Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 15.01.2025 року. Згідно з протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 року, призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи. Так, за штатним розписом в Окнянському районному суді Одеської області троє суддів, а фактично працює двоє суддів, з яких: суддя Бурдинюк О.С. була відключена, у зв`язку перебуванням у відпустці, а також суддя Чеботаренко О.Л. була відключена, у зв`язку з перебуванням у відпустці з 14.01.2025 року по 15.01.2025 року. Тому після виходу судді Чеботаренко О.Л. з відпустки, а саме 16.01.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл справи, згідно з яким, справу розподілено на суддю Чеботаренко О.Л. Ухвалами від 21.01.2025 року та від 31.01.2025 року позовна заява була залишена без руху. 11.02.2025 року до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви. 25.02.2025 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою від 26.02.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 2021 року по 2022 рік він зустрічався з [PERSON] та мав інтимні стосунки. [PERSON] з 15.03.2007 року по 27.01.2022 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27.01.2022 року шлюб між [PERSON] та відповідачем було розірвано. У зв`язку з військовою агресією рф проти України [PERSON] виїхала за кордон в березні 2022 року. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] і батьком дитини записаний її колишній чоловік [PERSON] , оскільки дитина народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу. Дитина була народжена в Чеській Республіці. Наприкінці літа 2023 року [PERSON] повернулась в Україну. Через деякий час позивач почав зустрічатися з нею, а згодом стали проживати разом та вести спільне господарство. Весь час позивач вважав, що батьком дитини є колишній чоловік [PERSON] і про те, що дитина є його донькою, він дізнався лише у травні 2024 року, про що йому зізналась [PERSON] під час святкування дня народження. Така новина стала справжнім подарунком, у зв`язку з чим було прийнято рішення узаконити стосунки. 20.08.2024 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб. Станом на теперішній час позивач з донькою та її матір`ю є однією сім`єю. Позивач забезпечує доньку матеріально, бере участь в розвитку та вихованні дитини та бажає робити це надалі. Однак його батьківські права щодо доньки порушені, оскільки в свідоцтві про народження в рядку «батько» вказаний колишній чоловік [PERSON] відповідач [PERSON] , який не є біологічним батьком дитини. Тому позивач просив визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася в Чеській Республіці. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні на задоволенні позову наполягала з підстав, зазначених у позовній заяві, доповнивши, що позивач станом на теперішній час перебуває у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини, виховує та утримує доньку та бажає робити це надалі. Крім того, позивач впевнений, що в якнайкращих інтересах дитини буде визначення походження дитини від її біологічного батька. До матеріалів справи долучено висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження, згідно з яким, позивач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON] з імовірністю 99,9%. Тому вона просила визнати позивача батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Судові витрати просила не стягувати з відповідача, а залишити за позивачем. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дійсно дитина [PERSON] , батьком якої він записаний, не є його біологічною донькою. Дитина народилась після їх з [PERSON] розлучення. Він та [PERSON] перестали вести спільне життя задовго до розлучення. Точно він не пам`ятає, але приблизно влітку 2021 року вони вже разом не проживали. Він ознайомився з висновком молекулярно-генетичного експертного дослідження, будь-яких сумнівів у достовірності вказаного висновку у нього немає, тому на проведенні експертизи він не наполягав. Він не заперечував факт, що ця дитина не може бути його біологічною донькою і погодився на виключення даних про нього, як про батька дитини [PERSON] , оскільки він не є її біологічним батьком. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала та пояснила, що вони з відповідачем не проживають разом з 15 травня 2021 року. Ще перебуваючи в шлюбі з відповідачем, вона вступила в інші фактичні відносини з позивачем, а через 8 місяців дізналась, що вагітна. З позовом про розірвання шлюбу вона звернулася раніше, але так сталося, що судовий розгляд затягнувся. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, відповідача, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 27.01.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.23-24/. Дитина [PERSON] народилася [INFO] в місті Пардубиці Чеської Республіки, матір`ю дитини записана [PERSON] , а батьком [PERSON] , про що в Книзі реєстрації актів про народження відділу РАЦС міста Пардубиці в томі №165 за 2022 рік на сторінці 144 за порядковим номером 910 зроблено відповідний запис, що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.10.2022 року, виданого Чеською Республікою /а.с.25-26/. Згідно з Довідкою №61325-536-112 про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Парбубіце Чеської Республіки, згідно з рішенням Консульства України в місті Брно набула громадянства України на підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянкою України з 13.09.2022 року /а.с.27/. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України. Так, ч.2 ст.122 СК України визначено, що дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. 20.08.2024 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.29/. Місце проживання дитини [PERSON] зареєстровано з позивачем [PERSON] та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] /а.с.17, 22, 28/. Відповідно до ч.1 ст.129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують чи спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом воно вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно Висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження для подання до суду №47794 від 08.05.2025 року, проведеного медико-генетичним центром «Mama Papa», ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,999999% /а.с.65-75/. На проведенні судово-генетичної експертизи сторони не наполягали, відповідач не заявив будь-яких заперечень щодо достовірності долученого позивачем висновку молекулярно-генетичного експертного дослідження та підтвердив, що дитина [PERSON] не є його біологічною донькою, а мати дитини [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є біологічною донькою позивача [PERSON] . Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , запис про народження якої вчинено на підставі ч.2 ст.122 СК України. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі і тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, оскільки представник позивача просила понесені позивачем судові витрати залишити за позивачем, то виходячи із принципу диспозитивності, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача судових витрат немає.

Outcome: approved