Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

До суду\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору та права власності на нерухоме майно.\~\~ Позивач посилається\~на те,\~що влистопаді 2024 року вона було придбала у [PERSON] домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами та приватизованою присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,1409 га в [ADDRESS] . Присадибна земельна ділянка включає земельну ділянку площею 0,1409 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222386100:02:001:0203. Ціна за домоволодіння була визначена в розмірі 80 000 грн. Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, позивач віддала гроші відповідачу,\~\~про що свідчить розписка,\~\~а відповідач\~\~зі свого боку пообіцяв переоформити будинок та земельну ділянку на ім`я позивача.\~\~Але після отримання грошей, договір\~\~належним чином не посвідчено. Тому позивач вимушена звернутися до суду і просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, та приватизовану присадибну земельну ділянку, розташованих за адресою: в [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, представником позивача до суду було надано заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 04.11.2010 року, витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.11.2010 року житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 18-19) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку власником земельної ділянки площею 0,1409 га в [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222386100:02:001:0203, є [PERSON] (а. с. 26). На а. с. 4 міститься розписка [PERSON] про отримання ним плати за будинок, розташованого за адресою в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору дарування між сторонами. Об`єктивно сторони договору дарування порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved