Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Боратинської сільської ради, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності на спадкове майно, визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та її реєстрації. Свої вимоги, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати її батька [PERSON] [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке успадкував [PERSON] , оскільки в межах строків встановлених законом, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Також, вказує, що батьком [PERSON] після смерті матері [PERSON] , було прийнято у спадщину право на приватизацію земельних ділянок: розміром 0,25 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та розміром 0,25 га (ріллі) для ведення особистого селянського господарства, право на приватизацію яких, належало [PERSON] на підставі рішення сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68, згідно витягу наданого Державним архівом Волинської області. Однак, за життя [PERSON] не оформив право власності на спадкове майно та не продовжив приватизацію земельних ділянок після смерті [PERSON] . Також вказує, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька та прийняла спадщину, оскільки, протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. Крім того, зазначає, що згідно архівного витягу з рішення сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям населених пунктів сільської ради», яким надано право [PERSON] на приватизацію земельних ділянок, по батькові [PERSON] зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », як зазначено в паспорті останньої, що може ускладнити оформлення спадкових прав на приватизацію спірних земельних ділянок. На підставі наведеного просить суд, встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належить рішення сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям населених пунктів сільської ради»; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] ; визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га, яка рішенням сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям населених пунктів сільської ради» передана у приватну власність [PERSON] . Ухвалою суду\~від 17\~березня 2025\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~даній \~справі та\~розпочато підготовче\~провадження у\~справі. Ухвалою суду 10 квітня 2025 року витребувано у приватних нотаріусів належним чином завірені копії спадкових справ, після смерті [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання подала заяву, в якій просив справу слухати у її відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання подав заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, при вирішені справи покладався на розсуд суду. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 7). На випадок свої смерті [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, заповіла залежне їй майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га на якій знаходиться житловий будинок, присадибну ділянку площею 0,60 га та інше майно своєму синові [PERSON] (а.с. 114 зворот). Спадкоємець за заповітом та спадкоємець за законом першої черги [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інших спадкоємців немає (а.с. 113-131). Таким чином, [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] належить вищезазначене спадкове майно. Судом також встановлено, що [PERSON] за життя не оформив спадкові права на вищезазначене спадкове майно після смерті матері [PERSON] та [INFO] помер (а.с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,25 га на якій знаходиться житловий будинок, присадибну ділянку площею 0,60 га. Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дружина спадкодавця [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Однак, дружина [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] подали заяви про відмову від належної їм частини у спадковому майні на користь [PERSON] (а.с. 81-111). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] . Наявність спірного спадкового майна, зокрема житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , відсутність самочинного будівництва підтверджується витягом з погосподарської книги №5 за 2016-2023 роки Радомишльської сільської ради Луцького району (рік побудови 1961), технічною документації КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 06.03.2025 року (а.с. 15-24). Однак, у видачі свідоцтва про право власності на зазначене спадкове майно позивачу було відмолено, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 59). Таким чином, враховуючи ті обставини, що [PERSON] являється спадкоємицею майна після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, то суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Щодо позовної вимоги про визнання права на приватизацію земельної ділянки, суд зазначає наступне. [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , однак у встановленому порядку не оформив прав на земельні ділянки площею під будівлю 0,25 га, ріллі 0,25 га, всього 0,50 га, що розташовані в межах населених пунктів Радомишльської сільської ради. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] рішенням сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району Волинської області від 19 листопада 1993 року №68, [PERSON] дозволено приватизувати безоплатно земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, загальною площею - 0,50 га (під будівлі 025 га, ріллі 0,25 га) (а.с. 25). Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно ст. 118 Земельного Кодексу України початком процедури приватизації земельної ділянки є звернення громадянина з заявою (клопотанням) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено наступне. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, де визначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. З 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ЗК України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передання у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц. Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. За наведених обставин судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, загальною площею 0,50 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,25 га, та земельної ділянки площею 0,25 га, що розташовані в межах населених пунктів Радомишльської сільської ради, спадкоємець [PERSON] спадщину прийняв та не завершив процедуру приватизації, а тому позивач [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки. Відтак, дана вимога позивача підлягає до задоволення, а саме слід визнати за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га, яка рішенням сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям населених пунктів сільської ради» передана у приватну власність [PERSON] та право реєстрації на неї. Разом з тим, вимога позивача про встановлення факту, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належить рішення сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям населених пунктів сільської ради», не підлягає до задоволення з огляду на наступне. Як вбачається із змісту п.п. 1, 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12\~Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, визначено, що заяви про встановлення факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. З матеріалів справи вбачається, що в рішенні сесії\~Радомишльської сільської\~ради народних\~депутатів Луцького\~району від\~19.11.1993\~року №68\~«Про приватизацію\~присадибних ділянок\~жителям населених\~пунктів сільської\~ради», зазначено по батькові спадкодавця « [PERSON] », а у паспорті громадянина України, свідоцтві про смерть [PERSON] « [PERSON] ». При зверненні до суду заявник просить встановити факт що вищезазначене рішення сесії Радомишльської сільської ради народних депутатів Луцького району від 19.11.1993 року №68 належить саме спадкодавцю [PERSON] , розбіжності в яких, виникли на підставі помилки у написанні по батькові останньої органами місцевого самоврядування. Проте, встановлення такого факту не передбачене чинним ЦПК України і не відноситься до компетенції суду, а відтак і не підлягає до задоволення..

Outcome: partial