Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

12.02.2025 року до Печерського районного суду м. Києва, надійшла позовна заява [PERSON] , згідно вимог якої позивач просила суд: - визнати трудові відносини [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ) з Державним підприємством «Геройське дослідно-промислове підприємство» (код за ЄДРПОУ 00383604; місцезнаходження: Україна, 75620, Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17) припиненими з 01 січня 2025 року у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України; - зобов`язати державного реєстратора Печерської районної у місті Києві державної адміністрації вчинити реєстраційну дію щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ) як виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (код ЄДРПОУ 00383604; місцезнаходження: Україна, 75620, Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17) на підставі судового рішення по даній справі; - стягнути з ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ (00032945; 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ) судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] вказує, що 09.02.2022 наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (надалі - Відповідач 2 та/або РВ ФДМ) №84, [PERSON] (далі - Позивач та/або [PERSON] ) призначено виконувачем обов`язків директора Державного підприємства «Геройське дослідно- промислове підприємство» (надалі - ДП «Геройське ДПП») (код ЄДРПОУ 00383604) з наступного дня від дати видання наказу, тобто з 10.02.2022, до прийняття суб`єктом управління Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» рішення про звільнення виконувача обов`язків директора вказаного підприємства або призначення директора вказаного підприємства (копія наказу додається). 11.02.2022 було внесено відповідні зміни до відомостей про юридичну особу ДП «Геройське ДПП» (код ЄДРПОУ 00383604), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, зокрема у відомостях про керівника вказано дані позивача (роздруківка з ЄДРЮОФОПГФ додається) в частині відомостей про нового керівника юридичної особи. Після початку повномасштабного вторгнення країни-агресора, територія, на якій розташоване ДП «Геройське ДПП , а саме: Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17, була одразу окупована. Тобто, з 24.02.2022 позивач вже не мала змоги потрапити на територію підприємства з міркувань власної безпеки. 17.12.2024 позивач звернулася до ФОНДУ ДЕРЖАВНОГО МАЙНА УКРАЇНИ та РВ ФДМ з заявами про звільнення з посади виконувача обов`язків директора ДП «Геройське ДПП» за власним бажанням, за ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України. Проте, позивачу ФДМУ та РВ ФДМ відмовлено у розгляді заяви позивача про звільнення за власним бажанням з посади виконувача обов`язки директора ДП «Геройське ДПП», що призвело до порушення прав та інтересів [PERSON] . Вказані обставини в сукупності послугували підставою для звернення до суду з метою захисту та відновлення порушених прав. Ухвалою судді від 24.02.2025 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.03.2025 до суду надійшов відзив Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на позовну заяву, в якому представник вказав, що регіональне відділення не заперечує наявність у позивача права своєю власною працею заробляти собі кошти на життя; вільно обирати або вільно погоджуватися на працю, якою особа заробляє собі на життя, а також на умови такої праці; працювати в належних, безпечних і здорових умовах праці. В той же час Регіональне відділення не має жодних повноважень щодо прийняття рішення щодо припинення трудових відносин позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судовим розглядом встановлено, що 09.02.2022 наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі (надалі - Відповідач 2 та/або РВ ФДМ) №84, [PERSON] (далі - Позивач та/або [PERSON] ) призначено виконувачем обов`язків директора Державного підприємства «Геройське дослідно- промислове підприємство» (надалі - ДП «Геройське ДПП») (код ЄДРПОУ 00383604) з наступного дня від дати видання наказу, тобто з 10.02.2022, до прийняття суб`єктом управління Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» рішення про звільнення виконувача обов`язків директора вказаного підприємства або призначення директора вказаного підприємства. 11.02.2022 було внесено відповідні зміни до відомостей про юридичну особу ДП «Геройське ДПП» (код ЄДРПОУ 00383604), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, зокрема у відомостях про керівника вказано дані Позивачки в частині відомостей про нового керівника юридичної особи. 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президентом України винесено Указ №64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено Указами Президента України та який діє на дату складання даної позовної заяви. Після початку повномасштабного вторгнення країни-агресора, територія, на якій розташоване ДП «Геройське ДПП , а саме: Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17 , була окупована. Також було окуповано і фактичне, на той час, місце проживання Позивачки - [ADDRESS] . Станом на дату постановлення вказаного судового рішення вказані території залишаються під тимчасовою окупацією країни-агресора, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309. Позивач вказує, що 11.04.2022 виїхала з окупованої території на підконтрольну територію України, адже під загрозою було її життя та життя її дітей. 04.06.2022, з метою захисту життя і здоров`я своїх дітей, позивач виїхала за межі України та наразі проживає у Республіці Італія. Повертатися до України у неї немає можливості, оскільки її житло залишилося на тимчасово окупованій території. 17.12.2024 позивач звернулася до ФО УКРАЇНИ та РВ ФДМ з заявами про звільнення з посади виконувача обов`язків директора ДП «Геройське ДПП» за власним бажанням, за ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, управління об`єктами державної власності, корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю Фонду державного майна України. Згідно із п.1.1. Розділу 1 Статуту ДП «Геройське ДПП» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України (далі - Суб`єкт управління Підприємства). Вказане підтверджується доданими до позовної заяви роздруківкою з ЄДРЮОФОП та положеннями Статуту Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство», з яких вбачається, що органом управління ДП «Геройське ДПП» є саме Відповідач -1. Відповідно до підпункту 1 пункту 10.13 Розділу 10 Статуту ДП «Геройське ДПП» повноваження особи, призначеної на посаду Директора, окрім випадків, передбачених п. 10.11 цього Статуту, припиняються достроково у разі, зокрема: складання повноважень за особистою заявою особи, призначеної (обраної) на посаду Директора, за умови письмового повідомлення про це Суб`єкта управління Підприємства не менш ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів, що і вчинила Позивачка направивши на адресу Відповідача-1 та Відповідача-2 відповідні заяви про звільнення за власним бажанням, в задоволенні яких їй фактично було відмовлено. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється. Аналогічні положення містяться в Європейській соціальній хартії (переглянута) від 03.05.1996 (ратифікована Україною 14.09.2006). Так, ст. 1 Хартії визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на працю сторони зобов`язуються: визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає; створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування; забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням вказаної норми, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав на те, що визначенест. 43 Конституції Україниправо на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Відповідно до вимогст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободнікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Трудові відносини всіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України(даліКЗпП України). Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст. 1 КЗпП України). Відповідно до ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Так, ч. 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (в редакції, що діяла на момент видачі наказу про призначення Позивача виконувачем обов`язків директора). Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути, зокрема: на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Письмова форма трудового договору обов`язкова лише у випадках, визначених ч. 1 ст. 24 КЗпП України. Відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (в редакції, що діяла на момент видачі наказу про призначення Позивача виконувачем обов`язків директора). Так, у наказі РВ ФДМ від 09.02.2022 №84 про призначення позивача виконувачем обов`язків директора ДП «Геройське ДПП», строк дії цього трудового договору не обмежений чіткою календарною датою, а обмежений певною подією, яка має настати, зокрема цитата з наказу: «до прийняття рішення про звільнення виконувача обов`язків директора, або призначення директора в установленому законодавством порядку». Узагальнюючи, можна дійти висновку, що відносини між ДП «Геройське ДПП» та позивачем, яка виконує обов`язки керівника цього підприємства, носять строковий характер, та за своєю природою відповідають формі строкового трудового договору. Строк дії такого договору визначається змістом наказу при призначення Позивачки виконувачем обов`язків директора. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Відповідно до ст. 39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Положеннями ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 369/1906/18 вказано, що «за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Отже, праву працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням за умови попередження роботодавця за два тижні відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України кореспондується обов`язок роботодавця оформити відповідним наказом звільнення та виконати обов`язки, визначені статтями 47, 116 КЗпП України. Чинне законодавство не визначає випадки, у яких роботодавець може відмовити працівнику у звільненні за власним бажанням, отже роботодавець не може відмовити працівнику у звільненні за його бажанням, у разі подання ним відповідної заяви за два тижні до такого звільнення». Позивач, як виконувач обов`язків директора підприємства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питання про своє звільнення з посади виконувача обов`язків директора, у зв`язку з чим суд вважає, що бездіяльність Відповідача-1 та Відповідача-2 щодо вирішення питання про її звільнення є грубим порушенням прав позивача на звільнення та обрання іншого місця роботи на власний розсуд. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову [PERSON] про припинення її трудових відносин з Державним підприємством «Геройське дослідно-промислове підприємство». З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» №755-ГУ(далі за текстом - Закон України №755-ГУ)). Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №755, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - витяг) - це документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі. Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону України №755-ГУ яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина перша статті 10 Закону України №755- IV). Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (частина третя статті 10 Закону України №755-ГУ). Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України №755-ГУ в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. У частині 1 ст. 25 Закону України №755-ГУ визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В указаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України №755-ГУ направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень. Слід зауважити, що ч.5 ст. 25 Закону України №755-ГУ містить перелік дій, які має вчинити суб`єкт державної реєстрації після отримання судового рішення. З аналізу вищезазначених норм Закону випливає, що зобов`язання щодо вчинення реєстраційної дії та суб`єкт реєстрації мають бути визначені в судовому рішенні, бо лише в такому разі у конкретного суб`єкта реєстрації виникне обов`язок вчинити визначені судовим рішенням дії на підставі такого рішення. Крім того, відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 44324/8.4.3/32-24 від 21.03.2024 розміщеного на офіційному сайті міністерства зазначено, що процедуру проведення реєстраційних дій на підставі рішення суду передбачено статтею 25 Закону про реєстрацію. Так, державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться, зокрема, на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, зокрема, щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Отже, рішення суду, на підставі якого припиняються трудові чи цивільні відносини між фізичною особою, що була призначена або виконувала функції керівника юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, та її роботодавцем, що містить зобов`язання для державного реєстратора вчинити реєстраційні дії щодо виключення відомостей про такого керівника, тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі». Також, Мінюстом у вказаному роз`ясненні зазначено, що для практичного виконання відповідного рішення суду та внесення запису до Єдиного державного реєстру доопрацьовано програмне забезпечення Єдиного державного реєстру в частині технічноїможливості вилучення відомостей про керівника юридичної особи. На сьогодні відповідне доопрацювання дає можливість у блоці «Керівник» проставити відмітку «Керівник відсутній» та у полі «Причина відсутності керівника» зазначити необхідну інформацію. В той же час, вказана функція може застосовуватися лише за наявності відповідного рішення суду, тобто підставою для вилучення відомостей про керівника юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи з Єдиного державного реєстру може бути виключно рішення суду, що тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. Тобто, сукупний аналіз вище перелічених норм дає підстави для висновку про те, що у разі визнання трудових відносин припиненими внаслідок розірвання трудового договору на підставі рішення суду, повноваження директора припиняються, а отже потребують внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Аналогічна правова позиція Верховного Суду міститься у постанові від 24.12.2019 у справі №758/1861/18: «...факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань...». Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Відповідно до п.2 наказу Міністерства юстиції України від 30.08.2022 №3642/5, в умовах воєнного стану та протягом одного місяця з дня його припинення або скасування: державна реєстрація юридичної особи та громадського формування, місцезнаходженням яких є Автономна Республіка Крим, Донецька, Запорізька, Луганська, Миколаївська, Харківська, Херсонська області, місто Севастополь, проводиться незалежно від місцезнаходження такої юридичної особи та громадського формування. Оскільки адреса місцезнаходження Державного підприємства «Геройське дослідно- промислове підприємство» (код ЄДРПОУ 00383604; місцезнаходження: Україна, 75620, Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17) є тимчасово окупованою територією та фактично перебуває в адміністративних межах Херсонської області, то державна реєстрація стосовно такої особи фактично може здійснюватися незалежно від місцезнаходження такої юридичної особи будь-яким суб`єктом реєстрації. У зв`язку з чим, у якості Відповідача-3 обрано Печерську районну у місті Києві державну адміністрацію. Таким чином, процедура звільнення Позивача із посади виконувача обов`язків директора внаслідок припинення трудових відносин з ДП «Геройське ДПП» має супроводжуватись внесенням відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який підтверджує припинення відносин з управління підприємством у зв`язку з цим. Тільки після цього можна стверджувати про повноцінний захист прав та інтересів Позивача. Отже, обраний позивачем спосіб захисту є ефективним і таким, що не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (аб.1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України). Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. Враховуючи зазначене, у зв`язку із прийняттям судом рішення про визнання припиненими трудових відносин позивача з відповідачем, суд дійшов висновку також і про задоволення вимоги позивача щодо зобов`язаннядержавного реєстратора Печерської районної у місті Києві державної адміністрації вчинити реєстраційну дію щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ; місце реєстрації: [ADDRESS] ) як виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (код ЄДРПОУ 00383604; місцезнаходження: Україна, 75620, Херсонська обл., Скадовський р-н, с. Геройське, вул. Дубинди 17) на підставі судового рішення по даній справі. За вказаних підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору за дві вимоги немайнового характеру (1211,20 грн. * 2 = 2422,40 грн.). Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Outcome: approved