується за процентними ставками, що зазначені в договорі позики, за кожен день (календарну дату) користування позикою, включаючи день (дату) видачі позики та включаючи день (дату) її повернення (п.6.3 Правил). Згідно з п. 6.5 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою, починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. У разі виникнення понадстрокового користування позикою (або її частиною), товариство має право переуступити своє право вимоги третім особам без згоди на це позичальника (п.6.7. Правил). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1ст.638 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частин 1, 2 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 26.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №26-01/2022-83, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначеними у відповідних реєстрах. Відповідно до п. 2.2 договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з п. 2.4. договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Відповідно до п.6.1.4 право вимоги переходить до фактора після здійснення повної оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідно до Акта приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3679, загальна сума заборгованості складає 83672331,46 грн. Згідно витягу з реєстру боржників від 26.01.2022 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає від ТОВ «МІЛАН» право вимоги за кредитним договором №5105797, укладеним з [PERSON] 25.01.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №25/01/2022/1, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначеними у відповідних реєстрах. Відповідно до п. 2.2 договору, фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з п. 2.4. договору, за цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами позики, право вимоги за якими передається. Відповідно до п.6.1.4 право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання реєстру боржників в електронному вигляді, який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. Відповідно до Акта приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №25/01/2022/1 від 25.01.2022 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 2837, загальна сума заборгованості складає 15520874,85 грн. Згідно витягу з реєстру боржників від 25.01.2022 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» приймає від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» право вимоги за договором позики №634747, укладеним з [PERSON] . В свою\~чергу 10.01.2023\~року між\~ТОВ «ВЕРДИКТ\~КАПІТАЛ» та\~ТОВ «КОЛЛЕКТ\~ЦЕНТР» укладено\~договір №10-01/2023\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за договорами кредиту. Згідно п. 5.2 договору права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді. Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики (кредитними договорами), відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 5312491,59 грн. без ПДВ (п.7.1. договору). Ціна договору сплачується новим кредитором в будь-який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в п.12 договору або зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку, визначеному п.5.6.2. договору протягом 1065 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору (п.7.2. договору). Відповідно до Акта прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року первісний кредитор (ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») передав, а новий кредитор (ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») прийняв реєстр боржників кількістю 207307. Згідно витягів з реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року (том №2, №3) ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» приймає від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором №5105797 та договором позики №634747, укладеними з [PERSON] . Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитними договорами утворилась заборгованість в загальному розмірі 38036,93 грн, яка складається із 7000,00 грн заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 30050,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 950,00 грн заборгованості за комісією, 32,00 грн. інфляційних збитків та 4,93 грн. нарахованих 3% річних, що й зумовило звернення позивача до суду з даним позовом. Відповідач у запереченнях зазначив, що є військовослужбовцем і відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом та неустойки, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» під час дії особливого періоду не має права нараховувати відсотки. На підтвердження зазначеного надав копію військового квитка, з якого встановлено, що він з 12.05.2010 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] №93-ос зарахований на військову службу за контрактом, та копію грамоти про нагородження відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції» (Указ Президента України від 17.02.2016 року №53/2016). На дату укладення кредитних договорів №5105797 від 13.07.2021 року та №634747 від 05.09.2021 року, а також у період нарахування відсотків та інших платежів за вказаними договорами, пункт 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» був чинним у наступній редакції: «військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Така ж редакція Закону була чинною і на час нарахування кредиторами відповідних платежів за зобов`язаннями відповідача. Тобто, положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом, стосуються виключно мобілізованих позичальників, а також інших військовослужбовців під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Згідно правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду по справі №426/4264/19 від 04 вересня 2024 року Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій. Ураховуючи, що відповідач був зарахований на військову службу за контрактом та брав участь у антитерористичній операції у період до укладення кредитних договорів, положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на нього не розповсюджувалися. Відповідач же посилається на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які не були чинними на час нарахування йому відповідних платежів за зобов`язаннями. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21 березня 2024 року №3621-IX, який набрав чинності 04 травня 2024року, пункт 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в наступній редакції: "15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля". Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів. Зазначена норма в такій редакції діяла до 18 травня 2024 року, адже з цього часу набрала чинності її нова редакція, у зв`язку із набранням із цієї дати чинності Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку». Ураховуючи, що нарахування відсотків та інших платежів за зобов`язаннями у період дії пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в нових редакціях кредиторами не відбувалось, відсутні підстави для аналізу подальших змін даної норми, як і відсутні підстави для її застосування відносно відповідача. Щодо твердження відповідача про необґрунтованість та безпідставність вимоги про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 950,00 грн., яка передбачено п.1.5.1. договору про споживчий кредит №5105797 та нараховується одноразово за ставкою 19% від суми кредиту, суд зазначає наступне. Постановою Правління Національного банку України від 11.02.2021 N 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно пункту 1 яких до загальної вартості кредиту для споживача можуть включатися комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту). Укладеним між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання фінансових кредитів передбачено, що позичальник зобов`язується повернути товариству кредит або його частину, сплатити комісію за надання кредиту (якщо застосовується) та проценти за користування кредитом у дату(и) платежу, що встановлена(і) договором та/або графіком розрахунків (платежів). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Доказів належного виконання умов договору та повернення кредиту, контррозрахунку заборгованості відповідачем надано не було, тож суд відхиляє заперечення позивача щодо безпідставності вимоги про стягнення комісії за надання кредиту. Крім того, відповідач просив застосувати до всіх вимог позивача строк позовної давності та в зв`язку з цим відмовити в задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений карантин введеного з 12.03.2020 року Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), який тривав до 30 червня 2023 року. Разом з тим, згідно з п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] були укладені договори позики із первісними кредиторами в 2021 році, тобто після введення карантину. Отже, з урахуванням введення карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) 12.03.2020 року, а також введення воєнного стану в Україні 24.02.2022 року, строк дії якого продовжено по даний час, 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, не сплив та був продовжений на строк дії такого карантину, а в подальшому зупинений у зв`язку із введенням воєнного стану, тож позивачем позов пред`явлено у межах строку позовної давності. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» як новий кредитор, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги, має право вимагати виконання боржником обов`язку з погашення заборгованості за кредитним договором. На підставі викладеного суд приходить до висновку що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: - договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», згідно п 4.1. якого вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору; - заявка на надання юридичної допомоги №41 від 01.03.2025 року; - витяг з акта №6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року, згідно якого АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано, а позивачем отримано правову допомогу на загальну суму 13000,00 грн., з яких надання усної консультації з вивченням документів 4000,00 грн (2 год по 2000 грн), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 9000,00 грн (3 год по 3000 грн) 9000,00 грн. При цьому представник відповідача заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 2000 грн., зазначаючи про їх не співмірність. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено . Аналогічний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 02 червня 2022 року у справі № 158/203/20. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved