Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу, який розірваний 15.04.2024 року рішенням суду, у сторін є спільна дитина - [PERSON] ,, [INFO] . Спільний син фактично мешкає із позивачем. На даний час відповідач, протягом 2 років не надає жодної матреіальної допомоги на забезпечення сина. Він також відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти. У зв`язку зч им просить суд стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі часитни з усіх видів заробвтку (доходу) але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян щомісячно, починаючи з 15.04.2024 року і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 21.03.2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. Відзив на позов матеріали справи не містять. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками [PERSON] , [INFO] є батько: [PERSON] та мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.2025 року. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2024 року у справі №759/3616/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Спільний син [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17.03.2025 (з дати звернення до суду з позовом) і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину за минулий час, а саме з 15.04.2024 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо офіційного звернення до відповідача з питанням стягнення аліментів за минулий (попередній) час. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову у цій часині позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не наведено суду доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів на дитину за минулий період, а саме за з 15.04.2024 року, а також доказів вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача, передбачених ст. 191 СК України, що давало б можливість присудження аліментів за минулий період. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial