Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

у жовтні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,0930 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:414:0057, шляхом: - скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. про державну реєстрацію права власності (із відкриттями розділу) від 23.12.2021 року, індексний номер 62520419, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), на житловий будинок загальною площею 44,9 кв. м літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543315280000); - скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 площею 0,0930 га по [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави. Зокрема, встановлено, що у власності територіальної громади м. Києва перебуває земельна ділянка, що знаходиться по [ADDRESS] площею 0,0930 га (кадастровий номер 8000000000:82:414:0057), яка належить до земель комунальної форми власності. Разом з цим, на даний час право власності територіальної громади м. Києва на вказану земельну ділянку порушено через її незаконну державну реєстрацію та незаконні державну реєстрацію за [PERSON] права власності на неіснуючий житловий будинок загальною площею 44,9 кв. м на цій ділянці. При цьому, реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під експлуатацію неіснуючого житлового будинку, право власності на який набуто з порушенням законодавства України про державну реєстрацію, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала. В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 18.10.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 161). 05.11.2024 року до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких представник просить позов задовольнити, посилаючись на те, що реєстрація спірної земельної ділянки за відповідачем відбулася з порушенням вимог законодавства на підставі технічної документації, яка розроблена під експлуатацію неіснуючого житлового будинку, та Київська міська рада рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або в користування не приймала. Розгляд справи просить проводити без участі представника Київської міської ради (а.с. 186-193). Ухвалою суду від 17.02.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 208). В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду повідомлений належним чином. Від позивача надійшла заява, з якої вбачається, що справу просить розглядати без його участі та позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не направив. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у власності територіальної громади м. Києва перебуває земельна ділянка площею 0,0930 га (кадастровий номер 8000000000:82:414:0057), яка належить до земель комунальної форми власності. Зокрема, згідно з наданою відповідачем приватному нотаріусу довідки про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси № 426 від 16.05.2021 року, що видана ФОП [PERSON] , житловий будинок побудований зі слів замовника господарчим способом у 1991 році, відповідає Державним будівельним нормам, готовий до експлуатації, не належить до категорії самочинного будівництва та не потребує прийняття в експлуатацію. Також державним реєстратором від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку ПБ-2021 № 2389 від 17.12.2021 року щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01: 8482-0700-8602-7105) щодо підтвердження видачі технічної інвентаризації № 98/05/21-49 від 16.05.2021 року, в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку, та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась. Надалі, на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 23.12.2021 року № 62520419 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок площею 44,9 кв.м. літ.«А» по [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2543315280000. Номер запису про право власності 45869475, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 396199253 від 24.09.2024 року. Підставою для проведення державної реєстрації права власності стала довідка № 426 від 16.05.2021 року про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, видана ФОП [PERSON] , згідно з якою будинок побудований господарським способом у 1991 році. Також судом з`ясовано, що на підставі заяви [PERSON] ФОП [PERSON] 12.01.2022 року розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної технічної документації із землеустрою, відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.01.2022 року №НВ-6800186512022, 25.01.2022 року державним кадастровим реєстратором Відділом № 4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області за заявою [PERSON] від 24.01.2022 року № 3В-9701042092022 внесені відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрацій. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З викладеного вбачається, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2020 року в справі №916/2791/13, від 21.01.2021 року в справі № 910/27779/14. Водночас, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності. Тому ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації неможливо. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, який тягне виникнення права власності, а не є підставою його набуття. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 року в справі № 910/15993/16). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі За змістом ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії; під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії, У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведено реєстраційні дії Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з етапів проведення державної реєстрації прав є перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. За змістом ч. 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права і обов`язки. При цьому, ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносить земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Маючи земельну ділянку як складову частину, всі штучні будови (об`єкти нерухомості) володіють родовими ознаками, які дозволяють відрізнити їх від рухомих об`єктів. Така ознака як стаціонарність (нерухомість) характеризується міцним фізичним зв`язком об`єкта нерухомості із земною поверхнею і неможливістю його переміщення у просторі без фізичного руйнування і нанесення шкоди, що робить об`єкт непридатним для подальшого використання. З аналізу вказаних норм чинного законодавства вбачається, що серед переліку речових прав та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації є право власності на нерухоме майно. Отже, при визначенні майна, права на яке підлягають державній реєстрації, необхідно враховувати, що для таких об`єктів повинні бути притаманні ознаки нерухомого майна, визначені ст. 181 ЦК України, а саме, розташування на земельній ділянці, переміщення споруди неможливе без її знецінення та зміни її призначення. Державній реєстрації підлягають лише речові права на об`єкти, які є нерухомим майном та існують як об`єкт матеріального світу. Таким чином, державній реєстрації підлягають речові права лише на нерухоме майно, що є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, якому притаманні характеристики, значення яких є обов`язковим для внесення до Державного реєстру речових прав під час проведення державної реєстрації. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (надалі - Порядок №1127) передбачено, що він визначає умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до п. 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У п. 77 Порядку №1127 зазначено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння такому об`єкту адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Згідно з абз.3 п. 78 Порядку №1127 документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 року. Документ, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкта адреси, не вимагається у разі державної реєстрації права власності на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник у поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення його адреси (абз. 3 п.79 Порядку №1127). Матеріалами підтверджується, що об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м літ. «А» по [ADDRESS] фізично не існує, ніколи не існував, а отже жодна особа, в тому числі й відповідач, право власності на нього не набув та не міг набути. Також не встановлено існування на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 будь-яких інших об`єктів нерухомого майна, а навпаки підтверджуються їх відсутність. Так, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, що належить відповідачу, суду не надані. Зокрема, відповідно до листів Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 22.08.2024 року № 073-2473, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:82:414:0057). Також, з інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 23.09.2024 року №055-9491 згідно з даними електронної бази документообігу, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 за адресою: [ADDRESS] , не надавались. Згідно з інформацією Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) від 22.08.2024 року №5096/10/13-24 перевіркою відомостей Реєстру будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса: [ADDRESS] » та «кадастровий номер 8000000000:82:414:0057» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, не виявлено. Відповідно до протоколу огляду від 28.08.2024 року, проведеного під час здійснення кримінального провадження №12024100040000610, огляду веб-ресурсу, а саме програми компанії «Google», в рамках якої в мережі Інтернет викладені супутникові фотознімки планети Земля з можливістю трьох вимірного перегляду ландшафту поверхні землі або будівель та споруд «Google Earth Pro» (зазначене програмне забезпечення надає можливість оглядати зображення поверхні Землі із різною хронологією, зміни ландшафту, погодних умов та об`єктів, що перебувають на ділянці, що оглядається), встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 за адресою: [ADDRESS] , ознак знаходження будь яких споруд не виявлено. Відсутність на цій земельній ділянці будь-яких будівель чи споруд зафіксовано протоколом огляду місця події, проведеного 10.04.2023 року під час розслідування кримінального провадження №12023100040000640. Механізм присвоєння адрес в м. Києві визначено зокрема Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 року №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві». Відповідно до п. 4.16. Положення присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Присвоєння поштових адрес іншим об`єктам нерухомого майна здійснюється наказом Департаменту містобудування та архітектури міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація листом №100-10874 від 19.08.2024 року повідомила, що райдержадміністрацією жодного питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості на [ADDRESS] , не опрацьовувалось, жодних звернень не надходило. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 23.09.2024 року №055-9491 повідомив, що в реєстрі адрес у м. Києві, який ведеться Департаментом, відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єктам нерухомості поштової адреси: [ADDRESS] . Окрім того, відповідно до інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.12.2021 року ПБ-2021№ 2389 житловий будинок за адресо: [ADDRESS] на праві власності не зареєстровано. Більше того, відповідно до протоколу допиту свідка від 17.02.2023 року в кримінальному провадженні №12023100040000640, ФОП [PERSON] повідомив, що виготовив документи на неіснуючий об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , які не відповідають дійсності, а саме технічний паспорт, та склав довідки, де вказав поштову адресу зі слів замовника, не маючи ніяких підтверджуючих на це документів. Також повідомив, що замірів не виконував, за адресою не виїжджав. Крім того, відповідно до протоколу допиту свідка від 12.10.2023 року в кримінальному провадженні №12023100040000640 [PERSON] показав, що про об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] йому нічого не відомо, та він не знав, що така адреса існує та є такий житловий будинок чи земельна ділянка, а також ФОП [PERSON] йому не відомий. Отже, вказані технічні документи ФОП [PERSON] складено та видано із завідомо неправдивими відомостями про наявність неіснуючого будинку, та в Реєстрі адрес відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси по [ADDRESS] . Щодо рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне майно, яке прийнято на підставі поданої для державної реєстрації довідки про технічні показники об`єкта, необхідно зазначити, що така довідка не є належним документом на підтвердження дати побудови об`єкта, оскільки, як свідчить зміст самої довідки, дата побудови житлового будинку (1991 рік) вказана «зі слів замовника», та не є належним документом на підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна. Водночас інших документів, які вимагається Порядком №1127 у реєстраційній справі № 2543315280000 немає. Таким чином, відповідач не набув у встановленому законом порядку право власності на спірну будівлю, а державну реєстрацію права власності на це майно проведено за ним за відсутності належних правових підстав для набуття ним такого права. При цьому, відсутність законних підстав для здійснення державної реєстрації за відповідачем права власності на спірне нерухоме майно, свідчить про недостовірність даних, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та, як наслідок, відсутність правових підстав для отримання в користування земельної ділянки в порядку, визначеному ч.2 ст. 134 ЗК України. Вказане свідчить про те, що державну реєстрацію права приватної власності на житловий будинок проведено за відсутності підстав для виникнення права власності, що є підставою для її скасування. Таким чином, державна реєстрація права приватної власності на спірне майно за [PERSON] , як на нерухоме майно, підлягає скасуванню з огляду на те, що здійснено державну реєстрацію неіснуючих майнових прав на об`єкт, якого не існує. Такі права, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації. Водночас, реєстрація права власності об`єкта нерухомості на земельній ділянці, власником якої є територіальна громада м. Києва, істотно обмежує права власника землі, оскільки Київська міська рада не може використовувати земельну ділянку ні для власної забудови, ні іншим чином. Тому державна реєстрація нерухомого майна на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі. Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.05.2020 року в справі № 916/1608/18. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються у разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації земельної ділянки, суд зазначає наступне. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України). Стаття 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно зі ст. ст. 1, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав і з цього моменту може бути предметом будь-якого правочину. В даному випадку сформований за рахунок комунальних земель новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 площею 0,0930 га, яка має вид цільового використання «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», - виник без достатніх правових підстав. Спірна земельна ділянка сформована на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розроблена ФОП [PERSON] та зареєстрована в Державному земельному кадастрі 25.01.2021 року. Згідно із ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 цього Закону визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. У разі якщо законом встановлена обов`язковість погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, фізичною, юридичною особою та/або відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення (категорії земель та/або виду її цільового призначення) земельної ділянки додаються документи, що підтверджують таке погодження та/або забезпечення виконання зобов`язання з відшкодування втрат сільськогосподарського, лісогосподарського виробництва, у вигляді гарантії. За змістом ст. 22 вказаного Закону документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. У відповідності до ст. 24 Закону для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. За ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ч. 3 ст. 29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру). Водночас подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»), оскільки містить недостовірні відомості щодо розташування на земельній ділянці житлового будинку, якого насправді не існує. Як встановлено судом вище, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] відсутні, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 та за адресою: [ADDRESS] не надавались. Окрім того, відповідно до листів Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №0570202/1-4011 від 29.03.2023 року, № 0570202/1-4303 від 05.04.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 у Міському земельному кадастрі не зареєстрована та не обліковується, заяви про виділення, надання в оренду чи користування, або ж про затвердження документації із землеустрою до Департаменту не надходила, Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), а також про затвердження технічної інвентаризації. Отже, ФОП [PERSON] під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 ЗК України, ст.ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру були внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади міста Києва. Крім того, згідно з абз. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель. Відповідно до ч. 8 ст. 79-1 ЗК України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. З огляду на це, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з чинним законодавством на час прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про державну реєстрацію земельних ділянок, не відносилась до переліку документації із землеустрою, на підставі якої могли вноситись до Державного земельного кадастру відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо їх категорії. Також при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки її цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України від 23.07.2010 року № 548 визначено за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Водночас, власником земельної ділянки - Київською міською радою відповідне рішення щодо визначення такого цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Таким чином, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 за відсутності рішення власника - Київської міської ради та інших передбачених законодавством підстав її віднесено до земель житлової і громадської забудови. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Таким чином, враховуючи, що надана [PERSON] документація із землеустрою не відповідала вимогам земельного законодавства, а також не відносилась до переліку документації, на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про категорію земель, а також невірне визначення цільового призначення земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051. Пунктом 114 вказаного Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні в сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку, що оскільки житловий будинок літ. «А» загальною площею 44,9 кв.м по [ADDRESS] не існує, то відповідно він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності. Суд приходить до висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна є незаконним, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкта цього права. [PERSON] не міг набути у законний спосіб право власності на житловий будинок, який фактично відсутній на земельній ділянці (не збудований, не введений в експлуатацію), а отже право власності у відповідача на це майно не виникало та не могло виникнути. Зважаючи, що розділ Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 44,9 кв.м по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2543315280000), відкритий на підставі незаконного рішення державного реєстратора від 23.12.2021 року №62520419, яке підлягає скасуванню, то цей розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкта підлягають закриттю згідно із п.5 ч.1 ст.14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскільки реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:82:414:0057 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь платника Київської міської прокуратури за подання позовної заяви в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6 056,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved