Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Представник позивача Боденко А.А., яка діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №792792 від 06.06.2024 у розмірі 12075,00 грн, з яких: 3500,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1575,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 7000,00 грн заборгованість за пенею та понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2422,40 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. Позов мотивує тим, що 06.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики №792792 від 06.06.2024 року. 29.10.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 291024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 792792 від 06.06.2024 року перейшло до ТОВ Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Згідно п. 2.1. Договору відповідач отримав позику у розмірі 3500,00 гривень. В п. 2.2. Договору вказано, що строк позики Договору (первісний строк кредитування) складає 30 днів. Згідно з п. 2.3. Договору процентна ставка (базова) /день складає 1.50% фіксовано. Датою подання позики вважається 06.06.2024 року. Дата повернення позики (останній день) 06.07.2024 року. Денна процентна ставка/день, % складає 1.50%. Процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за день, % - 3.00 %, пеня, день\~3,00%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка\~9089,90 %, орієнтовна загальна вартість позики 5075,00 грн. Згідно договору позики №792792 від 06.06.2024 року грошові кошти були перераховані на електронний платіжний засіб № [NUMBER] . Договір позики №792792 був підписаний 06.06.2024 року о\~09-56 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора S0t6С1 в\~особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monto.com.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 06.06.2024 року на платіжну картку [NUMBER] , що підтверджується Платіжною інструкцією/Операцією номер [NUMBER] -a032-4a2b-be9e-f6744e618ef8 від 06.06.2024 року. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за\~Договором №792792 від 06.06.2024 року станом на 29.10.2024 року становить 12075,00 грн, яка складається з:\~3500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1575,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 7000 грн - заборгованість за пенею. На підставі викладеного ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №792792 від 06.06.2024 року у розмірі 12075,00 грн та понесені судові витрати. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2025 року вищевказану позовну заяву було передано на розгляд до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області відповідно до ст.31 ЦПК України. Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позов підтримує та просить задовільнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, дату та розгляд справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу місця реєстрації. Причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань, зокрема про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Судова повістка на 19.05.2025 року разом із ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.04.2025 року, якою встановлювався відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання її копії для надання до суду відзиву на позов, а також судова повістка на 10.06.2025 року направлялись на зареєстровану адресу відповідача та повернулись до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні ... відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду представника позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд враховує наступне. Судом встановлено, що 06.06.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та [PERSON] було укладено договір позики №792792 від 06.06.2024 року. Згідно п. 2.1. Договору відповідач отримала позику у розмірі 3500,00 грн. В п. 2.2. Договору вказано, що строк позики Договору (первісний строк кредитування) складає 30 днів. Згідно з п. 2.3. Договору процентна ставка (базова) /день складає 1.50% фіксовано. Датою подання позики вважається 06.06.2024 року. Дата повернення позики (останній день) 06.07.2024 року. Денна процентна ставка/день, % складає 1.50%. Процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) за день, % - 3.00 %, пеня, день -\~3,00%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка\~9089,90 %, орієнтовна загальна вартість позики 5075,00 грн (а.с.10-12). Згідно договору позики №792792 від 06.06.2024 року грошові кошти були перераховані на електронний платіжний засіб № [NUMBER] . Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації\~Відповідача на веб-сайті в мережі Інтернетhttps://monto.com.ua та\~підписання Договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором S0t6С1. Факт перерахування коштів підтверджується Платіжною інструкцією/\~Операцією від 06.06.2024 року, з\~якої вбачається, що ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перерахувало [PERSON] \~на картку\~ [NUMBER] \~грошові кошти у сумі\~3 500,00 грн (а.с.9). Згідно розрахунку, заборгованість за\~Договором №792792 від 06.06.2024 року станом на 30.10.2024 року становить 12075,00 грн, яка складається з: 3500,00 грн.-заборгованість за тілом кредиту,\~1575,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 7000,00 грн - заборгованість за пенею (а.с.19-20). 29.10.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 291024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 792792 від 06.06.2024 року перейшло до ТОВ Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (далі - Позивач) (а.с.30-33). Відповідно до Акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 року до Договору факторингу №291024 від 29.10.2024 року ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло права грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором 792792 від 06.06.2024 року у розмірі 12075,00 грн, з яких: 3500,00 грн сума заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1575,00 грн сума заборгованості за відсотками; 7\~000,00 грн сума заборгованості за пенею (а.с.38). 29.11.2024 року [PERSON] було направлено ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» вимогу про погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит №792792 від 06.06.2024 року, відповідно до якої товариство повідомило [PERSON] про наявність заборгованості за укладеним договором в сумі 12072,00 грн та надало строк для виконання зобов`язань до 05 грудня 2024 року. Проте, дана вимога залишилася без реагування. (а.с.17-18). Відповідно до пункту 6 частини першої\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 18\~Закону України «Про електронні довірчі послуги»\~визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Скріпивши Заяву підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів та повернути Кредит та сплатити Комісію за надання фінансового інструменту і відсотки у складі Щомісячних платежів. Згідно зі\~ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями\~526,527 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором (частина перша статті 1077 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625\~ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст.1048\~та ст.625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 наголошує, що проценти відповідно до статті 1048\~ЦК України сплачуються\~не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050\~ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048\~ЦК України. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» виконало належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в сумі 3500,00 грн. Однак, відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається із тіла кредиту в сумі 3500,00 грн, заборгованість за відсотками - 1575,00 грн. та заборгованість за пенею 7000,00 грн. Поряд з цим, відмовляє позивачу у стягненні з відповідача 7000,00 грн пені відповідно до договору . Так, згідно до пункту 18 «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ»\~ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України № 4220-IX4 від 15 січня 2025 року затверджено Указ Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 січня 2025 року №235/2025, відповідно до якого продовжено дію воєнного стану в Україні до 09.08.2025 року. Відтак, беручи до уваги вищенаведене, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача пені в сумі 7000,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок решти заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору підлягають частковому задоволенню на суму 5075,00 грн, в тому числі 3500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1575,00 грн заборгованість за відсотками. Щодо розподілу судових витрат суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133\~ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд відповідно до статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1018,11 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до положень ч. 3 ст. 133\~ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представництво інтересів ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» під час судового розгляду даної справи здійснювала адвокат Боденко А.А. на підставі договору про надання правової допомоги № 4 від 02.12.2024 (а.с.43-44). Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №4 від 02.12.2024 адвокат Боденко А.А. надала послуги, а саме підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] , вартість наданих послуг 7000,00 грн (а.с.46). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст.133, 137, 141 ЦПК України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі\~ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої\~статті 141\~ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (Постанова Верховного суду від 13.03.2025, справа №275/150/22). Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідачки. На підставі положень ст.141 ЦПК України\~вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial