Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

У березні 2025 року представник позивачів адвокат Яцун Володимир Михайлович в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , відносився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/3 частини кожному). З уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, але зазначені особи в установленому законом порядку не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на будинок. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частини вищевказаного житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Спадщину після його смерті фактично прийняли як спадкоємці першої черги за законом дружина [PERSON] та син [PERSON] . У липні 2024 року представник позивачів в інтересах позивачів звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] на його частку домоволодіння. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, за життя померлий офіційно не зареєстрував своє право власності, правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Саме тому представник позивачів просив визнати: - за [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та на 1/3 частини цього ж будинку як за членом колишнього колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та на 1/3 частини цього ж будинку як за членом колишнього колгоспного двору. Ухвалою судді від 25 березня 2025 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 червня 2025 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON] не з`явилися, представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а. с. 46). Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 47). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~\~\~\~\~ установлено,\~\~\~\~\~\~ що\~\~ домогосподарство\~\~\~ [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору, головою якого була [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого Носівським міськвиконкомом 17.05.1962 р., що підтверджується копією витягу з рішення виконкому Носівської міської ради депутатів трудящих № 42 від 17 травня 1962 року (а. с. 6), копією довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 45 від 14 березня 2023 року (а. с. 7), копією наказу відділу містобудування та архітектури Носівської міської ради\~\~\~ №\~\~ 11\~\~\~ від\~ 13 лютого 2023 року про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адреси (а. с. 14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] \~\~ (а. с. 8).\~\~ Станом на 15 квітня 1991 року зареєстрованими у\~ домоволодінні [ADDRESS] були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 6087/06-14-Б/12.2022 від 29 грудня 2022 року (а. с. 9). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не втратили право на вказане домоволодіння, їхні частки в майні, яке належало ліквідованому колгоспному двору, є рівними. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до\~ набрання\~ чинності\~ ЦК і\~ строк\~ на\~ її\~ прийняття\~ не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до набрання чинності ЦК України, але строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК України 2004 року. Згідно з довідкою № 5012 від 20 листопада 2023 року, виданою Носівською міською радою Чернігівської області, [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а. с. 16). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 45). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 17). [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 48). Отже, вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] спадкова справа не заводилася, що\~\~\~\~\~ підтверджується\~\~\~\~\~ повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 796/01-17 від 02 квітня 2025 року (а. с. 41) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 43). У силу ст. 1261 ЦК України, ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки вони постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявили про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що представник позивачів [PERSON] в інтересах позивачів звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення за кожним з позивачів спадкових прав після померлого [PERSON] на 1/6 частини житлового будинку з господарськими\~ будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Нотаріус відмовив [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] по 1/6 частці вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а з уведенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, необхідні для вчинення нотаріальної дії\~\~\~\~ (постанова\~\~\~ про\~\~\~\~ відмову у вчиненні нотаріальної дії № 182/02-31 від 11 липня 2024 року) (а. с. 19). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто спадкові права позивачів підлягають захисту в судовому порядку. Крім того, з прийняттям Закону України «Про державну реєстрацію речових\~ прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснює державний реєстратор, але відповідно до вищевказаного Закону та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно, яким, у тому числі, є і майно колгоспного двору і, відповідно, державний реєстратор не може зареєструвати за позивачами [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частини спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами за кожним як за членами колишнього колгоспного двору. Отже, їх право власності підлягає визнанню в судовому порядку.\~ Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 60,4 кв. м, житлова площа 24,9 кв. м (а. с. 10-13). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн кожен, що підтверджується квитанцією АТ «Таскомбанк» № 6540-4688-4054-7272 від 21 березня 2025 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved