Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому припинити дію обтяження нерухомого майна шляхом скасування арешту всього нерухомого майна, накладеного Приватним виконавцем Клименком О.О. на підставі постанови про арешт боржника № 54892964 від 18.10.2017, виданої на ім`я [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері. У передбачений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернишової О.А., внаслідок чого заведена спадкова справа. Проте отримати свідоцтво по право на спадщину позивач не має можливості, оскільки згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі постанови Приватного виконавця Клименка О.О. накладено арешт на все нерухоме майно, яке належало його матері. Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О. перебувало виконавче провадження № 54892964, боржником є [PERSON] , стягувачем ПАТ «Перший український міжнародний банк». 31.05.2018 у виконавчому провадженні № 54892964 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, виконавче провадження, де боржником є [PERSON] , було закінчене. Згідно з відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 54892964 станом на 30.01.2025 завершене, однак належне майно спадкодавиці залишається обтяжене арештом. Наявність незнятого арешту на спадковому майні унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та порушує право власності позивача. У відповідь на звернення до виконавчої служби позивачу повідомили про неможливість зняття арешту з вказаного нерухомого майна з тієї причини, що виконавче провадження знищене за закінченням строку його зберігання. Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 10.03.2025. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року залучено до участі у справі як співвідповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до\~правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. 11.03.2025 приватний виконавець Бердар Микола Миколайович, який на підставі наказу Міністерства юстицій України № 117/7 від 22.01.2025 здійснює заміщення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О., подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що згідно з номенклатурою справ приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О., реєстру виконавчих проваджень переданих до архіву за 2018 рік, ВП № 54892964 з примусового виконання виконавчого напису № 3102 від 21.06.2017 повернуто стягувачу 31.05.2018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження не було завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» як зазначено в позові. Приватний виконавець припускає, що в Листі Міністерства юстиції України № 56571/к-8811/20.4.1 від 12.04.2024 допущено помилку при посиланні на норми закону, що стало підставою для закриття виконавчого провадження. Завершення виконавчого провадження на підставі ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» тягне за собою автоматичне виключення запису про боржника з Єдиного реєстру боржників. Разом з тим, запис в Єдиному реєстрі боржників України наявний. З огляду на обставини у цих правовідносинах, вважає, що у приватного виконавця Клименка О.О. були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржниці. Крім того, зазначає, що приватний виконавець Клименко О.О. повідомив представника позивача [PERSON] про те, що у нього відсутній доступ до матеріалів виконавчого провадження у зв`язку зі зміною виконавчого округу приватного виконавця, а паперові матеріали знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Позивач не надав приватному виконавцю Клименку О.О. документів, що підтверджують сплату заборгованості по ВП 54892964 та/або інших документів, які могли б слугувати підставою для зняття арешту з майна та виключення запису з Єдиного реєстру боржників щодо боржниці [PERSON] , навіть за наявності технічного доступу приватним виконавцем до матеріалів виконавчого провадження. Вважає, що права спадкоємця [PERSON] не порушені та просить відмовити у задоволенні позову. Позивач правом подання відповіді на відзив не скористався. Підготовчий розгляд у справі відкладався. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 11.06.2025. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник позивача адвокат Мельник Т.О. у судовому засіданні підтримала вимоги поданого до суду позову з підстав, що зазначені у ньому, та просила суд їх задовольнити. Пояснила суду, що наявність арешту позбавляє можливості її довірителя оформити свої спадкові права, чим порушується його право власності. Також зазначила про відсутність можливості зняття цього арешту інакше ніж за рішенням суду, оскільки виконавче провадження, в межах якого накладений цей арешт, знищене за закінченням строку його зберігання. Звернула увагу на те, що банк мав можливість на звернення виконавчого документа до виконання протягом 3 років, однак не скористався цим правом, у зв`язку з чим цей строк минув та складає 7 років. Наявне повідомлення Ради приватних виконавців про відсутність на виконанні виконавчих проваджень, у яких боржником є [PERSON] . Відповідачі не надали доказів наявності боргу у спірному виконавчому провадженні, буду ознайомленими належним чином про суть спору в цій справі та про її розгляд. Також звернула увагу суду на те, що майно, зняття арешту з якого є предметом спору в цій справі, зареєстроване за спадкодавицею з 2011 року, що свідчить про об`єктивну та реальну можливість звернути на нього стягнення у разі наявності такої необхідності. З урахуванням всіх обставин справи підсумувала, що у спірних правовідносинах склалась ситуація, за якої майно, право власності на яке в порядку спадкування отримав її довіритель, безпідставно на теперішній час обтяжене арештом. Оскільки виконавче провадження знищене, зняти цей арешт інакше, ніж на підставі рішення суду, є неможливим. Наявність цього арешту вважає невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння належним йому на праві власності майном. Звернула увагу на пасивну поведінку у розгляді справи банку, який є стягувачем у виконавчому провадженні та залучений до участі у розгляді справи як відповідач. Вважає, що така поведінка додатково підтверджує відсутність у нього зацікавленості у результаті розгляду справи з причини укладення мирової угоди з боржником та відсутністю боргу. Належних доказів зворотнього жоден з відповідачів до суду не подав. Відповідач приватний виконавець Клименко Олексій Олександрович у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність передбачених до ст. 280 ЦПК України умов для цього, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Відповідно до відомостей свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що 13.10.2022 Фастівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав відповідний актовий запис № 1370 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з відомостями свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , в графі «батько» вказаний [PERSON] , а в графі «мати» [PERSON] (а.с.9). Згідно з довідкою щодо кола спадкоємців № 323/01-16 від 19.04.2024, виданою приватним нотаріусом Чернишовою Оленою Анатоліївною, єдиним спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після [PERSON] , є її син [PERSON] , [INFO] , який відноситься до першої черги спадкування (а.с.14). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, приватний виконавець Клименко О.О. наклав арешт все нерухоме майно [PERSON] , номер запису обтяження 22904226 (а.с.15). Згідно із листом Міністерства юстиції України від 12.04.2024, перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О. перебувало виконавче провадження № 54892964. Боржником у цьому виконавчому провадженні є [PERSON] , стягувачем ? ПАТ «Перший український міжнародний банк». 31.05.2018 у виконавчому провадженні № 54892964 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з відповіддю на адвокатський запит № 1323 від 19.06.2024, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко О.О. повідомив, що у нього на виконанні перебувало виконавче провадження № 54892964. Виконавче провадження повернуто без виконання. Матеріали передані до архіву приватного виконавця виконавчого округу Київської області Клименка О.О. та у зв`язку з закінченням строку зберігання знищені шляхом спалення. Згідно з інформацією АСВП, стан виконавчого провадження ? завершено. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга\~статті 1220 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1268 ЦК України,\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1297 ЦК України,\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296 ЦК України). Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Підставою для звернення\~\~позивача із цим позовом стала наявність арешту на нерухомому майні, яке за життя належало на праві власності його матері [PERSON] та яке він успадкував після її смерті. Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначив, що виконавче провадження, боржником у якому була його мати, знищене у зв`язку з закінченням строку його зберігання. Вказана обставина, за твердженням позивача, порушує його право на володіння належним йому на праві власності успадкованим майном, а тому таке право підлягає захисту судом. З огляду на це суд зазначає, що системний аналіз норм права, які регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до\~Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до\~глави 29 ЦК України. Згідно із частиною першою\~статті 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»,\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.\~\~\~\~\~\~ ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Згідно з ч. 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;\~\~підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою\~статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому\~статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У цій справі суд встановив, що виконавче провадження № 54892964 з примусового виконання виконавчого напису № 3102 від 21.06.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» завершене на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Незважаючи на завершення виконавчого провадження, запис про арешт майна боржника (реєстраційний номер обтяження 22904266) наявний в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Обставини, у зв`язку з наявністю яких було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] станом на сьогоднішній день відсутні, виконавче провадження, в межах якого накладався арешт, завершене та знищене за закінченням строку його зберігання. Розглядаючи цю справу, суд залучив до участі в її розгляді як відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк», який є стягувачем в цьому виконавчому провадженні, забезпечив дотримання його права на висловлення заперечень щодо вимог позову та повідомлення суду обставин, що стосуються виконавчого провадження, наявність арешту у якому є предметом спору в цій справі. Копія цієї ухвали суду надіслана на його адресу та отримана ним 04.04.2024, про що свідчать відомості довідки про доставку електронного документу. Водночас на день розгляду справи судом та постановлення рішення цей відповідач не висловив свої заперечення стосовно заявлених позивачем вимог. За цих обставин суд встановив, що позивач є спадкоємцем після померлої [PERSON] та прийняв спадщину у встановленому законом порядку. Також суд встановив, що наявність незнятого арешту нерухомого майна, яке входить до спадкової маси, становить перешкоду для позивача та позбавляє можливості оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тобто порушує права позивача як спадкоємця цього майна. З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що позивач, який не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено спірний арешт, та не може оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набув у власність належне спадкодавцю нерухоме майно, проте не може його оформити в зв`язку з накладенним на нього арештом, який підлягає зняттю, проте не може бути знятий державним виконавцем у межах виконавчого провадження з підстави закінчення строку зберігання та знищення матеріалів виконавчого провадження, тому суд приходить до висновку про те, що вказаний арешт підлягає зняттю в судовому порядку. Отже, наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved