Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до Іванківського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для розірвання шлюбу, укладеного між позивачкою та відповідачем, який зареєстрований 23.12.2003 виконкомом Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області, актовий запис № 8. Позивачка зазначає, що 23.12.2003\~року між\~нею та\~відповідачем було\~зареєстровано шлюб,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~одруження серія\~ [NUMBER] ,\~яке видане\~Відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Іванківського\~районного управління\~юстиції Київської\~області,\~актовий запис\~№ 8. У шлюбі у народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . На даний\~момент подружжя\~разом не\~проживає,\~шлюбні відносини\~між сторонами\~припинились.\~Сторони перестали\~розуміти один\~одного,\~проживати однією\~сім`єю,\~вести домашнє\~господарство,\~а також\~у них\~з`явились\~розбіжності в\~поглядах на\~сімейне життя,\~сімейні обов`язки\~з ведення\~спільного господарства,\~виховання дітей\~та ведення\~спільного побуту. Всі зусилля щодо знаходження компромісу між сторонами не дали жодних результатів, тому позивачка вважає, що наразі немає можливості збереження сім`ї. На даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження між сторонами сім`ї позивачка вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Відповідно до\~протоколу автоматизованого\~розподілу судовоїсправи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Мовчана В.В. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 09.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Розгляд справи призначено на 04.06.2025. 27.05.2025 від представника позивачки до суду, через систему «Електронний суд», надійшла заява про надання строку на примирення. 02.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшло клопотання про залишення без розгляду заяви про надання строку для примирення. Про час, дату та місце розгляду справи сторони повідомлялися належним чином, шляхом направлення рекомендованої поштової кореспонденції. Суд, розглянувши подані матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2003 між позивачкою та відповідачем виконавчим комітетом Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] подружжя від шлюбу має спільних дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що на даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, подружжя разом не проживає, шлюбні відносини між сторонами припинились. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24\~СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно з ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, що підтверджується фактом звернення до суду з заявою та виявленням свого бажання щодо розірвання шлюбу. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом не встановлено обставин, відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оцінивши докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги той факт, що сторони подружніх відносин не підтримують, суд дійшов висновку, що шлюб між позивачкою та відповідачем підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Згідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір при подачі позову до суду в розмірі 968,96 грн. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 29.04.2025. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, та розгляд справи в спрощеному провадженні відповідно до вимог ч. 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, за відсутності відомостей про витрачений ним час на надання таких послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Відтак, суд дійшов висновку, що враховуючи категорію спору та зважаючи на відсутність підтвердження обсягу наданих адвокатських послуг, співмірною є компенсація витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved