Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що на підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.10.2014 року в справі № 556/2087/14-ц розірвано шлюб між сторонами, що був укладений 12.02.2007 року. При тому, позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьками чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.01.2020 року в справі № 556/2289/19 з позивача в користь відповідача стягнуто аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину і до досягнення кожною дитиною повноліття. Починаючи з листопада 2023 року син [PERSON] фактично та постійно проживає з батьком за адресою його фактичного місця проживання: [ADDRESS] . Всі речі сина знаходяться у батька. Молодші діти сторін: [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю. Копія свідоцтва про народження сина [PERSON] додається. При тому фактичне зареєстроване місце проживання батька та сина [PERSON] в с. Полиці Вараського району Рівненської області (копія витягу про реєстрацію місця проживання дитини, додається). Відтак, на підставі рішення органу опіки та піклування, а саме Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області від 29.11.2023 року № 96, затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за вищевказаною адресою. Тому, на даний час всі обов`язки щодо сина [PERSON] позивач виконує самостійно. Зокрема він займається вихованням дитини, утримує його, надає матеріальну допомогу, турбується його здоров`ям, приймає активну участь в житті сина, допомагає в навчанні та цікавиться його успіхами в школі, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, виявляє інтерес до його внутрішнього світу. Також батько забезпечує всі умови для гармонійного та здорового розвитку сина, створив належні умови для його проживання. На даний час син [PERSON] постійно проживає з батьком. Проте його мати добровільно не виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення сина. Коштів на його утримання не надає. Проте батько не має обов`язку самостійно утримувати сина та забезпечувати для нього належний матеріальний рівень проживання. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Тому, з урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що відповідач зобов`язана утримувати сина [PERSON] належним чином, зокрема в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, відповідно до вищевказаного судового наказу Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.01.2020 року в справі № 556/2289/19 з позивача в користь відповідача стягнуто аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину і до досягнення кожною дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що відповідно до висновку органу опіки та піклування, що затверджений рішенням такого органу та не оскаржений відповідачем, визначено місце проживання сина [PERSON] з батьком та вирішується питання про стягнення аліментів з відповідача в користь позивача на утримання сина, то обов`язок сплачувати ним аліменти на утримання цієї дитини в користь відповідача в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, повинно бути припиненим на підставі ч. 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України. Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який складений державним виконавцем від 26.11.2024 року, слідує, що станом на вказану дату існує заборгованість зі сплати позивачем аліментів для відповідача на утримання дітей, в т.ч. сина [PERSON] . Дана заборгованість, зокрема в частині сина [PERSON] нарахована в період, коли [PERSON] не проживав з матір`ю, тому позивач повинен бути звільнений від нарахованої заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] за період починаючи з 28.11.2023 року, тобто з дати складання висновку органом опіки та піклування про визначення місця проживання [PERSON] з батьком. Вище наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідачки. Дана позовна заява [PERSON] , надійшла до суду 13.01.2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялося. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився, однак надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та просив задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] , будучи належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала, відзиву на позов або будь-яких заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження таких заперечень не надала. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.280 ЦПК України\~суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалась. Суд, дослідивши надані учасниками процесу докази, перевіривши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] , та відповідачка [PERSON] , є батьками чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Судовим наказом Володимирецького районного суду Рівненської області від 08.01.2020 року в справі № 556/2289/19 з позивача в користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання чотирьох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину і до досягнення кожною дитиною повноліття. Дані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню, що слідує зі змісту ч.4\~ст.\~82\~ЦПК України оскільки обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Не дивлячись на те, що фактичне зареєстроване місце проживання позивача та сина [PERSON] в с. Полиці Вараського району Рівненської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію місця проживання, останні починаючи з листопада 2023 року фактично та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] . Молодші діти сторін: [PERSON] та [PERSON] проживають з матір`ю. Також рішенням органу опіки та піклування, а саме Полицької сільської ради Вараського району Рівненської області від 29.11.2023 року № 96, затверджено висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за вищевказаною адресою: [ADDRESS] . Даний висновок органу опіки та піклування, що затверджений рішенням жодним чином не оскаржувався відповідачкою. Тому, на даний час всі обов`язки щодо сина [PERSON] позивач виконує самостійно, виховує дитину, утримує його, надає матеріальну допомогу, турбується його здоров`ям, приймає активну участь в житті сина, допомагає в навчанні та цікавиться його успіхами в школі, піклується про фізичний і духовний розвиток сина, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, виявляє інтерес до його внутрішнього світу. Також батько забезпечує всі умови для гармонійного та здорового розвитку сина, створив належні умови для його проживання. Матір дитини [PERSON] , добровільно не виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення сина. Коштів на його утримання не надає. Проте батько не має обов`язку самостійно утримувати сина та забезпечувати для нього належний матеріальний рівень проживання. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено. Окрім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, який складений державним виконавцем від 26.11.2024 року, слідує, що станом на вказану дату у позивача [PERSON] , існує заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, в т.ч. сина [PERSON] . Однак судом встановлено, що дана заборгованість, зокрема в частині сина [PERSON] нарахована в період, коли [PERSON] не проживав з матір`ю, тому позивач повинен бути звільнений від нарахованої заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] за період починаючи з 28.11.2023 року, тобто з дати складання висновку органом опіки та піклування про визначення місця проживання [PERSON] з батьком. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матір дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема, з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 Сімейного кодексу України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Висновки щодо застосування указаних норм матеріального права викладені у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 477/1165/20, від 03 лютого 2021 року у справі № 125/2525/18, від 26 грудня 2019 року у справі № 219/6287/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 760/32225/18, від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення спору в частині припинення стягнення аліментів, дійшов наступних висновків. При дослідженні матеріалів справи у їх сукупності судом об`єктивно встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] , не проживає з матір`ю на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дитини, яка з листопада 2023 року проживає з ним. Відтак, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, судову практику, що склалася при вирішенні аналогічних справ, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу по справі №556/2289/19, виданого Володимирецьким районним судом Рівненської області 08.01.2020 року. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього стна [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звільнення [PERSON] , від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] , з 28 листопада 2023 року по дату набрання рішенням законної сили, суд виходить з аналогічних мотивів при визначенні періоду, за позивач підлягає звільненню від заборгованості. Так, відповідно до ч.2\~ст.197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч.2\~ст. 188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Таким чином, суд вважає доведеними вказані позовні вимоги, а саме можливість звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася з 28.11.2023 року по дату набрання рішенням законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням обставин справи, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання сина обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з моменту звернення з позовом до суду\~13.01.2025 року. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

Outcome: partial