Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Суть заяви 30.12.2024 [PERSON] , через представника адвоката Григоришину Валентину Володимирівну, звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) з [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. Заявлені вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що його матір [PERSON] , яка померла [INFO] за життя зробила заповідальне розпорядження, за яким житловий будинок [ADDRESS] та усе рухоме та нерухоме майно заповіла [PERSON] . [PERSON] з 1961 року фактично проживав без реєстрації з матір`ю [PERSON] та проживає зараз за адресою: [ADDRESS] . Проте нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність документів, які б свідчили про прийняття ним спадщини у встановлений законом строк. Тому для оформлення спадщини є необхідним встановлення в судовому порядку факту постійного проживання разом зі спадкодавцем. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 06.01.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі. Заявник та його представник адвокат Григоришина В. В. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали із підстав наведених у заяві. Представник заінтересованої особи Окунь О. М. через підсистему «Електронний суд» спрямувала заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника міської ради. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що [INFO] у м. Бердичеві у віці 93 роки померла [PERSON] (а.с. 9). За життя [PERSON] , [INFO] , склала заповіт від 01 жовтня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори, р. № 2-1500, за яким належний їй житловий будинок [ADDRESS] та все рухоме і нерухоме майно, яке належить їй за законом заповіла [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом до майна [PERSON] ,\~ що доводиться повідомленням державного\~нотаріуса Бердичівської\~державної нотаріальної\~ контори\~від 07.02.2025 (а.с. 31). Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори від 16 вересня 1996 року, р. №4-3143 та посвідченого у Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації, р. № 1563, [PERSON] належала на праві власності частина будинку [ADDRESS] (а.с. 11, 12). [PERSON] , 18 січня 1961 року з 03 лютого 1995 року зареєстрований: [ADDRESS] , що доводиться копією його паспорта громадянина України (а.с. 7). Відповідно до акта № 511, затвердженого директором МК ВЖРЕП № 7 від 12 грудня 2024 року [PERSON] , [INFO] з 1961 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] по час складення акту. Даний факт підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15). На ім`я [PERSON] 21 вересня 2024 року на квартиру [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт (а.с. 16-20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 грудня 2024 року нотаріус відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на житловий будинок [ADDRESS] після [PERSON] , яка померла 1914 року народження через пропуск встановленого законом шестимісячного терміну звернення із заявою про прийняття спадщини (а.с. 13). Свідок [PERSON] пояснила, що вона із 1991 року проживає по сусідству із заявником. Заявник проживав по [ADDRESS] спочатку із матір`ю [PERSON] , а потім ще і з його дружиною та дітьми. На час смерті вони із матір`ю проживали за однією адресою. Свідок [PERSON] , пояснив, що він проживав до 1982 року по [ADDRESS] , а потім побудував будинок на паралельній вулиці Квітневій, 92. [PERSON] постійно разом із сім`єю проживав по [ADDRESS] . Там же все життя та до смерті проживала і його мати [PERSON] . Застосовані норми права, позиція суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позову із таких підстав. За змістом ч. 1\~\~\~ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, а тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Ураховуючи досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку із показами свідків, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви [PERSON] , оскільки судом встановлено факт його постійного проживання разом із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved