Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

І. Стислий виклад: 1. позиції позивача 10 січня 2025 року [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /позивачка) звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача пеню за прострочення аліментів у розмірі 35 216 грн 65 коп по виконавчому провадженню № [NUMBER]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 19.07.2014 між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.09.2016. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.01.2015, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 88. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.05.2016 по справі № 644/2854/16-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку з дня пред`явлення позову, тобто з 24.03.2016 до досягнення дитиною повноліття. 31.05.2016 відкрито виконавче провадження № [NUMBER], на підставі зазначеного вище рішенні суду. На теперішній час виконавче провадження не закрите та перебуває на виконанні Індустріального ВДВС у м. Харкові. Станом на 01.12.2024, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 124 485 грн 04 коп. Пеня за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2019 року по листопад 2024 року складає суму у розмірі 35 216 грн 65 коп. 1.1. збільшення позовних вимог 19 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки, адвоката Чепенка Олега Івановича, який діє на підставі серії АХ № 1171494 від 03.02.2025, надійшла заява про збільшення позовних вимог, предметом якої є: стягнення з відповідача пені за прострочення аліментів у розмірі 124 485 грн 04 коп за прострочення сплати аліментів на дитину [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що на підставі наявної інформації від Державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Документ Міністерства юстиції, виданого на запит позивачки, надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період, який заначено у довідці від 18.12.24 за № 190436, відповідно до цього розрахунку [PERSON] було зроблено розрахунок зі сплати пені. Коли справа вже перебувала у суді, відповідна довідка з розрахунком були долучені до матеріалів провадження, позивачкою було зроблено другий запит до виконавчої служби стосовно, інформації яка мається у попередній довідці (розрахунку заборгованості), де у першій графі вказано, що сукупний розмір заборгованості на час 08.01.2019 складає суму у розмірі 65 093, 75 грн як заборгованість за минулий період, починаючи з 31.05.2016, з часу відкриття виконавчого провадження у на той час Орджонікідзевського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області, у за ВП № [NUMBER]. Згідно з отриманої інформації, про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вих. № Д/67/0814 від 01.08.19Ю відповідач [PERSON] , мав на той час вищеозначену заборгованість зі сплати аліментів у період з березня 2016 року по липень 2019 року (а.с. 56-70). 1.1.2. відповідь на відзив 31.03.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки - адвоката Чепенка Олега Івановича, який діє на підставі серії АХ № 1171494 від 03.02.2025, надійшла відповідь на відзив. В обґрунтування яких зазначено,єдиний наданий чек віт ПАТ «Укрпошта», про переказ суми у розмірі 2 000 грн від 19.03.21, не визначає системність цієї сплати, а підтверджує її виключність, не систему. Позивачка не отримувала жодного разу від відповідача гроші готівкою, при цьому не заперечувала факту отримання від відповідача аліментів, але отримувала їх тільки у дати, які вказані у розрахунку заборгованості, та здебільше, з тієї установи де відповідач працював на час відрахування, шляхом стягнення за виконавчим листом через бухгалтерію підприємства. Відповідач не передав доньці будь-якого ліжка, тим паче у вигляді автомобіля, вона починаючи з 2017 року користується спальним ліжком «Барбі», яке купували батьки позивачки. Дарунок доньці, а саме великий автомобіль, було передано через сторонню особу, він був Б\\У, у дуже пошкодженому вигляді, з неможливістю його використання без дорогого ремонту. Взагалі будь-які меблі, все чим користувалася та користується донька придбалося за рахунок позивачки та її батьків, у тому числі необхідні речі, для її розвитку у сучасному вимірі, з залученням комп`ютерною техніки та сучасних пристроїв. Відповідач у 2023 році пропонував подарувати доньці або позивачці нерухомість - успадковану від батька квартиру у Харківському районі, в рахунок всіх ймовірних претензій, проте позивачка відмовилася, оскільки вважає, що таке майно не повинно мати будь-яких заборон та належати відповідачу. На теперішній час у судовому порядку розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ частки нерухомого майна в натурі, що стосується саме тієї запропонованої нерухомості (а.с. 85-97). 2. заперечення відповідача 24 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 71-84), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування якого зазначив, він систематично виконував свої зобов`язання щодо утримання дитини. Позивачка неодноразово отримувала від нього грошові кошти готівкою, переказами АТ «Укрпошти», матеріальну допомогу у вигляді подарунків та речей для дитини, які згодом продавала (ліжко для дитини у вигляді авто, великий автомобіль з пультом керування (для катання дитини), смарт-годинник, смартфон, планшет тощо). Крім того, у 2023 році [PERSON] пропонував [PERSON] подарувати доньці або їй нерухомість - успадковану від батька квартиру у Харківському районі, в рахунок всіх ймовірних претензій. Однак, позивачка від пропозиції відмовилася, пропозиція дійсна на сьогоднішній день. Позивачка неодноразово перешкоджала зустрічам відповідача з дитиною, маніпулюючи поданням численних скарг, які у підсумку не знаходили підтвердження. Зокрема, у 2017 році була відкрита адміністративна справа про нібито несплату аліментів, яка була закрита через відсутність складу правопорушення. Відповідач був змушений у судовому порядку доводити своє право на участь у вихованні дитини, кім того позивачка намагалася позбавити [PERSON] батьківських прав, однак за результатами судового розгляду вимога була відхилена. Зазначає, що довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, а позивачкою подано довідки від 01.08.2018 і 31.03.2018. 07.04.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 98-103), в яких зазначає, що всі чеки, надані позивачкою як підтвердження витрат на дитину, датовані від 2023 року. Саме в цей період він почав сплачувати аліменти виключно через Виконавчу службу, а не безпосередньо позивачці. Відтоді виплати стали офіційними та контрольованими. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача 30 січня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від адвоката Сичова Антона Юрійовича, який діє в інтересах відповідача, на підставі ордеру серії АХ № 1236511 від 29.01.2025, надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 24-26). 06.02.2025 матеріали справи були надані для ознайомлення, що підтверджується розпискою у матеріалах справи (а.с. 25). 03.02.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від адвоката Чепенка Олега Івановича надійшла заява про вступ у справу як представника [PERSON], який діє на підставі ордеру серії АХ № 1171494 від 03.02.2025, заразом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 29-34). 24 лютого 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від адвоката Сичова Антона Юрійовича, який діє в інтересах відповідача, на підставі ордеру серії АХ № 1236511 від 29.01.2025 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 37-45). 12.03.2025 адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від [PERSON] про відкладення розгляду справи (а.с. 47-51). 19 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки - адвоката Чепенка Олега Івановича, який діє на підставі серії АХ № 1171494 від 03.02.2025, надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 56-70). 24 березня 2025 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 71-84). 31.03.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника позивачки - адвоката Чепенка Олега Івановича, який діє на підставі серії АХ № 1171494 від 03.02.2025, надійшла відповідь на відзив (а.с. 85-97). 07.04.2025 на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 98-103). 01.05.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від позивачки [PERSON] надійшло клопотання про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, оскільки позивачем надані усі необхідні докази по справі та, на думку позивачки, проведено усі необхідні дії, пов`язані з підготовкою до судового розгляду (а.с. 114). 05.06.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова від представника позивача - адвоката Чепенка Олега Івановича, надійшло клопотання в якому зазначено про розгляд справи без участі представника позивача та про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі (а.с.124-129). ІІІ. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 10.01.2025 справа № 644/204/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 14). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.01.2025 провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 17-19). Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с. 124-126). Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно (а.с. 119, 121). Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.09.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Від указаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 21.01.2015 (а.с. 8). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.05.2016 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову 24.03.2016 та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Постановою про відкриття виконавчого провадження 31.05.2016 державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Іваницькою Д.В. виконавче провадження № [NUMBER] відкрито на підставі виконавчого листа № 644/2854/16-ц виданого 25.05.2016 (а.с. 10). Судом установлено, що борг по аліментам станом на 01.12.2024 становить 124 485 грн 04 коп, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам № 190436 від 18.12.2024 (а.с.11-13). З розрахунку заборгованості, наданого міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області за вих. № Д/67/0814 від 01.08.2019, станом на 01.04.2018 заборгованість становила 29 324 грн 25 коп. Станом на 01.08.2019 загальна сума заборгованості становить 62 505 грн 50 коп (а.с. 104). З розрахунку заборгованості згідно виконавчого листа № 644/2854/16-ц від 25.05.2016 за період з 24.03.2016 по 31.03.2018 станом на 31.03.2018 сума заборгованості становить 29 324 грн 25 коп (а.с. 105). Суд установив, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у сумі 7 121,64 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 8441 4298 3444 4424 (а.с. 78). З квитанції ПАТ «Укрпошта» № 215600426655 від 19.03.2021 вбачається, що [PERSON] сплачено аліменти на користь [PERSON] у сумі 2040,00 грн (а.с. 79). З виписки по картці АТ КБ «ПриватБанк», надаю відповідачем, вбачається, що 14.04.2022 виконано переказ грошових коштів [PERSON] у розмірі 3 000,00 грн (а.с. 80). З роздруківки знятків листування з мобільного телефону відповідача між відповідачем та позивачем вбачається, що на початку липня 2025 року відповідачем на прохання позивача перераховано 2000 грн 00 коп на потреби доньки відповідача (а.с. 105а). Також, суду надано позивачем докази придбання позивачем спільній дитині з відповідачем - [PERSON] , [INFO] , гіроскутера - 7300 грн, електросамокату -14978 грн, ноутбуку -18478 грн та ін., що підтверджується договором споживчого кредиту позивачки з фінансовою установою, квитанціями на оплату товарів, знятків з мобільного телефону про оплату товару, видатковими накладними тощо. Заразом, суд не вбачає за доцільне надавати оцінку всім іншим доказам та аргументам сторін, оскільки вони не впливають на суть та предмет спору, а також не спростовують висновки суду. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини щодо неналежного виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до положень ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Проте відповідачем не повідомлено суд про матеріальний та сімейного стан платника аліментів. Відповідно до положень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вказано, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із ч. 4 ст. 71 цього Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України (ст. 180, 181, 183, 184, 189 СК України). Так, ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову). VІ. Висновки суду Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до наданого державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головноготериторіального управління юстиції у Харківській області розрахунку, згідно виконавчого листа № 644/2854/16-ц від 25.05.2016, за період з 24.03.2016 по 31.03.2018 станом на 31.03.2018 сума заборгованості становить 29 324 грн 25 коп (а.с. 105); за вих. № Д/67/0814 від 01.08.2019, станом на 01.04.2018, за період з квітня 2018 по липень 2019, заборгованість становить 29 324 грн 25 коп. Станом на 01.08.2019 загальна сума заборгованості становить 62 505 грн 50 коп (а.с. 104); з наданого державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) розрахунку заборгованості від 18.12.2024 № 190436, відповідач рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.05.2016 виконував не в повному обсязі, аліменти сплачував не регулярно, внаслідок чого станом на 01.12.2024 утворилась заборгованість у сумі 124485,04 грн (а.с. 11-13). Суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості за окремі періоди, оскільки відповідачем не надано свого контррозрахунку, заразом судом враховані надані до суду квитанція ПАТ «Укрпошта» № 215600426655 від 19.03.2021, яка підтверджує факт переказу [PERSON] грошових коштів поза межами виконавчого провадження у якості аліментів на користь [PERSON] у сумі 2000,00 грн (а.с. 79); виписку по картці АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої відповідачем 14.04.2022 виконано переказ грошових коштів [PERSON] у розмірі 3 000,00 грн (а.с. 80), що позивачем визнано у повному обсязі, а також судом враховано переказ відповідачем 2000 грн 00 коп у липні 2021 року на потреби доньки, що вбачається судом з наданої роздруківки знятків листування з мобільного телефону відповідача між відповідачем та позивачем (а.с. 105а). [PERSON] визнано дійсність та об`єктивність зазначеної переписки, заразом позивачка заперечує факт переказу вказаних коштів відповідачем, але суд ставиться критично до вказаних заперечень оскільки з переписки вбачається відсутність заперечень щодо отримання переказу на суму 2000,00 грн, а наявні висловлення про його недостатність, тому суд дійшов висновку, що зазначений переказ мав місце у липні 2021 року, тому суд вважає за необхідне врахувати ці кошти як сплата аліментів напряму позивачу поза межами виконавчого провадження. Отже, з врахуванням вище вказаного, вбачається, що у розрахунок заборгованості не враховані сплати аліментів за березень 2021 року у сумі 2000,00 грн; липень 2021 року у сумі 2000,00 грн та квітень 2022 року, що призвело до помилкових розрахунків заборгованості виконавцем та позивачем відповідно. Отже, за визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, судом застосовується правова позиція, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (№ в ЄДРСР 81573936) та постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), яка прийнята за касаційною скаргою, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, та взято за основу розрахунок заборгованості від 18 грудня 2024 року № 190436, з урахуванням розрахунків заборгованості за період з 24.03.2016 по 31.03.2018 (а.с. 105) та за період з квітня 2018 по липень 2019 (а.с. 104), оскільки в ньому відображений хід нарахування аліментів за період з серпня 2019 року по листопад 2024 року, але не відображені окремі платежі, зроблені відповідачем у березні 2021 року, липні 2021 року та квітні 2022 року. Крім цього, суд звертає увагу, що позивач здійснив розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за загальною формулою за період з 24 березня 2016 року по 25 серпня 2023 року, враховуючи кількість днів прострочки з 24.03.2016 по серпень 2023 року, що становить 2710 днів, з місяця, коли відповідач почав систематично сплачувати аліменти. Заразом, суд зауважує, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто позивачем неправомірно застосовані 8 днів березня 2016 року, оскільки нарахування пені за несвоєчасну сплату аліментів нараховується на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, а саме з 01.04.2026. Також, позивачем у загальну кількість днів заборгованості 2710 днів враховано 25 днів серпня 2023 року, хоча з розрахунку заборгованості від 18 грудня 2024 року № 190436 (а.с. 12), а також сам позивач зазначає, що відповідачем у серпні 2023 року відповідачем здійснено платіж за аліменти, зокрема у сумі 21 777,79 грн (а.с. 12, 63). Отже, враховуючи вище вказану формулу розрахунку заборгованості по аліментам, до кількості днів заборгованості по аліментам за місячним платежем за конкретний місяць (місячний платіж) не враховуєтьс день їх фактичної виплати (день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), тому врахування серпня 2023 року до загальної кількості днів прострочки є помилковим. Суд звертає увагу, що у період з червня по вересень 2022 року включно, відповідачем сплачено аліменти за червень 2022 року у сумі 10 000,00 грн, зокрема нарахована сума аліментів за червень = 2280,54 гривень; за липень 2022 року відповідачем сплачено аліментів на суму 7 000,00 грн, а нараховано суму аліментів 2127,07 гривень; за серпень та вересень 2022 року відповідачем сплачено по 4 000,00 грн за кожен місяць, виконавцем нарахована сума аліментів 2199,82 гривень за серпень, за вересень 2022 року 4768,64 гривень. Суд зауважує, що позивачем не враховується сума неустойки за вказаний період, заразом з розрахінків заборгованості не вбачається зарахування надмірно сплачених коштів за липень та червень 2022 року на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, що відповідає позиції Постанови КЦС ВС від 09.11.2022 у справі № 754/4461/21 (№ в ЄДРСР 107251600) та Постанови КЦС ВС від 27.04.2022 у справі № 496/2457/19 (№ в ЄДРСР 104165180). Враховуючи викладене вище, зокрема й допущені неточності у розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 18 грудня 2024 року № 190436 (а.с. 12), а також у розрахунку щодо нарахування пені на заборгованість по сплаті аліментів, наданого позивачем (а.с. 58-63), суд не вважає за доцільне здійснювати повний перерахунок заборгованості з квітня 2016 року по липень 2023 року у зв`язку з незначними змінами розміру суми пені нарахованої позивачем на заборгованість по несплаті аліментів, яка згідно з уточненого позову становить 2 081 896 (два мільйони вісімдесят одна тисяча вісімсот дев`яносто шість) грн 29 коп, оскільки відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема й з таких підстав. Беручи до уваги наведене вище, а також факт необхідності виконувати зобов`язання відповідача сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, суд дійшов переконання, що визначений розмір пені за прострочення сплати аліментів підлягає стягненню у сумі 117 485 грн 04 коп, із врахуванням сплати аліментів у сумі 2000,00 грн у березні та 2000,00 грн липні 2021 року (а.с. 79, 105а), та 3000,00 грн у квітні 2022 року (а.с. 80), що підтверджується наданими відповідачем доказами, та не враховані у розрахунку заборгованості від 18 грудня 2024 року № 190436 (а.с. 11-13). Що стосується аргументів сторін щодо придбанння товарів та подарунків від позивача та відповідача їх спільній дочці, [PERSON] , то суд зауважує, що це є право батьків, зокрема й відповідача, заразом зазначене право не виключає обов`язок батьків забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей належні та достатні умови життя дитини, необхідні для її достатнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Особливо це стосується обов`язкового виконання обов`язку відповідачем щодо сплати аліментів на дитину, обов`язок сплати яких не закінчується після дарування дитині смарт-годинників, смартфонів, планшетів, іграшок та інших речей у вигляді подарунків (а.с. 73). Отже, суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у сумі 117 485 грн 04 коп за період з 01 квітня 2024 року по 31 липня 2023 року, з урахуванням часткових платежів здійснених відповідачем наведених вище та врахованих судом. Інших доказів сплати аліментів відповідачем не надано до суду, не зазначено заперечень щодо розрахунків заборгованості по сплаті аліментів, визнано їх належність та достовірність, не надано зустрічний розрахунок пені на заборгованість по сплаті аліментів та не зазначено під час судового слухання жодних підстав не можливості оплати аліментів та пені, не надано доказів фінансової неспроможності здійснювати зазначені платежі, непрацездатності чи інших доказів, що унеможливлюють виконання судового рішення, тому суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави, що унеможливлюють виконання його зобов`язань щодо сплати аліментів та нарахованої пені за прострочення їх сплати. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1, 2 ст.141 ЦПК). При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати на підставі п.3. ч.1 ст.5 Закон України «Про судовий збір». Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів; Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи, що задоволено вимогу позивача частково, зокрема заявлено було вимогу в розмірі стягнення 124 485,04 грн, що становить 100 %, задоволено у сумі 117 485,04 грн, що становить 94 %, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача розміру судового збору, у сумі 1138,53 грн: 124 485,04 =100%, 117 485,04 =94%, відповідно 1211,20 х 0,94 = 1138,53 грн, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1138,53 грн, отже в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial