Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Національного інституту стратегічних досліджень (далі - відповідач, НІСД), згідно з яким просить: стягнути з Національного інституту стратегічних досліджень на користь [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку в розмірі 234 230,84 грн за час вимушеного прогулу в сумі 49 032,51 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.02.2023, у справі №761/16207/20 стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 928 645,74 грн.; заборгованість по заробітній платі в сумі 81 531,89 грн. Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви, Відповідач ігноруючи вимоги чинного законодавства України, зокрема вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати», та лист-вимогу [PERSON] від 20.01.2025, не здійснив компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати 234 230,84 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу НІСД не виплатив. У зв`язку з цим, з метою захисту власних майнових прав позивач звернувся до суду з даним позовом. 13 березня 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін. 10 квітня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень. 22 квітня 2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 02 травня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 08 травня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на пояснення-заперечення 29 травня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, та встановлено судом, 28 липня 2022 року постановою Київського апеляційного суду, зміненою постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.02.2023, у справі № 761/16207/20 за позовом [PERSON] до Національного інституту стратегічних досліджень (надалі - НІСД) про визнання незаконним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, серед іншого: стягнуто з Національного інституту стратегічних досліджень на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2020 року по 28 липня 2022 року у розмірі 928 645,74 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Ухвалою від 14.09.2022 по справі N? 761/16207/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зупинив виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у цивільній справі N? 761/16207/20, чим фактично припинив перебіг та обрахунок строку на відповідну компенсації на період здійснення касаційного оскарження. 14 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист по справі за № 761/16207/20. 03березня 2023 № 293/177 Інститут подав заяву про відстрочення виконання рішення суду, оскільки Державним бюджетом на 2023 рік Інститут недоотримав - 19 566,7 тис. грн. 29 березня 2023 року № 293/259 Інститут звернувся листом до Державного управління справами, як головного розпорядника коштів, з проханням до фінансування обов?язкових видатків Інституту на 2023 рік. 03 квітня 2023 № 293/283 Інститут листом поінформувало Державну казначейську службу, стягувача згідно виконавчого листа виданого 14.03.2023 Шевченківським районним судом міста Києва на підставі постанови Верховного Суду від 22.02.2023, про хід виконання рішення по зазначеній справі. 19 квітня 2023 року № 293/326 Інститут подав до Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заяву про роз?яснення рішення. 21 грудня 2023 року № 293/977 Інститутом подано до Київського апеляційного суду заяву про виправлення арифметичної помилки, а саме виправити помилку, допущену в абзаці сьомому резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року по справі N? 761/16207/20, а саме, замінити в абзаці сьомому резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року по справі № 761/16207/20 число «928 645,74» числом «659 610,46». 18 січня 2024 року отримавши ухвалу Київського апеляційного суду про відмову, Інститут звернувсь з касаційною скаргою до Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2024 по справі № 761/16207/20 про скасування зазначеної ухвали Київського апеляційного суду та прийняти рішення про виправлення арифметичної помилки. Крім того, Державна казначейська служба, згідно виконавчого листа виданого 14.03.2023 Шевченківським районним судом міста Києва на підставі постанови Верховного Суду від 22.02.2023, подала 10.06.2024 до Київського апеляційного суду заяву (клопотання) про роз?яснення судового рішення у справі № 761/16207/20. Ухвалою від 03.09.2024 Київський апеляційний суд по справі за № 761/16207/20 відмовив у роз?ясненні рішення суду від 22.02.2023 № 761/16207/20. 31 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду повернув Інституту заяву про виправлення арифметичної помилки в постанові Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року. 14 листопада 2024 року Інститут подав клопотання (заяву) про передачу справи за № 761/16207/20 до Великої Палати Верховного Суду. Ухвалою від 20.11.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у задоволенні клопотання (заяви) Національного інституту стратегічних досліджень про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити. 03 грудня 2024 року Інститут подав заяву до Шевченківського районного суду міста Києва про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (частково у зв?язку з його добровільним виконанням боржником) (від 03.12.2024 № 293/836), для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково у сумі, допущеної судом до негайного виконання та у сумі, виплаченої заробітної плати при поновленні на посаді з 24.09.2021 до 04.05.2022. 16 січня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва виніс ухвалу по справі №761/16207/20, якою заяву Інституту задовольнив частково, а саме визнав добровільну сплату Інституту у сумі 34 804, 44 грн такою, що сплачена до винесення виконавчого листа, у іншій частині заяви відмовив. НІСД на виконання постанови Київського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі №761/16207/20 [PERSON] сплачено: у жовтні 2021 року -заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 34 804,44 грн; 30 листопада 2023 року - заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 439 801,56 грн; 12 грудня 2023 року - заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 219 808,90 грн; 29 січня 2025 року - заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 234 230,84 грн При виплаті 30 листопада 2023 року та 12 грудня 2023 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу НІСД не виплатив компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушення строків виплати частини середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зв?язку з чим позивач звернувся з відповідним позовом до суду, за результатом розгляду якого постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2024 у справі № 761/3281/24 з НІСД на користь [PERSON] стягнуто 60 377,52 грн (з утриманням з цих сум установлених законодавством України податків і зборів) компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 659 610,46 грн (439 801,56 + 219 808,90). Апеляційним судом у справі № 761/3281/24 встановлено, що «стосовно строку нарахування компенсації втрати доходу у зв?язку з порушенням строку виплати середнього заробітку за вимушений прогул, то така компенсація має бути виплачена та обрахована за порушення строків виплати середнього заробітку в сумі 439 801,56 з серпня 2022 року до жовтня 2023 року, а за порушення строку виплати 219 808, 90 грн. з серпня 2022 року по листопад 2023 року. Такий підхід враховує дату виконання рішення суду про стягнення вказаних сум, а також те, що присуджений середній заробіток за вимушений прогул був апеляційним судом постановою від 28 липня 2022 року. Постанова Київського апеляційного суду, якою було присуджено середній заробіток за вимушений прогул набрала законної сили 28 липня 2022 року, незалежно від її касаційного оскарження. Верховним Судом зміна була лише в частині вказівки про утримання з присуджених сум обов?язкових податків та платежів. Оскаржуючи постанову апеляційного суду відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому з огляду на те, що Верховний Суд погодився з апеляційним судом в частині необхідності стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та поновлення позивача на роботі, позивач має право на отримання компенсації втрати його доходів саме з серпня 2022 року, як позивач просив у своїй позовній заяві, а не з дати постановлення Верховним Судом постанови в лютому 2023 року.» Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У жовтні 2024 року та в січні 2025 року НІСД добровільно виконав рішення суду та сплатив [PERSON] 60 377,52 грн (з утриманням з цих сум установлених законодавством України податків і зборів) компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 659 610,46 грн (439 801,56 + 219 808,90). 20 січня 2025 року [PERSON] звернувся до НІСД з листом, в якому зазначив, що станом на день подання даної заяви рішення суду у справі № 761/16207/20 в частині сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24 березня 2020 року по 28 липня 2022 року у розмірі 928645,74 грн не виконано. Заборгованість НІСД перед [PERSON] без утримання податків і зборів складає 234 230,84 грн та просив: - виконати постанову Київського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі 761/16207/20 у повному обсязі шляхом сплати залишку заборгованості; - оподаткування провести відповідно до вимог законодавства, що діяло в ті періоди, за які виплачуються кошти; - при сплаті заборгованості виконати вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати». НІСД на виконання рішення суду у справі № 761/16207/20 29 січня 2025 року сплатив [PERSON] 234 230,84 грн, що після утримування з нарахованої суми податків і зборів склало 188 555,83 грн. Наведене визнається і не заперечується сторонами. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати» та пунктом 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов?язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Сума 234 230,84 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку НІСД на виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №761/16207/20 сплатив [PERSON] лише 29.01.2025, є складовою його заробітної плати. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати», п. 5 Порядку N?159 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. 7 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати», п. 8 Порядку №159). НІСД у відзиві висловлено позицію, що датою початку обрахунку компенсації втрати частини доходів є дата постановлення Шевченківським районним судом м. Києва ухвали від 16.01.2025 у справі № 761/16207/20, з якої до моменту сплати заборгованості в сумі 234 230,84 грн не пройшло і одного календарного місяця, тому боргу (з компенсації втрати частини доходу) не існує. З наведеним твердженням суд не погоджується виходячи з наступного. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 16.01.2025 у справі №761/16207/20 постановлено за результатом розгляду заяви НІСД про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Так як таке судове рішення не встановлює та не відміняє факт ухвалення судом рішення про стягнення з НІСД заборгованості за заробітною платою та її складовими, зазначена ухвала суду не може слугувати початком відліку строку для відповідача для виконання останнім рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості. Відповідно до статті 384 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Верховний Су у постанові від 22.02.2023 у справі №761/16207/20 постановив поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, стягнення судового збору, стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Постанова Київського апеляційного суду від 28.07.2022 набрала законної сили 28.07.2022 і з цієї дати зобов?язання НІСД сплатити [PERSON] стягнуті судовим рішенням кошти стало конкретизованим, визначеним та мало бути виконаним. Щодо посилання, що «остаточним» рішенням у справі №761/16207/20 є постанова Верховного Суду від 22.02.2023, то з цього приводу Київський апеляційний суд у постанові від 06.09.2023 у справі №761/16207/20 зазначив, що постановою Верховного Суду від 22.02.2023 постанову Київського апеляційного суду від 28.07.2023змінено, а саме уточнено, що визначені до стягнення апеляційним судом кошти підлягають стягненню на користь позивача після утримання податків та інших обов?язкових платежів та проконстатовано, що постанова Верховного Суду від 22.02.2023 у справі №761/16207/20 не є судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню за результатами розгляду зазначеної справи, що вбачається з її резолютивної частини, якою Верховний Суд поновив виконання постанови Київського апеляційного суду від 28.07.2022. За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що питання відстрочки виконання постанови Верховного Суду від 22 лютого 2023 року взагалі не може бути предметом розгляду, оскільки зазначеною постановою Верховний Суд не приймав жодного рішення про стягнення з відповідача будь-яких коштів на користь позивача. У продовження даної позиції ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 31.10.2024 у справі №761/16207/20 при розгляді заяви НІСД про вправлення описки судом вкотре наголошено, що Верховний Суд не ухвалював рішення про стягнення заборгованості, так як таке рішення було ухвалено судом апеляційної інстанції, а саме зазначив наступне: «З урахуванням того, що заяву про виправлення описки розглядає той суд, що ухвалив відповідне судове рішення, то відсутні підстави для розгляду касаційним судом заяви Національного інституту стратегічних досліджень про виправлення арифметичної помилки в постанові Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року.» Таким чином, постанова Київського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі №761/16207/20 є судовим рішенням, яке підлягає примусовому виконанню за результатами розгляду зазначеної справи. Як наслідок, НІСД зобов?язаний сплати [PERSON] компенсацію втрати частини доходів за порушення строків виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обраховується за період, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили до дати фактичної сплати заборгованості, а саме: за період з 28.07.2022 (дати набрання постановою Київського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі №761/16207/20 законної сили) до 29.01.2025 (дати фактичної сплати заборгованості у розмірі 234 230,84 грн, що після утримування з нарахованої суми податків і зборів склало 188 555,83 грн). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З метою дотримання критеріїв справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та його роботодавця, який допустив порушення трудового законодавства та законодавства про оплату праці, суд дійшов висновку, що конкретні обставини справи дають підстави для стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку в розмірі 234 230,84 грн за час вимушеного прогулу в сумі 49 032,51 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Суд вважає, що саме за таких обставин будуть враховані та дотримані інтереси обох сторін. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене та

Outcome: approved