Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Зубенко О.А. за допомогою засобів поштового зв?язку 09.08.2024 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . За змістом позову сторони у справі мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає із батьком (позивачем) та бабою [PERSON] . Сторона позивача стверджує, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, не працює, є наркозалежною особою. Представник також зазначає, що матір дитини з часу досягнення донькою 10-місячного віку не мешкає із дитиною, не цікавиться життям доньки, умовами проживання, не бере участі у її розвитку, навчанні та вихованні, не забезпечує матеріально, не контактує із дитиною в жодний спосіб, навіть, на свята. З вказаного віку дитиною опікується лише позивач та його матір. Навіть, введення воєнного стану на території України відношення матері до батьківських обов?язків не змінило. На підставі наведеного, виходячи з найкращих інтересів дитини, оскільки відповідачка свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення доньки, з підстав, передбачених ст. 19, 164, 165 СК України, представник позивача, діючи в інтересах довірителя, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 02.09.2024 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачці 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідачка має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачці 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст.178 ЦПК України Ухвалою суду від 23.10.2024 в порядку витребування доказів зобов`язано КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗМР надати до суду інформацію щодо перебування на обліку (під наглядом) за станом здоров?я [PERSON] , оголошено перерву в підготовчому засіданні відповідно до п.4 ч.5 ст.198 ЦПК України. На виконання ухвали суду 16.04.2025 надійшла відповідь за підписом представника уповноваженої на надання відповіді установи, ухвалу суду виконано. Ухвалою суду від 29.11.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників справи шляхом надіслання судових повісток. Крім того, клопотання сторони позивача про виклик свідків відповідно до наведеного у клопотанні переліку задоволено. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. У мотивувальній частині ухвали суду вказано, що з метою встановлення порядку з`ясування обставин, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає за необхідне визначити порядок дослідження доказів наступним чином: вислухати пояснення учасників справи, дослідити письмові докази, зокрема, висновок органу опіки та піклування, здійснити допит свідків з боку позивача. Представник позивача адвокат Зубенко О.А. в судовому засіданні 17.02.2025, 03.06.2025 підтвердив доводи позовної заяви, просив задовольнити позов, пояснив, що наразі у зв?язку із проходженням реабілітації [PERSON] після поранення позивача дитина разом із ним тимчасово перебуває у місці Чернівці, опікується донькою, разом з цим, тимчасове піклування бабусі припинено. Зазначені обставини стали предметом дослідження під час підготовки висновку органу опіки та піклування. Заперечень проти заочного порядку розгляду справи адвокат Зубенко О.А. не висловив. Представник третьої особи Семенченко Н.В. в судовому засіданні 17.02.2025 позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Також представник пояснила, що позивач після відбуття покарання, з 07.11.2024 цілковито опікується донькою, виконуючи свої батьківські обов?язки належним чином, навіть в умовах проходження реабілітації після лікування, зауважень до нього у органу опіки та піклування немає. Дитина навчається дистанційно в Запорізькій гімназії №111 Запорізької міської ради. Відповідачка в судовому засіданні присутня не була, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації. Так, відповідачка не скористалась своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавала, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, судом неодноразово розміщувалось оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідачки до суду, що підтверджено матеріалами справи. 03.06.2026 надійшла заява від представниці третьої особи Парфенюк Л., за змістом якої орган опіки та піклування просить провести судове засідання 03.06.2025 за її відсутності із врахуванням висновку, поданого до суду, прав та інтересів дитини. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, відсутність заперечень сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд під час судового засідання 17.02.2025 ухвалив здійснювати розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протокола судового засідання. Розглянувши позовну заяву, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними письмовими доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено за даними засвідченого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 29.04.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро). Позивач є військовослужбовцем за контрактом з 05.06.2024 до кінця воєнного стану або оголошення демобілізації, копію контракту досліджено під час розгляду справи, відповідно до довідки начальника штабу першого заступника командира військової частини [NUMBER] від 03.07.2024 перебуває на військовій службі. З 27.07.2024 по 08.10.2024 [PERSON] проходив стаціонарне лікування у зв?язку із ушкодженням внаслідок військових дій, продовжує лікування та реабілітацію. Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей ЗМР №942 від 25.07.2023 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] », за заявою [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , малолітню [PERSON] тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , [INFO] до прийняття рішення про її влаштування. Також, 28.07.2023 відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей ЗМР №954 дитину взято на облік як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах. У справі наявна нотаріально посвідчена згода позивача (батька дитини) на влаштування доньки у родину [PERSON] , або дружини [PERSON] , оскільки матір дитини [PERSON] не здійснює виховання дитини, її фактичне місце проживання не відоме. Заява посвідчена приватним нотаріусом ЗМНО Носенко Ю.А. за р.№499 від 10.06.2023. Судом під час судового засідання досліджено копію довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.11.2024, за даними якої [PERSON] фактично перебуває у [ADDRESS] , за однією адресою із донькою [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району м.Запоріжжя від 04.12.2024, який надійшов до суду 04.12.2024 за підписом заступника голови районної адміністрації Л.Щербини, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, розглянувши матеріали суду щодо розгляду даної цивільної справи, встановила наступне. Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як така, що опинилася у складних життевих обставинах (проживання у сім?ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов?язків з виховання дитини) відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради N954 від 28.07.2023. Відповідно до інформації Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.06.2023 №519/32.12-24 батьками малолітньої є [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради N942 від 25.07.2023 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] » малолітню [PERSON] , 2017 р.н., тимчасово влаштовано в родину рідної баби, [PERSON] , оскільки матір дитини самоусунулася від виконання своїх батьківських обов?язків, а батькові дитини, відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 18.05.2023 призначено покарання за ч.4 ст.408 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. За відсутності батьків дитини, саме баба [PERSON] здійснювала належний догляд за дитиною. Відповідно до актів обстеження умов проживання встановлено, що для малолітньої [PERSON] , 2017 р.н., бабою створені належні умови для проживання, навчання та розвитку. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 01.02.2024 N086/01-07 встановлено, що до медичного закладу разом із дитиною зверталася баба. Матір дитини знаходиться в іншому місті, не піклується про дитину, не виконує поради та призначення лікарів. Батько перебуває в місцях позбавлення волі. Відповідно до інформації Запорізької гімназії N111 від 09.02.2024 встановлено, що під час дистанційного навчання малолітньої [PERSON] , 2017 р.н., дитиною займалася бабуся, яка реагує на зауваження, рекомендації та поради вчителя. 07.11.2024 наказом служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради N4692 від 07.11.2024 «Про припинення тимчасового влаштування [PERSON] » тимчасове влаштування дитини в родину баби припинено, на підставі заяви [PERSON] , оскільки батько звільнений від відбування покарання та звільнений з лав ЗСУ. На сьогоднішній день малолітня дитина разом із батьком знаходяться у м. Чернівці. Відповідно до матеріалів суду встановлено, що місце реєстрації матері дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 18.11.2024 спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської рали здійснено вихід за вищезазначеною адресою. Однак потрапити до помешкання не вдалося. Зі слів старшої по під?їзду ОСББ «Оберіг 14», [PERSON] , встановлено, що за вказаною адресою помешкання винаймають інші особи. [PERSON] за адресою не мешкає більше чотирьох років, а може й більше. [PERSON] має інших дітей від іншого чоловіка, але їх вона також покинула. На сьогоднішній день старшій по під?їзду не відомо місцезнаходження матері дитини. За весь час перебування малолітньої [PERSON] , 2017 р.н., на обліку у відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як такої, що перебуває у складних життевих обставинах, а також протягом розгляду справи в суді, матір жодного разу не звернулась до відділу з метою налагодження та вирішення ситуації. На адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради будь-які заяви пояснення від [PERSON] не надходили. Відповідно, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 20.11.2024, протокол N49, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] , допитана судом, показала, що позивач є її сином. Матір дитини [PERSON] відповідачка залишила дитину. Аміну декілька разів, поки [PERSON] перебував у Туреччині у виробничих питаннях, до воєнного стану, до свідка привозила старша донька [PERSON] , згодом повідомила адресу проживання відповідачки. Одного разу [PERSON] забрала [PERSON] від матері до себе, оскільки вона повідомила, що дитина їй не потрібна. Питання щодо стягнення аліментів ніколи не розглядалось, разом з цим, відповідачка отримувала соціальну допомогу, хоча [PERSON] фактично з нею не знаходилась. [PERSON] відповідно до показів свідка розуміє, що мати її покинула, відповідач спроб контактувати з дитиною не робить, не телефонує. Наразі син завершує лікування в госпіталі у м.Чернівці, на реабілітації, а дитина перебуває з ним з листопада 2024 року. Свідок [PERSON] під час допиту показала, що позивач є її братом, а відповідачка невісткою. Матір (відповідачка) залишила дитину з її 10-місячного віку, зовсім її не бачить та не виховує, допомоги у навчанні та розвитку не надає. Дитина не знає матері, не вітає її. Наразі дитина мешкає із татом, який проходить лікування, проте певний час вона та свідок [PERSON] виховували [PERSON] , яка була тимчасово влаштована в родину бабусі. Суд не приймає доводи сторони позивача щодо судимості відповідачки з урахуванням приписів ст.89 КК України, а також досліженої копії вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя у справі №335/550/20, пр.1-кп/335/471/2020 від 16.06.2020, який набрв законної сили 17.07.2020, беручи до уваги вид покарання, призначеного судом, дані Єдиного державного реєстру судових рішень. Також, враховуючи дані відповіді КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» ЗОР, від 10.01.2025, отримані на виконання ухвали суду про витребування доказів, суд не приймає доводи сторони позивача про перебування [PERSON] під наглядом у лікаря-нарколога. Разом з цим, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/1579/19, пр.1-кп/336/1873/2019 від 18.06.2019 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа районна адміністрації ЗМР по Шевченківському району, про позбавлення батьківських прав задоволено, відповідачку позбавлено батьківських прав відносно малолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , розглянуто питання про стягнення аліментів на утримання дітей. Рішення набрало законної сиои 25.07.2019. Підставою для ухвалення вказаного рішення стало ухилення відповідачки від виконання батьківських обов?язків згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 (Заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини. Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом\~п.2\~ч.1\~ст.164\~СК України\~мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~судом батьківських\~прав,\~якщо вона,\~він ухиляються\~від виконання\~своїх обов`язків\~по вихованню\~дитини.\~Як передбачено\~ч.2,3\~ст.164\~СК України,\~мати,\~батько можуть\~бути позбавлені\~батьківських прав\~з підстав,\~встановлених п.2,\~4\~і 5\~ч.1\~цієї статті,\~лише у\~разі досягнення\~ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу, з раннього віку дитини у цій справі знайшло своє підтвердження, адже [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною протягом часу; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання [PERSON] та стороною відповідача не спростовані. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. При розгляді справи відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у справі №645/731/18, провадження № 61-20399св19 від 08.04.2020. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Так, враховуючи вік дитини, відносно якої порушено питання, опитування судом не здійснювалось, за відсутності відповідних клопотань учасників справи. За таких обставин, враховуючи інтереси [PERSON] , [INFO] , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, покази свідків, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає її інтересам, враховуючи тривале невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки. За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фі-зичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд має врахувати низку визначених у нормі права обставин. Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дитини, що б зумовлювало збільшення судом розміру аліментів, ніж це передбачено загальними нормами сімейного законодавство, учасниками справи не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, судом під час розгляду справи не встановлено. Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено. Вказаною нормою передбачено, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов до суду пред`явлено 09.08.2024 (засобами поштового листування). Також суд враховує, що за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тому, враховуючи доведеність тієї обставини, що дитина перебуває на утриманні у батька [PERSON] , суд на підставі наведених вище норм у їх сукупності та взаємозв`язку вважає за доцільне стягнути з відповідачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 09.08.2024, до досягнення дитиною повноліття. Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання дитини. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством мінімальний гарантований розмір аліментів, необхідний для її утримання та виховання, підлягає захисту та має бути достатнім. Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України, ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Як врегульовано ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав відносно доньки, а також про стягнення аліментів на її утримання, ціну позову (відповідно до положень п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України), підлягає стягненню на користь позивача 1\~211,20, а також в дохід держави судовий збір у сумі 1\~211,20 гривень, із розрахунку: 1)\~із врахуванням\~ставки судового\~збору за\~розгляд позовної\~вимоги немайнового\~характеру відповідно\~до п.1-2\~ч.4\~ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» (0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб)\~та прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб,\~встановленого законом\~на 1\~січня 2024\~року,\~за змістом\~ст.7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» (3\~028,00\~гривень):\~0,4*3\~028,00\~гривень = 1 211,20 гривень; 2) із врахуванням ставки судового збору за розгляд позовної вимоги майнового характеру відповідно до п.1-1 ч.4 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року, за змістом ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (3 028,00 гривень): 0,4 * 3 028,00 гривень = 1\~211,20 гривень.

Outcome: approved