Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 41016,78 грн за період роботи з 01.11.2024 до 21.02.2025, а також судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , на підставі наказу №26/к від 30 листопада 2022 року була прийнята на посаду оператора заправних станцій 3 розряду АЗС №21 в Товариство з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ"по переводу з Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БЕЛІЗ". На підставі наказу №71/к від 19 лютого 2025 року її було звільнено з роботи за угодою сторін. У вказаному Товаристві вона працювала з 01 грудня 2022 року по 21 лютого 2025 року. Відповідно до особового рахунку працівника, виданого їй ТОВ "НК БАРЕЛЬ", станом на 28 лютого 2025 року рахується заборгованість з виплати їй товариством заробітної плати в сумі 41016,78 грн за період роботи з 01 листопада 2024 року по 21 лютого 2025 року. Заборгованість по заробітній платі не погашена станом на день пред`явлення позову до суду. Представниця позивачки в судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав, просила його задовольнити, стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по невиплаченій їй при звільненні заробітній платі в розмірі 41016,78 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов чи інших письмових заяв, клопотань не подавав, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 17, 32) та оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (а.с. 15-16, 28-29). Спір між сторонами не вирішений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 08 травня 2025 року на адресу суду поступила позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Ухвалою суду від 09 травня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21 травня 2025 року відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, тому вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, він не скористався. 03 червня 2025 року суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. 12 червня 2025 представник позивачки - адвокат Оленин О.Ф. подала заяву про закінчення розгляду справи у її відсутності, до якої долучила докази на підтвердження направлення відповідачу клопотання про долучення до справи письмових доказів про понесені позивачкою витрати на правничу допомогу, в тому числі опис вкладення до рекомендованого листа та поштову накладну. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як зазначено в позовній заяві та підтверджується долученою копією трудової книжки серії [NUMBER] ,\~виданої на\~її ім`я [PERSON] , заповненої 10 вересня 1979 року, остання на підставі наказу №26/к від 30 листопада 2022 року прийнята на посаду оператора заправних станцій 3 розряду АЗС №21 в Товариство з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ"по переводу з Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БЕЛІЗ"(а.с.5). Відповідно до наказу №71/к від 19 лютого 2025 року, [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін (п.1 ст.36 КУпП України) (а.с.6). Згідно з відомостями з особового рахунку працівника [PERSON] за [NUMBER] , виданими Товариством з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ", за період з листопада 2024 року по березень 2025 року заборгованість перед [PERSON] на початок становить - 13167,25 грн; нараховано: нічні - 1058,20 грн, гірські 2702,70 грн, індекс 320,97 грн, тариф 15215,20 грн, премія 16431,92 грн, доплати - 96,11 грн, відпустка - 14401,80 грн, компенсація - 2445,55 грн, нараховано - 52672,45 грн; утримано: військовий збір (5%) 2174,63 грн, дохід (ПДФО) - 9481,04 грн, всього утримано 11655,67 грн, до видачі становить 41016,78 грн, виплачено 13167,25 грн (а.с.7). Між сторонами виник спір у зв`язку з невиплатою нарахованої заробітної плати, що є порушенням законних прав та інтересів позивачки. ІV. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України "Про оплату праці". З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з 01 грудня 2022 року по 21 лютого 2025 року працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ". Як вбачається з особового рахунку працівника [PERSON] , виданої головним бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю "НК БАРЕЛЬ", загальна сума заборгованості перед [PERSON] за період з 01 листопада 2024 року до 28 лютого 2025 року становить 41016,78 гривень. Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли в даній справі між сторонами, суд уважає доведеним наявність перед позивачкою заборгованості по заробітній платі у розмірі 41016,78 гривень, відповідач жодних заперечень щодо її розміру та порядку нарахування не надав, а тому з останнього на користь позивачки слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, за період з 01\~грудня 2022\~року по\~21\~лютого 2025\~року в розмірі 41016,78 гривень. При цьому суд зазначає, що, відповідно до роз`яснень, наведених у п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Крім того, з долученого особового рахунка працівника встановлено, що зі вказаної суми утримано військовий збір та податок (НДФП). Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. V. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що оскільки, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Стосовно понесених позивачкою [PERSON] витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.11.2019 року, справа № 902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такого висновку дійшла й Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Тобто, суд діє як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Так, з матеріалів справи, зокрема, договору про надання правничої допомоги від 28.04.2025 (а.с. 18-22), встановлено, що факт надання послуг підтверджується квитанцією банку. Згідно із квитанцією (а.с. 23), позивачка [PERSON] сплатила адвокату Оленин О.Ф. 4 000 грн за надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним та обґрунтованим. При цьому, представником відповідача не було подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню. Таким чином, враховуючи те, що позов задоволено повністю, представник відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляв, з відповідача ТОВ "НК БАРЕЛЬ" на користь позивачки [PERSON] слід стягнути 4 000 грн понесених витрат на правову допомогу. На підставі\~викладеного,\~ст.\~43\~Конституції України,\~ст.\~3,\~94,\~115\~КЗпП України,\~ст.\~15,\~21,\~24\~Закону України\~"Про\~оплату праці",\~

Outcome: approved