Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

24.08.2022 року до суду звернувся позивач, [PERSON] , з позовом про визнання відсутності права оренди та усунення перешкод у праві користування земельною ділянкою, до відповідача СФГ «Барвінок». 26.09.2022 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими недоліками. 29.09.2022 року позивачем усунені виявлені недоліки. 04.10.2022 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 03.11. 2022 року. 19.05.2023 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області провадження у справі зупинене в зв`язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи. 06.02.2024 року до суду надійшов висновок експерта. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2024 року поновлене провадження у справі. Справа призначена до розгляду на 10.05.2024 року. 17.06.2024 року проведений перерозподіл цивільної справи іншому складові суду. Справа призначена до розгляду на 10.12.2024 року 10.12.2024 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений на 03.03.2025 року в зв`язку з неявкою в судове засідання позивача і представника позивача. 18.02.2025 року представником позивача подана заява про зміну предмету позову, яка прийнята ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.02.2025 року \~ \~ \~03.03.2025\~року розгляд\~справи в\~підготовчому судовому\~засіданні відкладений\~на 03.04.2025\~року за\~клопотанням представника\~відповідача. 03.04.2025 року проведене підтовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 29.05.2025 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 29.05.2025 року оголошена вступна і резолютивна частина рішення Згідно позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить: Визнати відсутнім право оренди у Фермерського господарства «Барвінок», зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису, інше речове право: 30784408 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:46053481 від 20.03.2019 року, вид іншого речового права: «право оренди земельної ділянки» за договором оренди землі серія та номер:б/н виданий 15.03.2019 року, видавник сторони договору [PERSON] , та ФГ «Барвінок» щодо земельної ділянки площею 4.9119 га з кадастровим номером 1221081800:01:022:0421, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р.с/рада Боровківська. Зобов`язати Фермерське господарство «Барвінок», усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення [PERSON] , земельної ділянки площею 4.9119 га з кадастровим номером 1221081800:01:022:0421, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область Кам`янський (раніше Верхньодніпровський) район, Верхньодніпровська територіальна громада, (раніше сільська рада Боровківська). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: позивач, [PERSON] ,, є власником земельної ділянки площею 4.9119 га з кадастровим номером 1221081800:01:022:0421, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135807502 від 29.08.2018 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 978 від 29.08.2018 року. Земельна ділянка фактично перебуває у користуванні ФГ «Барвінок», нібито на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 15.03.2019 року, що підтверджується записом про інше речове право: 30784408 відповідно до інформаційної довідки № 305540670 від 21.07.2022 року. В свою чергу він не підписував договір б/н від 15.03.2019 року та взагалі ніколи його не бачив і не ознайомлювався з його змістом, а отже не виражав своєї волі на передачу відповідачеві в оренду належної йому на праві власності земельної ділянки, у зв`язку з чим такий договір є неукладеним, а земля перебуває у відповідача без законних підстав. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути йому земельну ділянку, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також пояснив, що надані відповідачем докази не можна розцінювати як сплату орендної плати, оскільки за виключенням однієї квитанції вони містять зовсім інше цільове призначення, як то - переказ особистих коштів, чи взагалі не містять ніякої підстави. Крім того в наданому примірнику договору оренди зазначений один розмір орендної плати. А його довірителеві сплачувався зовсім інший розмір, що не свідчить про належне виконання сторонами умов договору. Крім того його довіритель договір оренди землі не підписував та умови щодо розміру орендної плати з ним не погоджувалось. Представники відповідача ФГ « Барвінок», в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували посилаючись на те, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні фермерського господарства протягом тривалого періоду часу. Крім того позивач отримав орендну плату за дану земельну ділянку. Тобто сторони фактично приступили до виконання умов договору оренди земельної ділянки. Позивач не відмовився від отримання орендної плати, тому вимагаючи розірвати договір оренди земельної ділянки діє недобросовісно. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог,\~ вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 4.9119 га з кадастровим номером 1221081800:01:022:0421, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135807502 від 29.08.2018 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 978 від 29.08.2018 року. Як вбачається з наданих суду доказів позивач успадкував зазначену земельну ділянку після смерті [PERSON] . Земельна ділянка фактично перебуває у користування ФГ «Барвінок», на підставі договору оренди земельної ділянки б/н від 15.03.2019 року, що підтверджується записом про інше речове право: 30784408 відповідно до інформаційної довідки № 305540670 від 21.07.2022 року. В свою чергу позивач зазначає, що він не підписував договір б/н від 15.03.2019 року та взагалі ніколи його не бачив і не ознайомлювався з його змістом, а отже не виражав своєї волі на передачу відповідачеві в оренду належної йому на праві власності земельної ділянки, у зв`язку з чим такий договір є неукладеним, у відповідача відсутнє право її оренди , а земля перебуває у відповідача без законних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені особи. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно д ст. 41 Конституції України - Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1,4 ст. 334 ЦК України - Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах\~вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої\~статті 27 Закону № 1952-IV\~судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див.\~постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19\~(провадження № 14-49цс22)). У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 2737-23 від 18.01.2024 року судом встановлено, що підпис від імені [PERSON] , що розміщений в графі «орендодавець» договору оренди земельної ділянки площею 4.9119 га, кадастровий номер : 1221081800:01:022:0421, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р., с/рада Боровківська, виданого 15.03.2019, серія та номер: б/н виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису. Таким чином належним та допустимим доказом позивачем доведено, що договір оренди спірної земельної ділянки він з відповідачем не підписував. Відповідно у відповідача відсутнє право оренди зазначеної земельної ділянки. В свою чергу відповідно до правової позиції, викладеної в Постановах Об`єднаної палати верховного суду України: « Об`єднана палата нагадує, що добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладеним немає (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)). Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення\~favor contractus\~(тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21))». Враховуючи зазначену вище правову позицію, оцінюючи надані суду докази, та поведінку сторін суд приходить до висновку, що отримання позивачем орендної плати не свідчить про його схвалення даного правочину, оскільки позивач став власником земельної ділянки лише 29.08.2018 року. В кого перебувала зазначена земельна ділянка в користуванні раніше суду доказів не надано. Як встановлено в судовому засіданні позивач договір оренди земельної ділянки б/н від 15.03.2019 року не підписував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. До договору оренди земельної ділянки від 15.03.2019 року не доданий акт прийому-передачі земельної ділянки, з якого б було б видно, що саме позивач передав відповідачеві спірну земельну ділянку. З позовом до суду позивач звернувся 24.08.2022 року. Тобто період, що пройшов з часу виникнення у позивача права власності на зазначену земельну ділянку та до його звернення до суду і відповідно отримання коштів за користування земельною ділянкою, 2019-2022 роки є незначним. В свою чергу відповідач користувався земельною ділянкою позивача без належних на те підстав. Тому у позивача виникло право на отримання винагороди за користування належним йому майном незалежно від наявності договірних правовідносин. Таким чином враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки та недоведеність передачі земельної ділянки в користування відповідача саме позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири ) грн 80 коп.

Outcome: approved