Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою суду від 27.01.2025 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 27.01.2025 позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати. 31.01.2025 представник позивача звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, подав до суду докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат. У заяві представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1211,20 грн. 31.01.2025 представник відповідача звернулася до суду із заявою про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У заяві представник відповідача, посилаючись на приписи ч. 5 ст. 142 ЦПК України, просить суд стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10500,00 грн. Крім того, вищезазначена заява містить клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката, яке вмотивоване неспівмірністю зазначених витрат зі складністю справи, обсягом наданих представником позивача послуг, часом, витраченим адвокатом позивача на надання послуг, невідповідністю розміру заявлених представником позивача витрат критеріям реальності та розумності. 31.01.2025 представник позивача подав до суду заперечення на заяву представника відповідача про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, в обґрунтування яких зазначив, що позивач, звертаючись до суду з позовом, діяла добросовісно. Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з метою повного та всебічного дослідження обставин справи. Такі дії позивача не можна розглядати як недобросовісну поведінку або зловживання процесуальними правами. Сторони та їх представники в судові засідання для вирішення питання про судові витрати, призначені судом на 11 год 00 хв 06.02.2025 та 14 год 30 хв 20.05.2025, не з`явилися. Представник сторін подали до суду заяви про проведення судових засідань за відсутності сторін та їх представників. З огляду на викладе, суд вирішив заяви представників сторін розглядати за відсутності сторін та їх представників, оскільки в силу приписів ч. 4 ст. 270 ЦПК України їх неприбуття в судове засідання не перешкоджає розгляду заяви. Вивчивши заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах вирішуваних питань, суд доходить наступних висновків. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визначити місце проживання дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою суду від 27.01.2025 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, спір батьків про визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, не може бути вирішений в порядку цивільного судочинства. Рішенням суду 27.01.2025 задоволено позов [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Питання про судові витрати судом не вирішувалося, оскільки представник позивачки до закінчення судових дебатів звернувся до суду із заявою про намір подати докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, понесених позивачкою на оплату правничої допомоги адвоката, суд виходить з наступного. Обсяг та вартість послуг, наданих адвокатом Старжинським В.В. позивачеві, підтверджуються наданими представником копіями договору про надання правової допомоги № 17 від 19.09.2024, додаткової угоди до зазначеного договору від 05.12.2024, атом виконаних робіт (надання послуг) № 0000002 від 27.01.2025 на суму 25000 грн. 00 коп., рахунком на оплату № 002 від 27.01.2025, квитанцією від 27.01.2025 про сплату позивачкою гонорару в розмірі 25000,00 грн. Представник відповідача в клопотанні про зменшення розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, посилаючись на те, що позовна заява [PERSON] не містить попереднього розрахунку судових витрат, неспівмірність заявлених представником позивача розміру таких витрат зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом Старжинським В.В. послуг та часом, витраченим останнім на їх надання, просила суд зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу. Оцінивши пропорційність та співмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також часом, витраченим ним на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом заяв по суті справи та з процесуальних питань, їх значення для правильного вирішення спору, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що заявлені представником позивача суми є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих ним послуг. Так, заявлена представником позивача вартість послуг зі складання заяв по суті справи та з процесуальних питань в розмірі 10000, грн. є неспівмірною зі складністю справи. Крім того, позивач зобов`язаний подати докази, якими він обґрунтовує свої вимоги, разо з позовною заявою. Витрати позивача на підготовку та направлення до суду клопотання про виправлення описки в позовній заяві (заяви про уточнення позовних вимог) не можна вважати неминучими, оскільки необхідність таких уточнень виникла з вини позивача. Враховуючи складність справи, зміст та обсяг складених представником позивача заяв по суті справи та з процесуальних питань, того, що судом закрито провадження в справі в частині позовних вимог, які не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, суд доходить висновку, що клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу є обґрунтованим, у зв`язку із чим такі витрати підлягають зменшенню до 7000,00 грн. На переконання суду, стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. відповідатиме критеріям розумності та співмірності. Вирішуючи питання\~про компенсацію\~здійснених відповідачем\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~внаслідок необґрунтованих\~дій позивача,суд виходить з наступного. Порядок розподілу витрат у разі в разі закриття провадження у справі визначено нормами статті 142 ЦПК України. У частинах п`ятій-шостій статті 142 ЦПК України передбачено, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову в зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Згідно з частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України в випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, в разі залишення позову без розгляду можливе лише в випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Поняття «необґрунтованість дій позивача» не є тотожнім таким поняттям як «зловживання правом», «неправомірність дій» або ж «встановлення того, що спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача», «необґрунтовані дії позивача» не тотожні поняттю «необґрунтований позов», адже законодавець свідомо визначив саме підставу як дію позивача і яка / які є необґрунтованими, а не заяву по суті спору - позов (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 20 червня 2023 року в справі № 925/1372/21, від 11 травня 2023 року в справі № 921/811/21, від 25 квітня 2023 року в справі № 924/341/22, від 14 травня 2024 року в cправі № 916/3278/21, від 25 квітня 2024 року в справі № 903/1079/23). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про необґрунтованість дій [PERSON] при розгляді цієї справи, така необґрунтованість не доведена відповідачем та його представником, тому немає підстав для стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, з урахуванням приписів статті 142 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розподіл витрат позивача на сплату судового збору, суд виходить з наступного. Позивачем за звернення до суду з позовом немайнового характеру сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Рішенням суду від 27.01.2025 позов [PERSON] задоволений. З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: partial