Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги посилаючись на те, що відповідач проживає за адресою [ADDRESS] . Взаємовідносини сторін врегульовані індивідуальним договором про надання послуг, що є публічним договором приєднання та набув чинності з 01 грудня 2021 року. За період з 01.12.2021 по 01.02.2025 року утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 12\~471 грн. 22 коп., а з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних заборгованість складає 13\~997 грн. 81 коп. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2025 року відкрито спрощене позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача у задоволенні заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому\~засіданні представник\~позивача ПОКВПТГ\~Полтаватеплоенерго підтримала\~позовні вимоги\~,\~наданий відповідь\~на відзив\~та пояснила,\~що з\~01.12.2021\~року між\~сторонами діє\~індивідуальний \~договір приєднання\~на послуг\~з постачання\~ теплової\~енергії. Квартира відповідача від`єднана від централізованого опалення та облаштована альтернативним джерелом опалення-газовим. Будинок [ADDRESS] , де розташована квартира позивача облаштований вузлом комерційного обліку теплової енергії. Але так як вказана квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, на його власника покладено обов`язок нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 2006 року не перебуває у договірних відносинах з позивачем. Згоден сплачувати за послугу в місцях загального користування згідно фактично спожитої теплової енергії. Стояки опалення в квартирі залишились, але вони зашиті . Позивачем нараховані кошти за постачання, а не отримання теплової енергії. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою [ADDRESS] , за місцем мешкання позивача, встановлено автономне опалення (двухконтурний колтел) . Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та іншими спеціальними нормативними актами. Відповідно до\~ст.526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.5 ч.2\~ ст.7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.1\~ст.9\~ Закону\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною першою ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Пунктами 30 і 31 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року встановлено, що плата за послугу визначається відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21 серпня 2019 року, та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію. Згідно частини 2 статrі 12 Закону договори про надання житлово-комунальних, послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем,. колективний договір) та для різ\- них категорій спо:живачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного буди\- нку, власник будівлі, у тому числі власник 'індивідуального\~ садибного житлового \~будинку), колективний споживач). За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до норм п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. При цьому, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. 01.10.2021 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021, якою затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. З текстом договору на послугу з постачання теплової енергії споживачі мають змогу ознайомитись на офіційному сайті підприємства http://te.pl.ua/ За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Виходячи з викладеного взаємовідносини між позивачем та відповідачем з 01.12.2021 врегульовано індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання і опублікований на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/. Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон про комерційний облік) розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика 315), яка визначає порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Таким чином розподіл та нарахування плати за спожиті послуги підприємством з 01.12.2021 проводився відповідно до Методики 315. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до частини 4 статті 9 цього Закону, структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі Закон про комерційний облік) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). За нормами ч. 4 ст. 10 Закону про комерційний облік розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Такою є Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (далі Методика 315). За приписами п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону про комерційний облік обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг Згідно норм п. 6 ч. 2 ст. 10 Закону про комерційний облік\~обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення\~та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, та розподіляється\~між споживачами пропорційно\~до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. Згідно пункту 28 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до п.38 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правила № 830), споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно пп.13 п.44 Правил № 830 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Система опалення, як інженерна система будинку, призначена для задоволення потреб усіх співвласників (мешканців будинку), належить на праві спільної сумісної власності всім співвласникам, які зобов`язані забезпечувати належне її утримання, що також включає і витрати на оплату комунальних послуг щодо цього спільного майна. Місця загального користування багатоквартирного житлового будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. За рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, створюються сприятливі умови для нормального функціонування мереж водопостачання, водовідведення. Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України, кожен власник/споживач зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Таким чином, нарахування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» оплати за послуги з відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, плати за абонентське обслуговування співвласникам будинку, квартири яких відключені від систем централізованого опалення, законодавчо обґрунтовані та носять обов`язковий характер. У постановах від 26.09.2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 03.10.2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 311/3489/18 дійшов висновку, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати загальнобудинкових потреб опалення, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури, а внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Таким чином, оскільки квартира, в якій зареєстрований відповідач, знаходиться у багатоквартирному будинку та є невід`ємною частиною відповідних мереж (систем) опалення всього будинку, подання теплоносія до якого здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) позивача, які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів всього будинку, відповідач зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку та оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. При цьому наявність автономного (індивідуального) опалення у квартирі, в якій зареєстрований та проживає відповідач, не є підставою для звільнення його від оплати на загальнобудинкові потреби опалення, які складаються, в тому числі з витрат на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, частина якої (системи) наявна в квартирі (прокладені трубопроводи через квартиру), в якій зареєстрований відповідач. Отже, відповідач, як мешканець багатоквартирного житлового будинку, зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця. Також чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від їх обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення складається не лише з приладів опалення, а й з трубопроводів та арматури. Таким чином, з відповідача на користь позивача за період з 01.12.2021 року по 01.02.2025 року підлягає стягненню 12\~471 грн. 22 коп. У відповідності до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Пунктом 10 ч. 2 ст.\~7\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК\~України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення боргу з нарахованими індексом інфляції у розмірі 1228 грн.10 коп., 3% річних 298 грн. 49 коп. відповідають діючим нормам законодавства. Що стосується заперечень відповідача, то суд виходить з наступного. Відповідач посилається що позивачем щодо відсутності належних доказів, які саме місця загального користування опалюються та що зазначенні приміщення під`єднані до теплоносіїв. Проте , у ході судового розгляду відповідач погоджується на оплату місць загального користування, лише не погоджується з розміром оплати. Таким чином, відповідач погоджується з наявними місцями загального користування, як і підтвердив факт, що через його квартиру проходять трубопровід опалення внутрішньо будинкової мережі опалення. Щодо заперечень відповідача про відсутність підстав для сплати зазначених платежів, оскільки в його квартирі встановлено індивідуальне опалення, то дані твердження є неприйнятними виходячи з вищевикладених у рішенні обставин та нормативних документів. Також є неприйнятними заперечення відповідача що наданий розрахунок заборгованості постачання, а не отримання теплової енергії, оскільки дані твердження відповідача є припущенням. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 13 997 грн. 81 коп. Відповідачем у ходів судового розгляду не надано належних доказів, що він звільнений від сплати судового збору, а тому крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved