Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Позивачка через свого представника звернулася в суд до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 24 листопада 2022 року, близько 22 год. 00 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Audi 80, реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] , [INFO] , від отриманих травм загинув на місці події. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружина загиблого [PERSON] зазнала шкоду, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача. Просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь [PERSON] : - 241 200,00 грн страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; - 27 000, 00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Ухвалою від 19.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 14.10.2024 до суду надійшов відзив представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", відповідно до змісту якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що жоден з наданих позивачем доказів не містить інформації щодо перебування [PERSON] на утриманні в загиблого [PERSON] , а також в сукупності не свідчать про необхідність такого утримання, або фінансову спроможність повного утримання загиблим. Звертають увагу суду на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану життю та здоров`ю згідно умов полісу АТ1540618 від 23.01.2022 року становить 260 000,00 грн. В судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, в додатках до позовної заяви міститься заява про розгляд справи у їх відсутності. Представниця відповідача (через ВКЗ) - Атаманчук А.О. просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення представниці відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що [PERSON] чоловік позивачки, [INFO] загинув від отриманих травм на місці події (а.с.30-31). За фактом ДТП Слідче управління ГУНП в Рівненській області 25.11.2022 р. внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022180000000354. Старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області майором поліції Іваном Тумак кримінальне провадженя №12022180000000354 закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження №12022180000000354 від 28.02.2023 р. (а.с.32-33). Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). Пунктом 27.2. статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV встановлено, що: "Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день страхового випадку". Згідно ч.1 ст.1200 ЦК України: «У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті". Зі змісту вказаної норми закону слідує те, що дана норма закону чітко встановлює перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди. Зокрема встановлено, що: 1. дитина - має право на відшкодування шкоди по втраті годувальника до досягнення нею вісімнадцяти років. Основними доказами на отримання відшкодування шкоди є наявність свідоцтва про народження дитини; 2. дитина, яка досягла вісімнадцяти років та вступила на навчання у навчальний заклад, - має право на відшкодування шкоди по втраті годувальника до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Основними доказами є свідоцтво про народження дитини, договір з навчальним закладом чи довідка з дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, до якої додає документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані навчального закладу; 3. чоловік/дружина, які досягли пенсійного віку, встановленого законом - мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника довічно. Основними доказами на отримання такого відшкодування є документ, яким встановлено дату народження чоловіка/дружини, та свідоцтво про шлюб; 4. батьки, які досягли пенсійного віку, встановленого законом - мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника довічно. Основними доказами на отримання такого відшкодування є документ, яким встановлено дату народження батька та/або матері, свідоцтво про народження годувальника; 5. інваліди - мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника на строк їх інвалідності. Основними доказами на отримання такого відшкодування є документ, яким встановлено інвалідність і її строк, документ яким встановлено право інваліда на його утримання (це може бути свідоцтво про народження інваліда, свідоцтво про народження годувальника, свідоцтво про шлюб, рішення щодо опіки чи піклування); 6. один з батьків (усиновлювачів) або другий з подружжя чи інший член сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника до досягнення дитини, брата, сестри чи внука померлого чотирнадцяти років. Основними доказами на отримання такого відшкодування є документ, яким встановлено дату народження та родинний зв`язок осіб щодо яких здійснюється догляд, а також документ яким встановлено, що особа, яка здійснює догляд, є безробітною; 7. інші непрацездатні особи, які були на утриманні потерпілого, - мають право на відшкодування шкоди по втраті годувальника протягом п`яти років після смерті потерпілого. Основними доказами на отримання такого відшкодування є документ, яким встановлено непрацездатність особи, а також документ яким встановлено, що вказана особа була на утриманні потерпілого. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному' розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуваня» відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від30червня 2021року у справі №752/4605/19, провадження №61-18995св 20. Відповідно до п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви про страхове відшкодування додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; г) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов?язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв?язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Позивачка [PERSON] на підтвердження факту перебування на утриманні в загиблого [PERSON] посилалася на те, що вона є інвалідом другої групи, отримує пенсію по інвалідності та проживала разом із потерпілим (а.с. 21-24). Суд зазначає, що надання програми з реабілітації позивачки не є належним і достатнім доказом, що саме [PERSON] ніс такі витрати та, що мав фінансову спроможність постійно забезпечувати потреби позивачки і що його допомога була основним засобом до існування позивачки. Крім того, в матеріалах справи відсутні і докази, що могли б підтвердити систематичність допомоги загиблого, її розмір. Як пояснила позивачка померлий [PERSON] за останній рік перед смертю не працював. Тому, суд критично ставиться до вказаних доказів по даній справі, оскільки вони не свідчать, що чоловік постійно надавав допомогу позивачці і що це було основним джерелом засобів до існування. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 76, ч.ч. 1 -3 ст. 77, ст.ст. 79, 80, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з приписів наведених норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. У разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed