Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ) звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт батьківства, а саме що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу з 2009 року по день смерті [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу однією сім`єю. [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Протягом спільного життя вони так і не зареєстрували шлюб, проте вели спільне господарство, разом організовували побут, проводити дозвілля, виховували доньку [PERSON] . [INFO] [PERSON] загинув при виконанні службових обов`язків у районі с. Новоукраїнка Волноваського району Донецької області. Заявник зазначає, що встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] необхідне для захисту законних інтересів дитини, зокрема для оформлення свідоцтва про народження із записом про біологічного батька дитини та оформлення пенсії на дитину у зв`язку із втратою годувальника. Ухвалою від 04 лютого 2025 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27 лютого 2025 року за клопотанням заявника суд призначив у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу та зупинив провадження у справі. 17 березня 2025 року на адресу суду надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи, складений Медико-генетичним центром «Мама Папа». Ухвалою від 24 квітня 2025 року суд поновив провадження у справі. Заявник та її представник у судовому засіданні підтримали заяву про встановлення факту батьківства з підстав, викладених у ній. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Представник відділу ДРАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши заявника, його представника, заінтересовану особу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. За змістом статті 51 Конституції України, частин другої, третьої статті 5 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За правилами статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Аналіз норми статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). У пункті 13 зазначеної вище Постанови Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У статті 76 ЦПК України зазначено, зокрема, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти РФ №\~3451/05 від 07 травня 2009 року). Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, який є одним з ключових доказів та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Наведене відповідає позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21. Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі № 760/3977/15 від 16 травня 2018 року. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №\~373/2257/18. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц, від 29 серпня 2018 у справі № 641/9147/15, від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 562/1155/18. Суд установив, що [INFO] народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 серпня 2012 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, та про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 918. Батьком дитини вказаний « [PERSON] », матір`ю « [PERSON] » (а.\~с. 6). Як убачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.\~с. 5). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у с. Новоукраїнка Волноваського району Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 498, та свідчить Свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 27 квітня 2024 року (а.\~с. 8). Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи №\~47395 від 18 квітня 2025 року, складеного ТОВ «Мама Папа», ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею, дитини [PERSON] , [INFO] , складає 99,992% (а.\~с. 67). У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами заявника, пояснили, що [PERSON] , [PERSON] та їхня донька [PERSON] проживали разом, ніхто навіть не знав, що вони офіційно не перебували у шлюбі. У [PERSON] були гарні відносини з донькою, яка завжди його зустрічала, та зараз дуже сильно переживає втрату батька. Суд, отримавши такі пояснення свідків, з урахуванням найкращих інтересів дитини, вирішив не викликати [PERSON] для з`ясування її думки, щоб додатково не травмувати почуття дитини згадуванням болісної втрати. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані заявником докази в сукупності, суд вважає, що такі докази є належними, допустимими та достатніми у розумінні статей 77-80 ЦПК України, а також достатніми для встановлення факту батьківства [PERSON] щодо [PERSON] . Ураховуючи наведене, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Outcome: approved