Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг теплопостачання за період з 01 січня 2022 року по 01 січня 2025 року в сумі 5917 грн 24 коп., які отримані за адресою: [ADDRESS] . Крім заборгованості за спожиту теплову енергію позивач також просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати підприємства в розмірі 556 грн 41 коп. та 3 % річних в сумі 136 грн 73 коп. Всього просив стягнути 6610 грн 38 коп. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечення від позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 22-25). У відзиві посилався на те, що відповідач не є користувачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання з 11 травня 2007 року, оскільки квартира відключена від централізованого опалення та гарячого водопостачання. Будь-яких договірних документів про надання комунальних послуг відповідачем з позивачем не підписувалося. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Вказаний документ сформовано в односторонньому порядку позивачем із застосуванням власних даних, відповідач вказану заборгованість не визнав, а тому вказаний розрахунок не може бути належним доказом на підтвердження розміру заборгованості. Нарахування плати за абонентське обслуговування також є безпідставним, оскільки вона може нараховуватись тільки споживачам, а відповідач не є споживачем послуг, що надаються позивачем. У позивача відсутні витрати, пов`язані із укладенням договору про надання комунальної послуги, тощо. Крім того, опалювальні прилади (батареї) відсутні в обох під`їздах житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості відповідач вважає безпідставними. В їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі. Позивач, не погодившись з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позов, подав відповідь на відзив, у якій зазначав, що вважає свої позовні вимоги правомірними та просив суд задовольнити позов (а.с.30-32). Відповідач надав заперечення, у яких проти позовних вимог заперечив, в їх задоволенні просив відмовити (а.с. 41). Інших заяв або клопотань сторони суду не подавали. В судове засідання представник позивача Сакун А.С. не з`явилась, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. У заяві також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Захаров Т.Г. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях. В задоволенні позову просили відмовити. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. Заслухавши відповідача та його представника, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] як власник квартири [ADDRESS] за цією адресою. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (надалі в тексті рішення Закон) власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку є співвласником багатоквартирного будинку. Згідно ч.\~2\~ст.\~4\~Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Тому відповідач як власник квартири є співвласником спільного майна багатоквартирного будинку, у якому така квартира знаходиться. Як передбачено п.6 ч. 1 ст. 1 Закону, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Тому той факт, що належна позивачу квартира відключена від системи централізованого опалення, не спростовує того факту, що він є споживачем послуг, що надаються позивачем, оскільки будинок підключено до системи теплопостачання, а відповідно позивачем здійснюється постачання послуг до інших приміщень будинку загального (спільного) користування. Таким чином між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Взаємовідносини між сторонами врегульовано індивідуальним договором про надання послуг. Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 січня 2022 року, встановлюють порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води (далі - Договір), текст яких розміщений на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua. Згідно пункту 5 Договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати комунальні послуги в строки і на умовах, що визначені цим Договором. Цьому обов`язку кореспондує і обов`язок споживача оплачувати надані послуги своєчасно та в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що він вчиняв жодної дії, направленої на укладення договору, як то підписання заяви-приєднання, сплати рахунку за надані послуги, інше акцептування договору. Проте, суд відхиляє дані доводи відповідача з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,\~колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач\~(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),\~колективний споживач). Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. 01 жовтня 2021 року набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830» та №1023 від 08 вересня 2021 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1182». Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Доказів укладення такого договору співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS] з виконавцем комунальної послуги відповідач суду не надав. Тому, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку про те, що між позивачем Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства Полтаватеплоенерго та відповідачем [PERSON] укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, на що відповідач посилається як на одну із підстав заперечень проти позову, сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448 цс 19) та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107 св 18), від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204 св 18), від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20 (провадження № 61-9449 св 22), від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22 (провадження № 61-9399 св 23). Фактично позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання до місць загального користування. При цьому відповідач доказів того, що не здійснюється опалення місць загального користування, на час розгляду справи не надав. Так, згідно долученої відповідачем до матеріалів справи довідки начальника ГЖЕД12 від 18 липня 2008 року №4/420 в під`їзді житлового будинку за адресою [ADDRESS] , опалювальний прилад відсутній (а.с. 27). Зі змісту даної довідки неможливо однозначно визначити чи відсутній опалювальний прилад у квартирі чи у під`їзді. Крім того, з часу видачі даної довідки минуло більше десяти років. Згідно листа КП «ЖЕО №2» від 08 квітня 2024 року №342/2024 у 1-му під`їзді житлового будинку по [ADDRESS] прилади обігріву відсутні (а.с. 27). Але даним листом не підтверджується наявність або відсутність приладів обігріву у інших під`їздах та інших господарських, технічних або обслуговуючих приміщеннях будинку, які перебувають у спільній власності співвласників будинку. В той же час відсутність приладів опалення в під`їздах не звільняє споживача від обов`язку оплатити послуги теплопостачання до інших місць загального користування - ліфтового ходу, службових приміщень на першому поверсі, загального коридору, прибудованого приміщення консьєржа, підвалу, горища, тощо. Тому суд приходить до висновку про наявність обов`язку у відповідача оплатити надані йому позивачем послуги теплопостачання. Нарахування за надані позивачем послуги здійснюються у відповідності до встановлених тарифів, які: - введені в дію з 01 грудня 2020 року постановою НКРЕКП від 30.11.2020 № 2269 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»; - введені в дію з 01 січня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 21.10.2021 № 286 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які були застосовані до споживачів категорії «населення» після завершення опалювального сезону 2021-2022, тобто з 01 травня 2022 року; - введені в дію з 01 жовтня 2022 року рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 № 477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТЕ «Полтаватеплоенерго». Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-naselennya/. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Житловим кодексом України та іншими нормативними актами. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як передбачено п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч.1 та 5 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Діючи в правовідносинах належним чином, відповідач мав оплачувати одержані ним послуги згідно затверджених тарифів. Як встановлено судом, відповідач у період з 01 січня 2022 року по 01 січня 2025 року отримані послуги теплопостачання в повному обсязі не оплатив. У зв`язку з цим за цей період виникла заборгованість в сумі 5917 грн 24 коп. Дана сума заборгованості нарахована позивачем відповідно до затверджених тарифів. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача та його представника з посиланням на те, що розрахунок заборгованості не є належним доказом її наявності та розміру. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник посилались на те, що вони ставлять під сумнів наданий позивачем розрахунок заборгованості, оскільки не можуть його перевірити. В той же час, доказів на спростування наданого позивачем розрахунку відповідачем не надано. З клопотаннями щодо витребування у позивача доказів, якими міг би бути спростований цей розрахунок, або які могли ним бути використані для складення власного розрахунку, відповідач до суду не звертався. Тому суд, розглядаючи справу на підставі наявних доказів, відхиляє доводи відповідача щодо неналежності такого доказу як розрахунок заборгованості. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому на вимогу позивача відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. За період з 01 січня 2022 року по 01 січня 2025 року борг відповідача за послуги теплопостачання становить 5917 грн 24 коп. Інфляційні втрати підприємства у зв`язку з порушенням строків оплати послуг за цей період становлять 556 грн 41 коп., 3% річних 136 грн 73 коп. Всього заборгованість відповідача з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за цей період становить 6610 грн 38 коп. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов судом задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3028 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved