Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

14.04.2025 позивачка через свого предсавника адвоката Зіменко О.В. звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 03.04.2023 [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою Новогупалівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Лавровою Г.М., за реєстровим №21, на ім`я [PERSON] , за змістом якого заповіла житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки 0.25 га для обслуговування житлового будинку, та іншу земельну ділянку город. Після смерті [PERSON] у Вільнянській державній нотаріальній конторі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заведено спадкову справу за №208/2024. Таким чином, після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Євграфової О.М. від 07.03.2025 за №231/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, не надані. Вказаними обставинами обумовлена необхідність звернення до суду. Листом від 27.03.2025 №1744 ТОВ Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації на адвокатський запит від 27.03.2024 №633 надано правовстановлюючі документи на буд. [ADDRESS] , а саме: договір купівлі-продажу від 26.08.2005, за змістом якого [PERSON] купила буд. [ADDRESS] , загальною площею 37,9 кв.м., розташований на земельній ділянці 5400 кв.м. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №8602161 від 11.10.2005, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вказаний житловий будинок. Не маючи на руках технічного паспорту на житловий будинок, на замовлення позивача ФОП [PERSON] (експерт-інженер з інвентаризації нерухомого майна, сертифікат серії АЕ №005579 від 09.10.2019) виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою буд. [ADDRESS] . Так, відповідно до експлікації та характеристики будинку, будинок споруджено в 1934 році, загальна площа будинку складає 37,9 кв.м (з яких 19,9 кв.м житлова площа, 18,0 кв.м допоміжна). Також наявні господарські будівлі та споруди: літня кухня, сарай, погріб з шийкою, паркан, ворота, колодязь, водопровід. Листом від 31.03.2025 №13 виконавчий комітет Вільнянської міської ради у відповідь на адвокатський запит повідомив про те, що згідно з погосподарською книгою №4 на 2021-2025 роки с.Новогупалівка номер погосподарського об`єкта обліку 01-0342-1, якому присвоєно адресу: буд. [ADDRESS] . Власник та користувач [PERSON] , з 05.10.2007 по дату смерті [INFO] . Біля вказаного житлового будинку значиться земельна ділянка загальною площею 0.54га. Інформація про земельну ділянку за вказаною адресою відповідно до ЗУ «Про державний земельний кадастр» відсутня. Поземельна книга в Новгупалівській сільській раді не ведеться. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане належне покійній [PERSON] майно мотивована тим, що в спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на майно, що у свою чергу виключає можливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] ) житловий будинок [ADDRESS] , з усіма господарськими будівлями та спорудами. Судові витрати залишити за позивачем. У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Зіменко О.В. не з`явились, через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Представник відповідача [PERSON] адвокат Семенченко Н.В., щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд спарви за відсутності представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечує, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 03.04.2023 [PERSON] склала заповіт, посвідчений старостою Новогупалівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Лавровою Г.М., за реєстровим №21, на ім`я [PERSON] , за змістом якого заповіла житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки: 0.25га для обслуговування житлового будинку, та 0.2686га для ведення особистого селянського господарства. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 20.09.2024, який міститься в матеріалах спадкової справи № 208/2024, заведеної 20.09.2024 у Вільнянській державній нотаріальній конторі, копія якої була надіслана відповідно до ухвали суду. Позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину у відповідності до вимог чинного законодавства, звернувшись протягом шестимісячного строку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (20.09.2024). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді житлового будинку [ADDRESS] . Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії державного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори Євграфової О.М. від 07.03.2025 за №231/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем документи, що посвідчують право власності на житловий будинок не надані. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №8602161 від 11.10.2005 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на вказаний житловий будинок. Згідно з п. п. 4. 12 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів що посвідчують право власності спадкодавця на майно. Оскільки позивачем не було пред`явлено правовстановлюючий документ на нерухоме майно, як це вимагає підпункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, постановлено відмовити у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Позивач не може скористатись даним Порядком та зареєструвати право власності, оскільки будинок рахується за покійною особою. Для оформлення прав власності на вказане майно в порядку спадкування необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину, попередньо зареєструвавши майно. Зареєструвати ж право власності немає можливості, тому що власник мертвий, зареєструвати майно за померлою особою теж немає правових підстав, у зв`язку з чим можливо лише в судовому порядку визнати право власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. Згідно з даними технічної інвентаризації, житловий будинок був збудований у 1934 році. Попереднім власником будинку була [PERSON] , яка придбала домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.1995, посвідченого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області за реєстровим №44 зареєстрованого в ЗМБТІ 08.04.2004, яка в подальшому продала будинок [PERSON] (договір купівлі-продажу від 26.08.2005, посвідчений Вільнянською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2046). У 1955 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Таким чином, за наявних обставин у позивача як спадкоємця, немає можливості оформити право власності на майно в іншому порядку, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом. Враховуючи те, що позивач є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] за заповітом, відповідачем визначено виконавчий комітет Вільнянської міської ради, як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться спадкову майно. У пункті 24 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~30.05.2008\~№7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» зазначено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. На підставі ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За вище встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved