Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. У вересні 2024 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до АТ «ТАСКОМБАНК» в якому просить стягнути з банка на її користь безпідставно списані невідомою особою з її карткового рахунку грошові кошти в сумі 79 722,95 грн, а також скасувати нараховані їй банком відсотки, пеню, штрафні санкції, комісію у зв`язку із безпідставним списанням коштів. Позов обгрунтовувала тим, що вона є клієнтом АТ «ТАСКОМБАНК». 25.03.2024 року на її ім`я у АТ «ТАСКОМБАНК» був відкритий картковий рахунок [NUMBER] , до якого була випущена віртуальна платіжна картка izibank за номером [NUMBER] , на рахунок банком надано кошти і 25 березня 2024 року о 14 годині 54 хвилини нею у телефоні марки IPhone 11 із фінансовим номером: [NUMBER] , був встановлений мобільний додаток «izibank - легкий мобільний банк». Однак, в цей же день 25 березня 2024 року через 5 хвилин, після її реєстрації у мобільному додатку «izibank - легкий мобільний банк», до даного додатку сторонніми особами від її імені, без її згоди незаконно було отримано доступ з іншого пристрою марки Samsung SM-A055F, та було списано кредитні кошти із в сумі 79722 грн. 95 коп. трьома переказами. Про вищевказане безпідставне списання коштів в сумі 79722 грн. 95 коп. вона дізналась пізніше шляхом доступу до веб-банкінгу izibank. Позивачка невідкладно звернулась до АТ «ТАСКОМБАНК» та просила відновити їй залишок на картці та не нараховувати штрафні санкції, а також невідкладно звернулась до Роздільнянського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. 26 березня 2024 року відомості за даною заявою були внесені до ЄРДР із правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 190 КК України, відповідному кримінальному провадженню було присвоєно номер 12024162390000241. Вона не вчиняла будь-якого розпорядження або інших дій щодо списання/перерахунку вищевказаних коштів в сумі 79722 грн. 95 коп. із випущеної на її ім`я віртуальної платіжної картки izibank та будь-яким чином не підтверджувала проведення вищевказаних дій та транзакції. Крім того, відповідно до наданої їй банком довідки про залишок, заборгованості рух коштів по рахунку [NUMBER] , до якого була випущена віртуальна платіжна картка izibank за номером [NUMBER] , вищевказані кошти в сумі 79722 грн. 95 коп. були переховані із випущеної на її ім`я АТ «ТАСКОМБАНК» віртуальної платіжної картки izibank за номером [NUMBER] , через термінали самообслуговування АТ «ТАСКОМБАНК» № [NUMBER] та №31000883, розташовані в головному офісі АТ «ТАСКОМБАНК» за адресою: 01032, Україна, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок, 30. Тоді як вона на момент списання сторонніми особами кредитних коштів знаходилась на території Роздільнянського району Одеської області і доступу до цих терміналів не мала. Між тим відповідач відмовився в добровільному порядку відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням вищевказаних операцій, та скасувати всі відсотки, пеню, штрафні санкції, комісії, а тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом порушених прав. Просила позов задовольнити та стягнути з банка на користь позивача безпідставно списані кошти в сумі 79 722,95 грн, а також скасувати нараховані відсотки, пеню, штрафні санкції, комісію. Процесуальні документи у справі. 31.10.2025 року надійшов віздив на позовну заяву від АТ «Таксомбанк», в якому банк просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що відсутні обгрунтовані підстави для задоволення вимог щодо повернення Банком коштів заявлених позивачкою. Щодо проведених клієнтом платіжних операцій, то вважають, що оскаржувані операції було здійснено після успішної аутентифікації в обліковому записі клієнта з використанням зареєстрованого в банку номеру мобільного телефону та підтвердження операцій кодами. Операції здійснені з використанням одноразового цифрового паролю , що підтверджує здійсненні операції клієнтом у Мобільному додатку, а отже вчинені за участю клієнта. Вищевказані операції проводилися в обліковому записі Позивачки в системі дистанційного банківського обслуговування після успішної аутентифікації в обліковому записі клієнта, СМС з одноразовими паролями були доставлені на фінансовий телефон позивачки. Тому вважають, що операції могли бути проведені за участю позивачки або через розголошення нею особистих даних та надання доступу до свого аккаунту або мобільного пристрою третім особам, що заборонено умовами ДКБО відомостей. Також зазначили, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.(а.с.43) Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.33) Ухвалою суду від 25.12.2024 року витребувано докази на підставі ст.84 ЦПК України за клопотанням відповідача.(а.с.77) Ухвалою суду від 01.04.2025 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до судового розгляду. (а.с.117) Позиції сторін в судовому засіданні . Представник позивача адвокат Панчошенко О.В. в судовому засіданні просив позов задовольнити. В подальшому просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача АТ «ТАСКОМБАНК»на розгляд справи не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлені належними чином через засоби електронного суду. Суд вважає за можливе розгляд справи провести за даною явкою. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] виданий 27 червня 2019 року, орган що видав паспорт - 5141, РНОКПП - [NUMBER] , є клієнтом АТ «ТАСКОМБАНК». 25.03.2024 року нею була підписана Заява-Договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проекту «izibank», надалі - ДКБО. Відповідно до п. 8 Заяви-Договору та розділу Згода та запевнення Клієнта до Договору, який є невід`ємною частиною цієї заяви договору, підписаних клієнтом через додаток в Мобільному пристрої «izibank» та за допомогою Удосконаленого Електронного Підпису, [PERSON] підтверджує, що ознайомилась з умовами Договору, публічної пропозиції, ДКБО, Тарифами, правилами користування електронними платіжними засобами, умовами відкриття та обслуговування рахунків, умовами надання банківських платіжних послуг, отримання кредитів тощо. Згідно з умовами зазначеної Заяви-договору [PERSON] ознайомившись з умовами ДКБО, Тарифами, тощо, розміщеними на сайті AT «ТАСКОМБАНК», http//tascombank.ua, просить Банк, зокрема, відкрити їй поточний банківський рахунок [NUMBER] , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, оформити на її ім`я платіжну картку. Відповідно до наданої довідки № 7434/71.3.-Д від 22.10.2024 р. зазначеному вище кредиту присвоєно номер 002/25459369-CK_SB від 25.03.2024р.(а.с.60) 25 березня 2024 року на ім`я [PERSON] у АТ «ТАСКОМБАНК» був відкритий Картковий рахунок [NUMBER] , до якого була випущена віртуальна платіжна картка izibank за номером № [NUMBER] . (а.с.14-16, 52-58) З метою дистанційного керування даним банківським рахунком [INFO] о 14 годині 54 хвилини [PERSON] у належному їй телефоні марки IPhone 11 із фінансовим номером: [NUMBER] , був встановлений мобільний додаток «izibank - легкий мобільний банк». 25 березня 2024 року, через 5 хвилин після реєстрації [PERSON] у мобільному додатку «izibank - легкий мобільний банк» було списано кредитні кошти із випущеної на її ім`я АТ «ТАСКОМБАНК» віртуальної платіжної картки izibank за номером [NUMBER] , в сумі 79722 грн. 95 коп. Згідно довідки з інформацією від АТ «ТАСКОМБАНК» від 13.01.2025 року за №212/47.7-БТ, отриманої на підставі ухвали суду з рахунку [PERSON] [NUMBER] , операції по якому можна здійснювати за допомогою платіжної картки [NUMBER] було здійснено переказ / перерахування кредитних грошових коштів в сумі 79 722,95 гривень на: банківську платіжну карту [NUMBER] через мобільний застосунок (з мобільного пристрою Samsung SM-A055F) за допомогою віртуального терміналу № [NUMBER] в сумі 29 999, 00 гривень (Двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 00 коп.), комісійні 1469,95 гривень, банківський рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) через мобільний застосунок (з мобільного пристрою Samsung SM-A055F) за допомогою віртуального терміналу №31000882 в сумі 30 000,00 (Тридцять тисяч грн. 00 коп.), комісійні 1470,00 гривень, банківський рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) через мобільний застосунок (з мобільного пристрою Samsung SM-A055F) за допомогою віртуального терміналу №31000882 в сумі 16 000,00 (Шістнадцять тисяч грн. 00 коп.), комісійні 784,00 гривень, Також було надано банком відомості щодо телекомунікаційних з`єднань системи «Банк-клієнт» (мобільного банкінгу), з котрих здійснювався вхід до мобільного застосунку IZIBANK [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), про дату та час фактичного перерахування з рахунку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) № [NUMBER] в гривнях, операції по якому можна здійснювати за допомогою платіжної картки № [NUMBER] кредитних грошових коштів в сумі 79 722,95 гривень : 1)25.03.2024 о 15:05:46 год. перераховано грошові кошти в сумі 29 999, 00 гривень, комісійні 1469,95 гривень, 2) 25.03.2024 о 15:06:24 год. перераховано грошові кошти в сумі 30 000 грн, комісійні 1470,00 гривень, 3) 25.03.2024 о 15:09:34 год. перераховано грошові кошти в сумі 16 000,00 грн, комісійні 784,00 гривень. (а..с. 91-92) Щодо відомостей про всі дзвінки, здійснені 25.03.2024 з номера [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до АТ «ТАСКОМБАНК», то вихідних дзвінків від АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] не було. Також в довідці банк повідомив, що по даному факту проводилося службове розслідування і встановлено ознаки зовнішнього шахрайства. Відповідно до довідки про залишок заборгованості та рух коштів по рахунку [NUMBER] , до якого була випущена віртуальна платіжна картка izibank за номером [NUMBER] , наданої їй АТ «ТАСКОМБАНК» від 27 червня 2024 року, вищевказані кошти в сумі 79722 грн. 95 коп., були переховані із картки позивачки через термінали самообслуговування АТ «ТАСКОМБАНК» №31000882 та №31000883, розташовані в головному офісі АТ «ТАСКОМБАНК» за адресою: 01032, Україна, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок, 30.(а.с.17,18). Позивачка [PERSON] невідкладно звернулась до АТ «ТАСКОМБАНК» та повідомила представників банку про незаконне списання із випущеної на її ім`я АТ «ТАСКОМБАНК» віртуальної платіжної картки izibank за номером [NUMBER] , без її згоди. Також 25.03.2024 року вона невідкладно звернулась до Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. 26 березня 2024 року відомості за даною заявою були внесені до ЄРДР із правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 190 КК України відповідному кримінальному провадженню було присвоєно №12024162390000241, що підтверджується витягом із ЄРДР долученим до даного позову.(а.с.28) Нормативно-правове обгрунтування. Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» (тут і далі в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Пункт 42 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ визначає, що неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. В свою чергу згідно п.п. 2-4 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно з ч. 21 ст. 86 Закону України «Про платіжні послуги»від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ надавачі платіжних послуг несуть передбачену законодавством відповідальність за недотримання встановлених вимог щодо обробки персональних даних користувачів під час надання платіжних послуг. З огляду на положення ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ ініціатором платіжної операції може бути: 1) платник (у тому числі через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції); 2) отримувач, обтяжувач - у випадках, передбачених договором з платником, та в інших випадках, передбачених законодавством; 3) стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі встановлених законом виконавчих документів, - у випадках, передбачених законодавством, або на підставі рішення суду, що набрало законної сили, або рішення керівника органу стягнення (його заступника або уповноваженої особи) - у випадках, передбачених Податковим кодексом України. Відповідно до п. 143 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року за № 164: « 143. надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди)». Згідно із пунктом 146 розділу VII вказаного Положення, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення, власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ЦПК України, які викладені вище. У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що: «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Висновки суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обгрунтованості заявлених позовних вимог. прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Так судом встановлено, що 25 березня 2024 року [PERSON] у АТ «ТАСКОМБАНК» відкрила картковий рахунок [NUMBER] , до якого була випущена віртуальна платіжна картка izibank за номером [NUMBER] з кредитними коштами і в цей же день після отримання кредиту в АТ «ТАСКОМБАНК» через 5 хвилин, після реєстрації [PERSON] у мобільному додатку «izibank - легкий мобільний банк» з її рахунку [NUMBER] було зроблено переказ на інші картки за допомогою мобільного пристрою трьома переказами на суму 79722,95 грн. Здійснення вказаних операцій відбулося за рахунок кредитних коштів. Ліміт був встановлений банком. Оскільки виконання транзакцій було здійснено з використанням кредитних коштів, банк також списав з позивача комісії. Оскільки, тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк, в свою чергу, зобов`язаний ідентифікувати його особу встановлення, що власник рахунка та ініціатора списання коштів є однією особою це запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку незаконного списання грошей з поточного рахунку клієнта, фінансова установа повинна нести відповідальність. Про факт списання коштів позивачеві стало відомо 25 березня 2024 року. Як вбачається з матеріалів справи, після списання коштів із рахунку позивач [PERSON] звернулася до Банку із заявою про блокування кредитної картки та до правоохоронних органів з приводу заволодіння невідомою особою грошовими коштами шляхом зняття таких коштів з кредитної картки . 26 березня 2024 року відомості за даною заявою були внесені до ЄРДР із правовою кваліфікацією за ч.4 ст. 190 КК України і відповідному кримінальному провадженню було присвоєно №12024162390000241, що підтверджується витягом із ЄРДР долученим до даного позову, наразі досудове розслідування триває і винні особи не встановлено. Листом від АТ «ТАСКОМБАНК» від 13.01.2025 року за №212/47.7- БТ на виконання ухвали суду відповідач повідомляє, що підрозділом банком було проведено перевірку відповідно до повідомлень [PERSON] про несанкціоновані операції з її кредитної картки та встановлено, що ці операції мають ознаки зовнішнього шахрайства. Під ча проведення операцій використувався сторонній ресурс мобільний телефон, задіяно термінали самообслуговування в м.Києві, тоді як позивачка проживає в іншому регіоні, перекази здійснено з введенням всіх реквізитів картки та з підтвердженням одноразовим паролем, який надсилався на мобільний номер телефону, що був підключений до послуги 3D-Secure. Тобто Відповідач підтвердив, що дана операція була вчинена «невстановленою особою», однак незважаючи на цей факт, в цьому ж листі Відповідав вказує на те, що в неї є заборгованість та нараховує штрафні санкції. В даному випадку суд вважає, що позивач своєчасно повідомила банк про використання її даних і платіжної картки іншою особою, тобто виконала вимоги законодавства щодо зберігання спеціального платіжного засобу (картки), контролювання руху коштів та повідомлення банку про платіжну операцію, а тому, такий учасник справи не повинен нести відповідальності за вказані операції. Будь-яких доказів того, що позивачка сама сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції суду не надано. В свою чергу , проаналізувавши вищенаведене законодавство, суд зазначає, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції. Також суд у даному спорі приймає до уваги, що дані правовідносини є споживчими за своєю правовою природою. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». Тому суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача та для стягнення з АТ«ТАСКОМБАНК» на користь [PERSON] коштів в сумі 79722 грн. 95 коп., які були безпідставно списані 25 березня 2024 року із випущеної на її ім`я віртуальної платіжної картки izibank за номером [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), та скасування всіх відсотків, пені, штрафних санкцій, комісії, нарахованих відповідачем у зв`язку із вищевказаним безпідставним списанням коштів. Щодо належного способу захисту. Суд вважає, що в даному випадку позивачем обрано належний спосіб захисту шляхом стягнення коштів з відповідача на його користь для відновлення залишку коштів на картковому рахунку, що узгоджується з позицією ВС, викладеною у постанові від 11.09.2024 року у справі №753/12781/23, в якій суд зазначив, що рішення суду про зобов`язання банку відновлення залишку коштів на картковому рахунку має бути виконуваним не лише у добровільному порядку, але й у примусовому (без участі відповідача, але його коштом) порядку, враховуючи мету відповідного позову, формулювання такого рішення у резолютивній частині слід зазначити: «Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] 74 755,57 грн». Судові витрати по справі складають 1211,20 грн, які в зв"язку з задоволенням позову належить стгянути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved