Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього на його користь аліментів на навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту подачі позову до суду і до закінчення навчання - 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.01.2025 розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та повнолітнього [PERSON] , [INFO] . На малолітнього сина [PERSON] відповідач сплачує аліменти в розмірі частки усіх видів заробітку. Повнолітній син [PERSON] на даний час навчається на денній формі навчання, позбавлений можливості працювати та самостійно себе утримувати, а тому потребує матеріальної допомоги. У зв`язку з цим, він на даний час перебуває на повному матеріальному утримані матері, якій тяжко самостійно оплачувати дороговартісне навчання, оренду житла та забезпечувати сина всім необхідним. Посилаючись на те, що відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання, хоча є працездатним, отримує доходи, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу сину, просила стягнути аліменти за рішенням суду. 05.05.2025 суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням вимог ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, з викликом сторін. 28.05.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що син відповідача навчається та проживає в Києві, а тому позивачем не надано доказів спільного проживання з сином, а отже й не доведено право стягнення аліментів на її користь. При цьому, відповідач вважає, що аліменти стягнуті на користь меншого сина в розмірі частини його заробітку, що становлять 16250 грн. щомісячно можуть покривати всі витрати на його утримання та оплату оренди житла, а тому обставини щодо наявності потреби у матеріальній допомозі в розмірі 22000 грн. (що становить 1/3 від його доходу) є не доведеним. Також, при визначенні розміру аліментів відповідач просив врахувати факт стягнення з нього аліментів на утримання молодшого сина [PERSON] в розмірі частки від його доходів та перебування на його утримані непрацездатного батька, на якого він витрачає в середньому по 8000 грн. щомісячно. Крім того, відповідач переніс оперативне медичне втручання, має проблеми зі здоров`ям, потребує постійного медичного спостереження та вартісного лікування, а тому можливості надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/3 частини від доходу на утримання повнолітньої дитини не має. Сторони в судове засідання не прибули. 04.06.2025 року представник позивача через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги повністю підтримує, просить їх задовольнити. При ухваленні рішення просила врахувати подані позивачем докази, які підтверджують наявність правових підстав для задоволення позову, а також врахувати обґрунтування позовної вимоги у позові та відповіді на відзив. При цьому, також звертала увагу суду, що обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не заслуговують на увагу. 02.06.2025 року від представника відповідача надійшла заява, в якій остання просить проводити розгляд справи без її участі та участі відповідача. Відзив повністю підтримує та просить його задовільнити. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, які містяться в матеріалах справи. Судовим наказом від 18.11.2024 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання молодшого сина [PERSON] в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу). В свою чергу, з довідки Київського столичного університету імені Бориса Грінченка №2-253/25 від 01.04.2025 року вбачається, що [PERSON] є студентом Факультету психології, соціальної роботи та спеціальної освіти і зараз навчається на 1 курсі. Форма навчання денна, початок навчання - 02.09.2024 року, термін закінчення навчання 30.06.2028 року. Обставини навчання [PERSON] в вищевказаному навчальному закладі також підтверджується копією доданого договору про надання платної освітньої послуги № 12-228/24д-ФПСРСО від 30.08.2024 року. Факт оплати 1- го курсу навчання повнолітнього сина [PERSON] в Київському столичному університеті імені Бориса Грінченка саме позивачем підтверджено платіжними інструкціями на суму 23000,00 грн., які містяться в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вимогами ст.\~141\~СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Відповідно до ч. 1\~ст. 198 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, визначених у\~ст.183 цього Кодексу. Частиною першою\~ст. 199 Сімейного кодексу України\~передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч. 3\~ст. 199 ЦПК України\~право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Факт проживання дітей сторін з позивачем підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 23.09.2024 року за адресою: [ADDRESS] . Саме з цією адресою позивач орендує житло, що підтверджується договором оренди від 10.06.2023 року та актом прийому-передачі житла за договором. Обставини того, що повнолітній син [PERSON] проживає та навчається в м. Києві, а отже не знаходиться на утриманні матері, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. При цьому, посилання відповідача на факт реєстрації повнолітнього сина [PERSON] за спільним місцем проживання з відповідачем ( [ADDRESS] ), що підтверджується відомостями Калинівської селищної ради про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.05.2025 не звільняє відповідача від обов`язку утримання сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до\~ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом\~ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень викладених у\~Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З доданих до матеріалів справ довідок про дохід відповідача, вбачається, що останній має стабільний та достатній дохід, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того, долученими письмовими доказами підтверджено, що відповідач має непрацездатного батька, який проживає з ним та перебуває на його утриманні. Дані обставини підтверджуються копією пенсійного посвідчення та довідкою про спільне зареєстроване місце проживання, якій містяться в матеріалах справи. Крім того, з дослідженої в ході судового розгляду довідки військово-лікарської комісії від 16.05.2024 року вбачається, що відповідач в 2024 році проходив військово лікарську комісію та має захворювання, пов`язані з проходженням військової служби. Разом з тим останній визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах та ін. В свою чергу з довідок про доходи відповідача вбачається, що останній після проходження вищевказаного огляду продовжував працювати за основним за місцем несення військової служби в військовій частині [NUMBER] , [NUMBER] та за постійним місцем роботи в ТОВ «Епіцентр К». Отже, даних про зміну стану здоров`я на момент розгляду справи в суді, які б свідчили про неможливість надання допомоги на утримання сина, який продовжує навчання судом не встановлено. Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити, що батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Приймаючи до уваги те, що повнолітній син відповідача продовжує здобувати освіту на денній формі навчання, а отже позбавлений можливості працювати та себе забезпечувати, домовленості між сторонами щодо його утримання не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку належної допомоги на утримання дитини, яка продовжує навчання, не надає, суд, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який є офіційно працевлаштованим та отримує стабільний дохід, має на утриманні непрацездатного батька, який проживає з ним та перебуває на його утриманні, сплачує аліменти на утримання молодшого сина [PERSON] , інтереси дитини на утримання якої присуджуються аліменти, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/5 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду і до закінчення навчання - 30.06.2028 року, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку, оскільки саме такий розмір, з урахуванням всіх обставин справи, на думку суду, є достатнім та відповідає інтересам дитини. Обставин, які свідчили про неспроможність відповідача сплачувати аліменти, матеріали справи не містять. Суд зазначає, що в силу вимог ч. 2\~ст. 199 СК України\~право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При цьому, у зв`язку звільненням позивача від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та у зв`язку із частковим задоволенням позову, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок як за одну позовну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial