Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У березні 2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 08.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 101919506, відповідно до умов якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити комісію, а також проценти за його користування. На підставі договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024, укладеного між «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 101919506 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Оскільки після відступлення ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до [PERSON] вона не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить суд стягнути на його користь з [PERSON] 32 679 грн. 34 коп. заборгованості за договором. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). У відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову зважаючи на його необґрунтованість та безпідставність, зазначивши, що вона не є стороною договору, оскільки у договорі зазначено позичальником [PERSON] , проценти за користування кредитом нараховані неправомірно та їх нарахування виходить за межі встановленого договором строку кредитування. У відповіді на відзив ТОВ «ФК «ЄАПБ» спростовуючи заперечення [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, позов просить задовольнити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що 08.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 101919506 про надання споживчого кредиту, згідно якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 12 000 грн. 00 коп. строком на 30 днів, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за його користування. (а.с. 4-8). Згідно пунктів 1.5.2 та 1.6 договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом; Стандартна базова ставка становить 5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.2.1 договору у випадку якщо позичальник продовжує строк користування кредитом, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту. Відповідно до п. 4.2 договору у разу прострочення позичальником зобов`язання зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 10 договору позичальником зазначена [PERSON] , код РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] , номер телефону [NUMBER] . Згідно платіжного доручення № 33515063 ТОВ «Мілоан» на виконання умов договору перерахувало [PERSON] 12 000 грн. 00 коп. (а.с. 10). Відповідно до договору факторингу № 16072024 від 16.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до [PERSON] згідно договору № 101919506 про надання споживчого кредиту, що підтверджується актом прийому передачі інформації згідно реєстру боржників від 16.07.2024 та витягом з реєстру боржників від 16.07.2024 (а.с. 12-15). Як вбачається з наданого ТОВ «Мілоан» розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] з урахуванням часткової оплати та пролонгацій договору має заборгованість у розмірі 32 679 грн. 34 коп., з яких 8 168 грн. 40 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 24 510 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем). Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за укладеним договором про надання кредиту, право вимоги за яким перейшло до позивача, не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому, судом не встановлено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі більшому, ніж передбачено договором, а нарахування процентів після закінчення строку кредитування є правомірним, оскільки договором передбачено право нарахування процентів після спливу строку кредитування на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено зобов`язання боржника сплатити визначені договором проценти в разі порушення грошового зобов`язання. Крім того, заперечення [PERSON] щодо того, що стороною договору про надання споживчого кредиту є інша особа - [PERSON] судом відхиляються, оскільки інші зазначені у договорі реквізити позичальника, такі як РНОКПП, адреса зареєстрованого місця проживання та номер телефону співпадають із зазначеними нею реквізитами у відзиві на позовну заяву, а орфографічні помилки у написанні прізвища, допущені при укладенні договору, не можуть бути підставою для невиконання взятих на себе зобов`язань. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved