Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Вишковська В.І. звернулась до суду з позовом до Дубенського ВДВС про зняття обтяжень у формі арешту з нерухомого майна, належного на праві власності [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] . 03.03.2025 при зверненні до нотаріуса з приводу відчуження вказаного майна позивачка дізналася, що в Державному реєстрі речових прав міститься запис про арешт всього нерухомого майна, зареєстрований 25.11.2009 реєстратором Рівненської філії підприємства «Інформаційний центр»» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова ВДВС Дубенського МРУЮ від 25.11.2009. Згідно відомостей АСВП, відсутня будь-яка інформація про виконавчі провадження, за якими 25.11.2009 накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Тому вважає, що накладення вказаного арешту було допущено або внаслідок помилки, або з підстав, що за майже 25 років перестали існувати. Зазначена заборона перешкоджає позиваці реалізувати своє право власника щодо користування та розпорядження майном, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін. Представник позивачки адвокат Вишковська В.І. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, просить позов задовольнити. Від представника ВДВС у Дубенському районі Рівненської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надходило, не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2002, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1289,0 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.6). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №416007201 на все майно [PERSON] накладено обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №9280473, зареєстровано 25.11.2009 реєстратором Рівненської філії державного підприємства «Інформаційний центр « Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова ВДВС Дубенського МРУЮ від 25.11.2009 (а.с.7). З інформації, наданої Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №7056 від 04.03.2025 встановлено, що на майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови ДВС, АН №007189 від 25.11.2009. Згідно відомостей АСВП, відсутня будь-яка інформація про виконавчі провадження, за якими 25.11.2009 накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Станом на 04.03.2025 виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, на виконанні у відділі не перебувають (а.с.9). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до п. 2 та п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт н майно боржника. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначений чіткий перелік підстав для знаття виконавцем арешту з усього майна боржника або певної його частини. Відповідно до ч. 5 ст. 59 вказаного закону, у всіх інших випадках арешт може бути зняти за рішенням суду. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд приходить до висновку, що наявність обтяження на майно порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Існування обтяження на майно позивачки не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Беручи до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, іншого способу зняти заборону у позивачки, крім судового немає, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. За таких обставин,

Outcome: approved