Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

23.04.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області із Шевченківського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 28 березня 2015 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено відповідний актовий запис № 318. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. 03 вересня 2019 року судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва (справа №759/15319/19) стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. 10.09.2019 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Костенком Денисом Сергійовичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. 28 квітня 2020 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва (справа № 759/14113/19) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Між позивачем та відповідачем була досягнута усна згода стосовно місця проживання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , який проживатиме разом з матір`ю, тобто позивачем. У період розірвання шлюбу відповідач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до позивача про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що характер і спосіб проживання сторін завжди викликали у нього сумнів щодо свого батьківства у відношенні до [PERSON] , [INFO]. ( справа № 759/20818/19). В подальшому ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/20818/19 була призначена судово-медична (генетична) експертиза. Відповідно до висновку експерта № 103-75-2020 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] , складає величину не менш ніж 99,99%. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 травня 2021 року (справа №759/20818/19) позовні вимоги [PERSON] про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини були залишені без задоволення. У зв`язку з введення воєнного стану в Україні на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, виїзд закордон було дозволено без нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків дитини відповідно до абзацу тринадцятого пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724). А тому у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач з неповнолітнім сином була змушена виїхати за кордон, спочатку в Королівство Іспанію, а згодом Канаду. 23 березня 2023 року [PERSON] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] прилетіли в Канаду, провінція Онтаріо. З того часу вони проживають в місті Гамільтон. Дитина вчиться в школі, у неї є своя кімната, доступ до медицини, власний простір, друзі та хобі. Позивач перебуває в Канаді офіційно, орендує будинок, влаштувалася працювати, син відвідує школу. Зважаючи на юридичні особливості перебування в Канаді, потрібне документальне підтвердження, що дійсно проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , визначено з матір`ю, оскільки у позивача відсутній нотаріально посвідчений дозвіл батька дитини на виїзд дитини за кордон. З огляду на викладені обставини, позивач змушена звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальну підсудність Жовтневого районного суду м. Луганська визначено за Троїцьким районним судом Луганської області. Згідно Розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», територіальну підсудність Троїцького районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 15.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 02.04.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2020 року по справі №759/14113/19 було розірвано (а.с.30) У сторін є спільна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до довідок №0000301495 та №3008-19579 від 17.08.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] . Законним представником неповнолітнього [PERSON] зазначена [PERSON] (а.с.12, 18). Постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Костенком Д.С. від 10.09.2019 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] на підставі судового наказу №759/15319/19, виданого Святошинським районним судом міста Києва від 03.09.2019 року, про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.21-22). 19.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Солом`яною Л.В., було засвідчено справжність підпису [PERSON] у заяві, якою він надав згоду на тимчасовий виїзд та тимчасове проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] на період з 18.03.2024 року по 10 травня 2033 року у країнах, серед яких вказана і Канада (а.с. 229). Також 19.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Солом`яною Л.В., було засвідчено справжність підпису [PERSON] у заяві, у якій він підтверджує, що йому відомо про клопотання його колишньої дружини [PERSON] з питання виїзду на постійне місце проживання до Канади разом з малолітнім сином [PERSON] та не заперечує проти цього (а.с. 230). Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що даний час малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] у м. Гамільтон, провінція Онтаріо, Канада, де позивач орендує житло, що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 19.04.2023 року із перекладом (а.с.39-72). Відповідно до дозволу на навчання від 08.08.2024 року із перекладом, листа класного керівника Сари Кокерус віл червня 2024 року із перекладом, табеля з оцінками та коментарями від 26.06.2024 року із перекладом, [PERSON] , [INFO] , навчається у початковій школі імені Джорджа Л. Армстронга, округ Гамільтон-Вентворт (а.с.169-178). Відповідно до листа власника компанії «Уошхауз он Кінг» Джерома Скара із перекладом, [PERSON] працює в компанії «Уошхауз он Кінг» Гамільтон, Онтаріо з 15.04.2023 року, призначена на посаду менеджера, яка відповідає за складання робочих графіків, інвентаризацію майна та організацію прибирання робочого приміщення. Показала себе як співробітник, з яким приємно працювати, без зайвих вагань виконує всі доручені завдання та зразково спілкується з клієнтами компанії (а.с.167, зворот а.с.167). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст.9 Конвенції про права дитини держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У постанові Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. При вирішенні даного спору щодо визначення місця проживання дитини суд бере до уваги вік дитини, потребу дитини у материнській турботі та догляді. За приписами ч.4, ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із листа Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.02.2025 року за вих. №40-402, [PERSON] разом із дитиною проживає за межами України. За адресою її реєстрації, вказаної в позовній заяві, а саме: [ADDRESS] , згідно Реєстру територіальної громади міста Києва мати з дитиною не зареєстровані. Тому надати висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , не є можливим, оскільки, дитина на території Святошинського району міста Києва не проживає. Частиною першою статті 161 СК України передбачено підстави визначення судом місця проживання малолітньої дитини. Частиною другою статті 6 СК України визначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved