Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

у квітні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 126677 грн. 72 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки у розмірі 57102 грн 16 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача подав додаткові пояснення та зазначив, що позов визнають в частині невиплати заробітної плати в розмірі 88584,29 грн в решті вимог просять відмовити. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 25 вересня 2023 року по 24 лютого 2025 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 11). Відповідно до наказу про звільнення з роботи від 24 лютого 2025 року № 10/к позивача було звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 24.02.2025 (а.с.10). Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З наказу № 10/к від 24.02.2025 вбачається, що позивачу належить виплатити компенсацію за 9 календарних днів невикористаної відпустки. Як вбачається з позову та не заперечується представником відповідачем за жовтень 2024 позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 31057,95 грн., за листопад 2024 - 31056,25 грн., за грудень 2024 - 32468,34 грн. Крім того, позивач у грудні перебувала на лікарняному, який їй виплачено 21.12.2024 в сумі 4576,16 грн., за січень 2025 - 28572,13 грн., за лютий 2025 - 32024,70 грн. ТОВ «Транс Лайн Груп» виплатило позивачу 25001 грн 65 коп. заробітної плати за жовтень 2024 року та 3500 грн за листопад 2024 року а також 4576 грн 16 коп. сума виплати за лікарняним, які були зараховані на рахунок позивача. Враховуючи, що позивачу частково була виплачена заробітна плата в розмірі 28501,65 грн, відповідач має сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 122101 грн 56 коп. (31057 грн 95 коп. + 31056 грн 25 коп. + 32468 грн 34 коп. + 28572 грн 13 коп. + 32024 грн 70 коп. = 155179 грн 37 коп.; 155179 грн 37 коп. - 28501 грн 65 коп. 4576 грн 16 коп. = 122101 грн 56 коп.), виплату яких провести після вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з частинами другою, третьою ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»\~ роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили; звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Відповідно до\~статті 14-1 Закону України від 02 грудня 1997 року № 671/97-ВР «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Сукупна заробітна плата позивача за останні два місяці (грудень 2024 року, січень 2025 року), що передують місяцю звільнення без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів становить 61040,47 грн. (32468,34 грн. +28572,13 грн.). Позивачем було відпрацьовано 62 календарні дні. Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 984 грн. 52 коп. (61040,47 грн./62 дні = 984 грн. 52 коп.) Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту звільнення позивача до моменту звернення до суду, а саме за 58 днів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене,\~вимоги позивача\~про стягнення\~з відповідача\~заборгованості з\~виплати заробітної\~плати підлягають\~частковому задоволенню, вимоги\~щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд вважає\~необхідним стягнути\~з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. та судовий збір на користь позивача в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial