Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

14.04.2025 [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 грудня 2003 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 152. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 27.12.2003 сторони перебувають у шлюбі. Спільних дітей не мають. З 2022 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинено, з того часу не спілкуються, проживають окремо. Вважала, що шлюб розпався через різні погляди на життя, неможливість подальшого сумісного проживання з відповідачем. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Примирення вважала неможливим. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням звернутися до органів реєстрації актів цивільного стану для оформлення розірвання шлюбу. На це відповідач повідомив, що розірвання шлюбу його не цікавить, а якщо їй це потрібно, то вона має вирішувати це питання самостійно. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 15.05.2025. 15.05.2025 у зв`язку з першою неявкою відповідача судовий розгляд відкладено на 11.06.2025. 11.06.2025 належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з`явилися повторно. Позивач [PERSON] разом з позовом подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Крім того, 11.06.2025 позивач засобами телефонного зв`язку повідомила, що наполягає на своєму позові, просила вирішити справу не відкладаючи розгляд справи повторно. Відповідач [PERSON] засобами телефонного зв`язку повідомив про неможливість прибуття до суду, просив відкласти судовий розгляд справи, оскільки бажає зберегти шлюб. Проте конкретних обставин, з посиланням на відповідні докази, що спричинили його повторне неприбуття на судове засідання та перешкоджають йому взяти участь у судовому розгляді не зазначив. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не заявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.). Виходячи з того, що відповідач [PERSON] не скористався своїми цивільними процесуальними правами на подачу відзиву на позов та пояснень щодо суті спору; про необхідність подачі або витребування додаткових доказів, які мали б значення для вирішення цієї справи не заявляв, будь-яких інших клопотань, які б впливали на вирішення справи, не\~подавав, позивач [PERSON] засобами телефонного зв`язку повідомила, що наполягає на розгляді справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не відкладаючи судовий розгляд. Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] підтверджується, що сторони перебувають у шлюбі з 27.12.2003 (а. с. 3). З копій паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). З довідки відділу центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/660 від 15.043.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом № 11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідністю зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, вбачається, що шлюбні стосунки та виконання обов`язків подружжя, передбачених статтями 54, 55 Сімейного кодексу України, фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, спору про поділ майна між сторонами у цій справі немає, позивач вважає цей шлюб таким, що суперечить її інтересам. За таких обставин, оскільки позивач у заяві наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач відзив проти позовної заяви не подав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім`ї, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява про розірвання шлюбу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки сторони не заявляли відповідних вимог, після розірвання шлюбу прізвища сторін належить залишити без змін. Дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved