Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гулий А.В., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.08.2018 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 23.06.2022 року. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем. В зв`язку з укладення шлюбу 12.11.2022 року, позивач змінила прізвище на « [PERSON] ». У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач вимушена була звернутися до органу опіки та піклування Олександрійської міської ради щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач взагалі не відвідує дочку, не допомагає у її вихованні та забезпеченні. У зв`язку із зазначеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. Суд неодноразово повідомляв відповідача про розгляд справи шляхом направлення судових повісток про виклик в судові засідання, призначені на 27.01.2025 року, 05.03.2025 року, 02.04.2025 року, 15.05.2025 року та 09.06.2025 року, за адресою місця проживання відповідача, що зареєстрована у встановленому законом порядку, разом з копією позовної заяви та додатками до неї, в яких було роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак поштові конверти, якими скеровувалась судова кореспонденція, повернуто до суду не врученими адресату з відміткою про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 2 ч. 7 та п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач є таким, що про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Частиною 4 статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Додатково пояснила, що з відповідачем вона з 2017 року проживала спільно в м. Олександрія у своїх бабусі та дідуся, а 04.08.2018 року між ними укладено шлюб, який 23.06.2022 року розірвано на підставі рішення суду. З моменту їх спільного проживання та до закінчення нею медичного коледжу, вони проживали у її дідуся та бабусі в м. Олександрія, а після закінчення нею навчання, в липні-серпні 2019 року, переїхали проживати до її матері в м. Дніпро, де [INFO] народилась донька [PERSON] . За весь час проживання з відповідачем останній фінансово не забезпечував ні її, ні доньку, офіційно не працював, мав нестабільний дохід, який витрачав на свої потреби. Вона знала, що відповідач зловживає наркотичними засобами, але коли почали проживати разом він їй сказав, що заради неї покинув вживання наркотичних засобів та вона в силу свого віку та довіри до відповідача повірила останньому. Коли народилась донька, вона дізналась що відповідач не припинив вживати наркотичні засоби. Під час спільного проживання у них виникали сварки, інколи відповідач піднімав на неї руку та замахувався на дитину, відповідач навмисно її дратував, щоб вона його виганяла з дому і він міг піти та розважатись зі своїми друзями. Такі загули у нього траплялись раз в два тижні, тобто після скандалу він йшов з дому та був відсутній вдома 1 тиждень, потім повертався, а через 2 тижні знов все повторювалось. З приводу нанесення їй тілесних ушкоджень до органів поліції вона не зверталась. Після розірвання шлюбу відповідач поїхав до своїх батьків в м. Олександрія та вона його бачила в липні-серпні 2022 року, коли приїздила до бабусі та дідуся в м. Олександрія, але відповідач самостійно не шукав з нею зустрічей, щоб поспілкуватись з донькою. В жовтні-листопаді 2023 року їй було необхідно отримати довідку про те, що донька не зареєстрована за адресою відповідача, і вона звернулась до відповідача з відповідним проханням, на що останній погодився, а в подальшому відмовив в наданні такої довідки, після цього вона його не бачила та з ним не спілкувалась. За весь цей час, починаючи з моменту розірвання шлюбу, відповідач не цікавився донькою, фінансово не допомагав, не телефонував. На цей час має заборгованість по аліментах, яку він не сплачує та взагалі ніколи не платив. Вона ніколи не чинила відповідачу перепони в спілкуванні з донькою, а навпаки пропонувала проводити час з донькою, але відповідач не вчиняв ніяких дій для спілкування з дитиною. Донька знала та пам`ятала відповідача як батька, але з часом, оскільки він з нею не спілкувався, почала його забувати та називати батьком її теперішнього чоловіка. З 15.01.2024 року вона з теперішнім чоловіком, донькою та сином від другого шлюбу проживають в м. Олександрія та номер телефону у неї не змінювався. Відповідач знає її теперішню адресу. ЇЇ теперішній чоловік військовий і через своїх знайомих намагався дізнатись чи відповідач був мобілізований, однак [PERSON] не перебуває на військовому обліку та не мобілізований. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Гулий А.В. підтримав позицію позивача та зазначив, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, що передбачено СК України, однак відповідач, як батько, тривалий час не цікавиться життям дитини, ніякої участі не приймає у вихованні дитини, має заборгованість по аліментах. Органом опіки та піклування наданий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав доцільне в інтересах дитини для створення повноцінної сім`ї. Просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи повідомила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що до них звернулась позивач з пакетом документів для того, що на комісії було вирішено питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , зазначивши що [PERSON] не приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини, має заборгованість по аліментах. Для з`ясування всіх обставин було викликано відповідача на бесіду, на яку [PERSON] прийшов та зазначив, що любить доньку та бажає спілкуватись з дитиною, мав фінансові труднощі, але в короткі строки почне сплачувати заборгованість по аліментам. Також зазначив, що не може бути присутній на засіданні комісії, оскільки бажаючи допомагати ЗСУ, але не підпадаючи під мобілізацію, в добровільному порядку допомагає копати окопи та в цей час буде за межами міста, про що надав письмову заяву. Обіцяв, що до засідання комісії надасть докази часткової сплати заборгованості по аліментах, але докази не надав, в подальшому на виклики служби не з`являвся та не відповідав на телефонні дзвінки. Служба вважала, що у відповідача тимчасові фінансові труднощі, але з моменту його звернення до служби і по день судового розгляду відповідач не вчиняв будь-яких дій для спілкування з дитиною та сплату заборгованості по аліментах, хоча сам зазначав, що йому не чиняться перешкоди в спілкуванні з донькою. Службою було складено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , який представник підтримує. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. З 04.08.2018 року до 23.06.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 23.06.2022 року. Після розірвання шлюбу позивач залишила прізвище « [PERSON] ». Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. [PERSON] , [INFO] , 12 листопада 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти № 2, в дитини розвинені конструктивні здібності, увага без особливостей, добре розвинена, прагне до самостійності, мовлиневий розвиток є деякі труднощі звукомови, соціально-побутові навички відповідають віку, темп діяльності рівномірний, працює повільно, доводить справу до кінця, психічні процеси на достатньому рівні, що підтверджується характеристикою наданою практичним психологом [PERSON] . Відповідно до витягів з протоколу засідання батьківського комітету та педагогічної ради Закладу дошкільної освіти (ясел-садка) комбінованого типу №2 від 03.05.2024 року та 04.05.2024 року №102 вбачається, що батьки та вихователі групи « [PERSON] » [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт про те, що батько [PERSON] жодного разу не з`явився в заклад, який відвідує дитина, участі у вихованні не приймав. З розрахунку, наданого Олександрійським ВДВС, вбачається, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2022 року до 01.11.2024 року в розмірі 68 595,00 грн. За вказаний період відповідач жодної сплати в рахунок аліментів не здійснив. З довідки КП «ЦПМСД» м. Олександрія від 14.11.2024 року вбачається, що при укладанні декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на [PERSON] , основною контактною особою вказано матір [PERSON] , та профілактичні огляди проводились в присутності матері. Виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як опіки та піклування, надав висновок від 04.09.2024 року №312/9/10/3, в якому не заперечує проти позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Обґрунтовуючи такий висновок, орган опіки та піклування посилався на те, що відповідач [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини, де розглядалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, не з`явився, проте 17.06.2024 року звернувся із заявою, що категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Бажає приймати участь у вихованні доньки, зобов`язується до засідання комісії частково погасити борг та просить розглядати питання про позбавлення його батьківських прав без його присутності. В усній формі повідомив про те, що надасть довідку з відділу ДВС про частково сплачену заборгованість. На засідання комісії з питань захисту прав дитини гр. [PERSON] 22.08.2024 року не з`явився, довідку про сплату боргу заборгованості не надав. Окрім того, з витягу з протоколу засідання педагогічної ради закладу дошкільної освіти (ясел-садка) комбінованого типу №2 відомо, що батько [PERSON] жодного разу не з`явився в заклад, не опікувався дитиною, участі у вихованні не приймав. Зі слів матері малолітня [PERSON] проживає разом з нею, батько не спілкується з донькою, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на її утримання. За інформацією довідки Олександрійського відділу ДВС борг по сплаті аліментів становить 52 178,00 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача знає з дитинства, разом навчались в школі, є хрещеною матір`ю другої дитини позивача від другого шлюбу. Про ситуацію яка склалась в сім`ї позивача вона знає зі слів самої [PERSON] та неодноразово сама була свідком того, що відповідач не вітав [PERSON] з днем народження, не спілкувався з нею. [PERSON] з [PERSON] до розірвання шлюбу проживали в м. Дніпро, а після розлучення [PERSON] повернувся до м. Олександрії, та вона допускає можливість обмеженого спілкування з дитиною, в зв`язку з значною відстанню, але відповідач жодного разу не телефонував [PERSON] для того, щоб поспілкуватись з донькою. Коли позивач переїхала проживати до м. Олександрії, відповідач жодного разу не приходив до доньки, хоча знав де вона проживає. [PERSON] не чинила перепони в спілкуванні відповідача з донькою. Вона підтверджує факт того, що протягом тривалого часу відповідач не проявляє інтересу до дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає з дитинства. У [PERSON] та [PERSON] спочатку стосунки були нормальні, а потім розладились. [PERSON] не приймав участі у вихованні доньки, а після розірвання шлюбу взагалі не спілкувався з донькою, хоча позивач не забороняла йому спілкуватись. Дану ситуацію знає не лише зі слів позивача, але й від спілкування з [PERSON] , яка називає батьком теперішнього чоловіка позивача. Відповідач не вітає доньку з днем народження ні телефонним зв`язком, ні особисто, не надає кошти на дитину, не цікавиться її розвитком. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів, пояснень учасників справи та свідків, вбачається, що відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, протягом тривалого часу, з літа 2022 року по цей час, не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, станом здоров`я, не відвідує її, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини. Суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №202/7712/18. Суд критично оцінює заяву [PERSON] від 17.06.2024 року, надану голові комісії з питань захисту прав дитини про заперечення щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки з пояснень представника третьої особи, наданих під час розгляду справи, вбачається, що після написання заяви [PERSON] не з`являвся до служби у справах дітей та на телефонні дзвінки не відповідав, заборгованість по аліментах не погашав та жодних дій щодо спілкування з донькою не вчиняв. Факт несплати аліментів також підтверджується і відповідною довідкою, складеною ДВС. Саме лише заперечення одного з батьків проти позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання спілкуватися з дитиною і не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №755/8647/23. Крім того, відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, обізнаним про предмет спору, в судові засіданні без поважних причин не з`явився. Будь-яких пояснень, заперечень щодо позовної заяви не надав. Зазначене свідчить про байдужість відповідача до власної дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї доньки та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, фактично самоусунувшись від їх виконання. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки, що сприятиме захисту інтересів дитини. Отже, позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Звертаючись із позовом позивач подала заяву про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 968,96 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. та по 1 600,00 грн за одне засідання, в якому буде приймати участь адвокат. Вирішуючи питання щодо розподілу судового збору, суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, якими встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яким встановлено, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою). Оскільки позов задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, в розмірі 968,96 грн. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ст. 246 ЦПК України). Пунктом 5 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Оскільки в судовому засіданні представник позивача заявив, що детальний розрахунок судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, а також документи на підтвердження таких витрат, будуть надані суду після ухвалення рішення суду, то суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати, зазначивши дату, час і місце його проведення та встановивши строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Outcome: approved