Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за борговою розпискою від 23 травня 2023 року на загальну суму 115\~843,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 23 травня 2023 року у [PERSON] виникло зобов`язання за борговою розпискою перед [PERSON] , відповідач зобов`язалася повернути борг на протязі 14 днів з моменту її отримання. Однак, відповідач взяті за розпискою зобов`язання в зазначений строк не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 115\~843,00 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою суду від 20 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) осіб (а.с. 16). Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Суд, дослідивши докази з точки зору допустимості та належності, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом за змістом письмової розписки встановлено, що 23 травня 2023 року [PERSON] зобов`язалася протягом чотирнадцяти днів повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 115\~843,00 гривень (а.с. 10). При цьому, станом на момент розгляду справи, даних про погашення відповідачем вищевказаної заборгованості за борговою розпискою, матеріали справи не містять. Також позивачем долучена копія паспорта та ідентифікаційного номеру відповідача [PERSON] , данні якого були нею вказані в розписці при отриманні позики у позивача [PERSON] (а.с.4-6). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13. Таким чином, із досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення договору позики між позивачем та відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлений у зобов`язанні строк його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1549\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Відповідачем не спростовано наявність боргової розписки, як і не надано доказів погашення заборгованості в строки, визначені договором, а тому суд приходить до переконання, що сума заборгованості у розмірі 115\~843,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судового збору в сумі 968,96 грн., сплачений нею при подачі позову (а.с.1). Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~ та ч.3 ст. 4 Закону України «Про судовий Збір» з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 968,96 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved