Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), діючи через свого представника [PERSON] , звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та залишити малолітнього [PERSON] на проживання з нею. Позовну заяву мотивує тим, що фактичні шлюбні, сімейні стосунки з відповідачем припинилися, а подальше спільне проживання та збереження шлюбу лише суперечить її інтересам. Крім того, між нею та відповідачем відсутній спір про визначення місця проживання їхнього сина, вони дійшли згоди, що син проживатиме з нею, а вона забезпечить йому належні умови для всебічного розвитку та виховання, не буде перешкоджати відповідачу у спілкуванні з сином, а відповідач, відповідно, буде брати участь у вихованні та утриманні сина. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав у нього наведених, просила задовольнити, а також вказала, що після розірвання шлюбу позивач не бажає змінювати набуте у шлюбі прізвище і просить судові витрати залишити за нею. У судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 09 червня 2025 року відповідач подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року позовну заяву визнано неподаною і повернуто. Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. У постанові Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року вказано, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22), від 27 червня 2024 року (справа № 595/111/24, провадження № 61-8151ск24) за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить про визначення судом місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру (постанова Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21, провадження № 61-5775св22). Таким чином, зазначення позивачкою у позовній заяві про залишення малолітнього сина [PERSON] на проживання з матір`ю [PERSON] не є самостійною позовною вимогою про визначення місця проживання дитини та не є об`єктом справляння судового збору. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до актового запису про шлюб №1121, з додатку «Дія», та копій паспортів сторін, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 10 серпня 2014 року складено актовий запис. Прізвище після шлюбу: чоловіка - [PERSON] ; дружини - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо залишення дитини на проживанні з позивачем суд вказує таке. Як слідує з свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 28 квітня 2015 року, серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що слідує з копії його паспорту та відповіді №1122330 від 17 лютого 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, а [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] , що слідує з копії її паспорта. Відомості щодо зареєстрованого чи фактичного місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , в матеріалах справи відсутні. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що між сторонами на час розгляду справи відсутній спір щодо місця проживання дитини, такий позов сторони не пред`являли, суд його не вирішує. Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру. Таке рішення лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, проте для цього необхідно встановити з ким дитина залишилася проживати після припинення фактичних шлюбних відносин (відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена в ухвалі від 27 червня 2024 року (справа № 595/111/24, провадження № 61-8151ск24), про яку також вказано в постанові Рівненського апеляційного суду від 01 травня 2025 року, прийнятій у даній справі). У постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18, провадження № 61-14859св19, від 21 грудня 2021 року у справі №339/143/20, провадження № 61-6809ск21, від 18 липня 2022 року у справі №405/4659/21, провадження № 61-5775св22, на які посилалася представник позивача [PERSON] , Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. У даних справах встановлено, що дитина залишилась проживати з матір`ю, після припинення фактичних шлюбних відносин. Водночас у справі № 595/111/24, як і в даній справі, судом встановлено, що сторона позивача не надала будь-яких доказів того з ким та де проживає дитина, тому відсутні підстави для залишення проживання дитини з позивачем. Отже, вказаний вище висновок Верховного Суду не є застосовним, оскільки фактичні обставини у справах № 200/952/18, №339/143/20, №405/4659/21 є відмінними від обставин цієї справи. Визнання позову відповідачем в цій частині також не спростовує висновків суду, оскільки сторонами не надано будь-яких доказів про те, що після припинення сімейних відносин між сторонами малолітній син сторін залишився проживати разом з позивачем. Суд не здійснює розподілу судових витрат, оскільки в судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: partial