Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У січня 2025 року [PERSON] (далі позивач, або [PERSON] ) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач 1 або [PERSON] ), [PERSON] (далі відповідач 2 або [PERSON] ), Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Ковельський ДВС або відповідач 3) в яком упросить зняти арешт з об`єкта обтяження будинку [ADDRESS] та виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження за № 5497929 та №5498254 проведені на підставі постанов № 5768, №5768/3 від 18.03.2004, зареєстровані Ковельською державною нотаріальною конторою від 16.08.2007, боржниками вказані [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачу належить 47/100 частки будинку згідно Договору Дарування від 05.05.1996 року. Позивач мала наміри здійснити реєстрацію місця проживання дітей та онуків у вказаному вище будинку, однак з`ясувала, що на будинок накладено арешт, а тому їй відмовили у здійсненні реєстрації місця проживання. Позивач в Ковельському ЦНАП замовила Інформаційну довідку з Держреєстру речових прав та їх обтяжень і виявилось, що згідно Постанови № 5768 та № 5768/3 від 18.03.2004 року, видавник Ковельська ДВС, накладено арешт на нерухоме майно за номерами - [ADDRESS] , боржниками за вказаними постановами ДВС є [PERSON] та [PERSON] . Однак [PERSON] та [PERSON] проживають і мають у власності житло за адресою: [ADDRESS] Позивач звернулась до Ковельського відділу ДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУМЮ із заявою про звільнення майна з-під арешту та скасування записів про обтяження, які помилково здійснені на її адресу, адже обтяження стосуються [PERSON] та [PERSON] та просила надати інформацію на підставі яких документів накладено арешт, тобто, надати копії Постанов № 5768, № 5768/3 від 18.03.2004 року, які видані цим же відділом. Листом від 30.09.2024 № 154361/16 Ковельським відділом ДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУМЮ позивачу відмовлено в знятті арешту. На підставі наведеного позивач просить суд зняти арешт з об`єкта обтяження будинку [ADDRESS] та виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження за № 5497929 та №5498254 проведені на підставі постанов № 5768, №5768/3 від 18.03.2004, зареєстровані Ковельською державною нотаріальною конторою від 16.08.2007, боржниками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як на підставу своїх вимог посилається на положення статей 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] \~подали до\~суду відзиви\~на позовну\~заяву та\~відповідь на\~відзив у\~яких позовні\~вимоги заперечили.Просять в позові відмовити повністю. Відповідачі \~зазначили що вони ніколи не були учасниками виконавчих проваджень №5497929 та №5498254 за якими накладався арешт на будинок позивача. Звернули увагу суду, що Ковельський ДВС у відповіді позивачу зазначає, що не знайшов жодних відомостей перебування на виконанні документів щодо боржників [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі не погоджуються з інформацією, яка міститься в Інформаційній довідці від 30.07.2024 №388929613 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме що відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище якої - [PERSON] ) та її батько [PERSON] вказані власниками будинку [ADDRESS] за обтяженням №5497929. Відповідачі зазначають, що будинок [ADDRESS] не належить і ніколи не належав відповідачам. Натомість [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . Вважають, що під час накладення обтяження було помилково вказано їх, як власників вказаного будинку. Також відповідачі звертають увагу суду, що вони ніколи не були учасниками жодного позовного чи кримінального провадження, ніколи не ініціювали арешт будинку позивача, а тому є неналежним відповідачем. На переконання відповідачів спір у цій справі носить публічно-правовий характер і повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства. Відповідачі вважають, що позивач зловживає правом на подання позову, а тому його необхідно притягнути до відповідальності. Ковельське ДВС правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалось. 10.03.2025, отримавши відповідь з УДМС у Волинській області, суд ухвалою від 10.03.2025 залишив позовну заяву без руху надавши десятиденний строк для усунення недоліків. Позивач недоліки вказані в ухвалі суду усунув, тому 25.03.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 28.04.2025. 11.04.2025 до суду надійшли заяви відповідачів про розгляд справи за їх відсутності, та відзиви на позовну заяву. Відповідачі просили відмовити у задоволенні позову. 15.04.2025 до суду надійшло пояснення позивача на відзив відповідачів. 18.04.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які подали відповідачі. Ухвалою суду від 28.04.2025 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду на 22.05.2025. 12.05.2025 відповідачі подали суд додаткові пояснення щодо договору дарування від 05.05.1996. У судове засідання 22.05.2025 відповідачі не з`явились, повідомлялись належним чином про час дату і місце розгляду справи. У судове засідання прибув позивач, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. Суд ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі. У судовому засіданні 22.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та повідомив присутніх, що проголошення повного судового рішення відбудеться у судовому засіданні 02.06.2025. Договором від 05.05.1996, стверджується факт дарування [PERSON] 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на користь [PERSON] . Копією реєстраційного посвідчення від 07.05.1996, підтверджується, що [PERSON] на праві особистої власності належить 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору дарування посвідченого Ковельською держнотконторою 05.05.1996, про що здійснено запис у реєстрову книгу під № 940. Згідно інформації № 388929613 від 30.07.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно накладено арешт на будинок [ADDRESS] : - реєстраційний номер обтяження 5498929 від 16.08.2007, підстава постанова 5768 від 18.03.2004, Ковельська ДВС; власником майна зазначена [PERSON] ; - реєстраційний номер обтяження 5498254 від 16.08.2007, підстава постанова 5768/3 від 18.03.2004, Ковельська ДВС; власником майна зазначений [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2024, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Листом Ковельського ВДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 154361/16 від 30.09.2024 [PERSON] відмовлено в знатті арешту з майна та роз`яснено право звернутися до суду. Додатково заначено, що неможливо встановити при примусовому виконанні якого документа були внесені відомості про обтяження майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5497929, №5498254. Рішенням Виконавчого комітету Ковельської міської ради №370 від 14.11.2013 об`єкту незавершеного будівництва, а саме квартирі після проведення реконструкції частини житлового будинку по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , присвоєно адресний номер «2» на [ADDRESS] . З заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 02.09.2024 у будинку [ADDRESS] видно, що у реєстрації було відмолено у зв`язку з наявністю в реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження житла. Відповідач [PERSON] , до одруження мала прізвище [PERSON] , зазначена обставина підтверджується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, додатково підтверджується відповіддю з УДМС у Волинській області, ніким не оспорюється, а тому суд вважає її встановлено. Розглянувши та\~оцінивши подані\~учасниками справи\~обґрунтування та\~заперечення позовних\~вимог,\~пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір виник у сфері реалізації права власності на нерухоме майно у зв`язку з обмеженням права користування ним внаслідок його обтяження. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Частинами першою - третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, суд вирішує справу лише на підставі тих доказів, які надали учасники справи та лише в межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вище встановив суд, документами, які підтверджують право власності позивача на 47/100 будинку [ADDRESS] , є договір даруваннявід 05.03.1996 та реєстраційне посвідчення від 07.05.1996 Відповідно до п. 1.2. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.95 N 56, ці правила встановлюють порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. У п. 2.2 Правил зазначено, що реєстрація проводиться в такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис в реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в повуличний алфавітний журнал (додаток N 2); г) прізвище, ім`я та по батькові власників об`єктів нерухомого майна, що належить фізичним особам, вносяться в алфавітний журнал або картотеку (додатки N 3, 4); д) при реєстрації об`єктів нерухомого майна за юридичними особами, їм видається реєстраційне посвідчення (додаток N 7); е) на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційних напис (додаток N 5). Якщо на правовстановлюючому документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа (додаток N 6); ж) на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; з) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлюючого документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище або найменування власника, назва і зміст правовстановлюючого документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію. Отже, отримавши реєстраційне посвідчення від 07.05.1996 позивачка здійснила державну реєстрацію належних їй на праві власності 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18, від 5 травня 2020 року у справі №554/8004/16, постанови Верховного Суду від 3 травня 2022 року в справі №711/3591/21, від 29 червня 2023 року в справі №208/9810/21). Суд встановив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 388929613 від 30.07.2024 на будинок [ADDRESS] , накладено арешт, на підставі постанов Ковельської ДВС №5768 та 5768/3 боржниками по яких зазначені [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи зазначену вище практику Верховного Суду орган державної виконавчої служби не є належним відповідачем у справі, оскільки не є ані боржником, ані особою в інтересах якої накладалися такі обтяження. Водночас, відповідачі ( [PERSON] та [PERSON] ), які зазначені як боржники за вказаними постановами Ковельського ДВС №5768 та 5768/3 від 18.03.2004 не є власниками квартири [ADDRESS] і не були її власниками на день винесення цих постанов. Суд зазначає, що в межах цього провадження не здійснюється перевірка того чи існували судові рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] коштів, чи були вони коли-небуть боржниками за результатами вирішення судових справ адже, адже ці обставини не охоплюються предметом позовних вимог у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про витребування відповідних доказів, а суд позбавлений можливості з власної ініціативи витребувати такі докази. Якщо позивачі звернулися до суду для захисту їхнього порушеного права на майно, на яке державний виконавець наклав арешт в інтересах інших осіб, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі №815/615/16, від 19 лютого 2020 року у справі №806/932/16 і від 11 березня 2020 року у справі №803/1485/17). Оскільки пред`явлення позову зумовлено неможливістю позивача зареєструвати у належному їй будинку свою онуку, то спір пов`язаний з порушенням права позивача на користування цим будинком, а тому носить цивільно правовий, а не публічно-правовий характер, а тому його слід вирішувати у порядку цивільного судочинства. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Суд встановив, що [PERSON] не зазначена боржником у постановах № 5768 та № 5768/3 від 18.03.2004 Ковельського ДВС якими накладалися арешти на належні [PERSON] 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Ковельська ДВС не володіє інформацією в межах яких виконавчих проваджень накладалися зазначені вище арешти. З часу накладення арештів пройшло понад 20 років. У суду відсутня інформація, що зазначені арешти є актуальними для стягувача. Також суд звертає увагу, що позивач є власником лише частини будинку. Інша частина будинку належить третій особі у цій справі, яка не зверталася до суду з вимогою про захист його права власності, а тому, відповідно до принципу диспозитивності, суд не може самостійно вживати заходів їз захисту такого права. Позивач не довела, що існування арешту на 53/100 частини будинку, яка їй не належить, порушує її право власності. У зв`язку з наведеним, суд вважає протиправним існування обмежень [PERSON] у праві користування 47/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Інші аргументи учасників справи не спростовують висновків суду. Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: partial