Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на набуття права вимоги за кредитним договором та в зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий кредит просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним №103758680 року від 20 лютого 2022 року в розмірі 10\~215 грн., з якої: 9 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 225 грн. заборгованість по відсоткам, 990 грн. заборгованість за комісією, а також понесені судові витрати в розмірі 3\~028 грн. Відповідач подав до суду відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що у тексті кредитного договору відсутні будь-які персоніфіковані данні відповідача при оформленні кредиту, будь-який формуляр заяви чи анкети на отримання кредиту, який би мав бути складеним і підписаним електронним підписом відповідача, електронна ідентифікація якого здійснена з дотриманням вимог закону, та який би був підтверджений і сумнівів не викликав, в матеріалах справи відсутній. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи також відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Також позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором. Із наданих копій Договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року та акту прийому-передачі реєстру боржників неможливо встановити належне дотримання умов виконання Договору факторингу та набуття позивачем права вимоги до відповідача, який повного реєстру з підписами та печатками первісного кредиторів та позивача не містить. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, який створено в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кошти, строки та умови користування ними, у кожному з договорів передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення позичальника зі всіма істотними умовами договорів та про наявність волі відповідача для укладення кредитних договорів в електронній формі на погоджених умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Жодних заперечень з приводу того, що позичальник не погодився з умовами та правилами надання кредитів під час укладення та підписання договорів останнім не висловлено. Відповідно до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер мобільного телефону вказаний останнім при укладанні договору. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. У той же час, згідно умов договору кошти позичальнику надано в безготівковій формі на банківську картку вказану власноруч останнім при укладанні договору. Крім того, при укладенні Договору позичальником власноручно зазначено реквізити платіжної картки № [NUMBER] , на яку і перераховано кошти. До позовної заяви представником позивача додано: платіжне доручення №40243340, як доказ переказу коштів позичальнику; розрахунок заборгованості по Договору про споживчий кредит № 103758680 від 20 лютого 2022 року. Вважає, що подані документи є належними, допустимими та достатніми для підтвердження надання/перерахування коштів позичальнику та обґрунтування розміру заборгованості відповідача за договором. При цьому, сам відповідач не визнає і одночасно не заперечує факт отримання грошових коштів. Тобто, фактично відповідач не заперечує факт отримання коштів, але намагається показати, що позивач не довів його належним чином. Однак, відповідач, як власник карткового рахунку, на який перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Також зауважила, що у розрахунку заборгованості наданому первісним кредитором відображено порядок нарахування відсотків, який здійснено з моменту укладення договору до моменту відступлення права вимоги позивачу, нарахування заборгованості згідно умов Договору та додатків до нього, коли з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Отже, нарахування заборгованості здійснювалось відповідно до умов договору та додатків до нього, а відтак, саме через неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань останньому нараховано суму заборгованості. Що стосується відступлення права вимоги ТОВ «Мілоан» до позивача, то зазначила, що твердження відповідача про відсутність реєстру боржників є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в цьому випадку для вирішення спору про стягнення заборгованості з відповідача не має значення чи подано позивачем реєстр боржників, чи витяг із цього реєстру, де він вказаний боржником, оскільки законом чітко передбачено, що якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, то стороною подається засвідчений витяг з нього. Надані повні тексти договорів факторингу та витяги (виксерокопіювання) з реєстрів боржників жодним чином не суперечать доказам поданим з позовною заявою на підтвердження відступлення права вимоги до позивача, а лише їх доповнюють, надаючи відповідь на твердження та міркування останнього, коли реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що становить банківську таємницю, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, Просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивачем жодного документу про надсилання первинним кредитором та отримання відповідачем електронного повідомлення з фіксацією використання коду доступу до особистого кабінету відповідача у ІТС первинного кредитора та використання одноразового ідентифікатора відповідачем, не надано. Отже докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора відсутні, як і відсутні докази реєстрації відповідача в особистому кабінеті інформаційно-телекомунікаційній системі первинного кредитора. Крім того, платіжне доручення №40243340 оформлено з порушеннями вимог державного регулятора і не може бути прийняте як доказ перерахування коштів первісним кредитором по Договору про споживчий кредит №103758680 та виконання ним своїх зобов?язань. Платіжне доручення на яке посилається позивач, як на підставу переведення коштів на рахунок відповідача, не є належним, допустимим та достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 20 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №103758680, який підписано електронним підписом відповідача F42116, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до п.п. 1.1 1.3.2, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 2.1 Договору, кредитодавець зобов?язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов?язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов?язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов?язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 9 000 грн. Кредит надається\~строком на\~81\~день з\~20\~лютого 2022\~року (дата надання кредиту) і складається із пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 21 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13 березня 2022 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 60 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 12 травня 2022 року (дата остаточного погашення заборгованості). Комісія за надання кредиту: 990 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 2 362 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 27 000 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № [NUMBER] . Зазначене також підтверджується паспортом споживчого кредиту, який є Додатком №2 до Договору про споживчий кредит №103758680 від 20 лютого 2022 року. Із платіжного доручення ТОВ «Мілоан» №40243340 від 21 лютого 2022 року вбачається, що 21 лютого 2022 року ТОВ «Мілоан» перерахувало на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 9 000 грн., призначення платежу кошти згідно договору №103758680. 16 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №16072024, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №103758680 від 20 лютого 2022 року укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно Реєстру боржників до договору факторингу №16072024 від 16 липня 2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №103758680 від 20 лютого 2022 року складає 10 215 грн., з якої: 9 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 225 грн. заборгованість по відсоткам, 990 грн. заборгованість за комісією. Зазначене також підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №103758680 від 20 лютого 2022 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов?язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі\~№732/670/19,\~від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання. Підстав вважати, що кредитний договір №103758680 від 20 лютого 2022 року відповідачем не укладався у суду не має, коли цей договір укладено в електронному вигляді, який за формою і змістом відповідає зазначеним вимогам Закону. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитним договором №103758680 від 20 лютого 2022 року, станом на 16 липня 2024 року складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9\~000 грн., заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 225 грн. та комісією в розмірі 990 грн., що в загальному розмірі становить 10 215 грн. та сумнівів у суду не викликає, коли доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за користування кредитом відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. У той же час, слушними є доводи представника позивача про те, що [PERSON] належних, допустимих і достатніх доказів на спростування позовних вимог в частині зарахування коштів на картковий рахунок № [NUMBER] або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, суду не надано, враховуючи, що відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані на підтвердження своїх доводів, коли ненадання суду таких доказів свідчить про недоведеність заперечень відповідача щодо факту укладення договору та отримання кредиту. Посилання відповідача на відсутність персоніфікованих даних у кредитному договорі, а також документів, що підтверджують отримання одноразового ідентифікатора, є безпідставними, коли позивачем надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження укладення кредитного договору саме відповідачем, зокрема факт зарахування коштів на його картковий рахунок, що вказує на прийняття умов договору та користування кредитом. Відповідач, у свою чергу, не надав жодного належного доказу на спростування цих обставин або на підтвердження того, що вказаний рахунок йому не належить. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що пред`явлений позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved