Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила: (а) позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] ( [INFO] ); (б) стягнути аліменти з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] ( [INFO] ) у твердій грошовій сумі в розмірі 2563 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот шістдесят три гривні, 00 коп.) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і д о досягнення дитиною повноліття; (в) стягнути з Відповідача - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь Позивача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] витрати на правничу допомогу, що складають 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень) та судовий збір. Мотивуючи свою заяву тим, що вона з серпня місяця 2024 року проживає однією сім`єю із дитиною, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, з огляду на наступне. Відповідачка про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується, не спілкується з сином, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Між [PERSON] та дитиною [PERSON] склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Для повноцінного розвитку дитини, нею, як фактичним піклувальником, створено належні умови проживання. У зв`язку з чим звертається до суду з вказаними вимогами в інтересах дитини. Представниця відповідачки скористалася правом подання відзиву в якому просили відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне.[PERSON] зазначає у позові про те, що проживає однією сім`єю з дитиною [PERSON] із серпня 2024 року, на підтвердження чого надає акт від 04.10.2024 року. Вважає, що даний акт є неналежним доказом, оскільки у ньому взагалі не зазначено період, з якого [PERSON] мешкає разом із неповнолітнім за вказаною нею адресою. Крім того, невеликий проміжок часу, протягом якого відповідачка [PERSON] не проживає зі своїм сином, не означає, що вона остаточно розірвала зв`язки зі своєю дитиною. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка [PERSON] або інші особи звертались до Служби у справах дітей для проведення профілактичної роботи із неповнолітньою [PERSON] з метою належного виконання нею батьківських обов`язків щодо дитини. Позивачка не навела переконливих аргументів з приводу того, яким чином позбавлення [PERSON] прав щодо її малолітнього сина призведе до покращення його життя, матиме позитивний результат для дитини. Навпаки, позбавлення відповідачки батьківських прав не відповідатиме інтересам неповнолітнього [PERSON] , оскільки припиниться зв`язок дитини із біологічною матір`ю та іншими родичами. Вважаю, що позивачкою не надано належних, допустимих і переконливих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а також про те, що її поведінку неможливо змінити в кращу сторону. Стороною позивача подано відповідь на відзив в яких зазначають, що мати дитини, не виконує жодних покладених на нею ст. 150 СК України обов`язків. В матеріалах справи міститься велика кількість доказів з приводу того, що саме позивач піклується про дитину, купує їй ліки, забезпечує продуктами харчування, тощо. Наголошують, що саме позивач купувала для [PERSON] , їжу, ліки, одяг, дитячу коляску, здійснювала медичний огляд та обстеження дитини у платних лікарняних закладах м. Кривого Рогу та інше. Крім зазначеного вище, до позовної заяви додані фіскальні чеки про придбання товарів та продуктів для дитини. Акцентують увагу суду на те, що інформація яка викладена у відзиві є необґрунтованою. Дана інформація направлена тільки на те, щоб суд відмовив у позовних вимогах, проте представник відповідача залишає без уваги той факт, що позивач любить та піклується про дитину, сприяє її розвитку. Мати дитини не приймає жодної участі у житті її сина, систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що і є самостійною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 05.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її сина. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представниця відповідачки в судовому засіданні просила відмовити у задволенні позовних вимог, як передчасних. Зазначила. що на момент подання позовної заяви, відповідачка була неповнолітньою і не до кінця розуміла наслідки своїх дій. Просила також відмовити у стягненні аліментів та судових витрат. Законна представниця відповідачки - мати [PERSON] позов підтримала. Зазначила, що донька не турбується про дитину, а в неї відсутня можливість виховувати дитину. Представниця третьої особи ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ Бондуровська М.В. надала в судовому засіданні висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. В судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, кожен окремо, суду пояснили, що дитина постійно проживає з позивачкою у справі, в дитини наявні захворювання і її лікує позивачка, проходить з дитиною всі обстеження. Відповідачка [PERSON] за дитиною не доглядає. Матеріально дитину забезпечує позивачка, дбає про її духовний та фізичний розвиток. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , в свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати: [PERSON] (а.с. 20). Згідно витягу з ДЕРЖАВНОГО РЕЄСТРУ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ ГРОМАДЯН ПРО НАРОДЖЕННЯ ІЗ ЗАЗНАЧЕННЯМ ВІДОМОСТЕЙ ПРО БАТЬКА відповідно до ч.1 ст. 135 СК України батьком [PERSON] , народженого [INFO] зазначено [PERSON] відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.19). Факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджено актом про спільне проживання (а.с. 18) та показами свідків, не заперечувався цей факт і сторонами. [PERSON] піклується про стан здоров`я [PERSON] , проходить з ним обстеження та лікування, що підтверджено наявними у справі копія фіскального чеку про обстеження дитини у лікаря-педіатра від 03.09.2024 року та копія фіскального чеку на підтвердження оплати аналізу крові, висновком спеціаліста Лікувально-діагностичного центру «Медіком Кривбас» [PERSON] , копією висновку спеціаліста Лікувально-діагностичного центру «Медіком Кривбас» від 14.10.2024 року, копією фіскального чеку № 3199756113 про оплату послуг лікаря, копією фіскального чеку № 3211596957 про оплату послуг лікаря, копією фіскального чеку з ТОВ «Зірка фармацевтики» від 14.10.2024 року (а.с.21-34) Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, наданого ВИКОНКОМ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ як ОРГАНУ ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» відображено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Батьки, за нормами ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Кожна дитина, у відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. За правилами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 статті 164 СК України, визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Положенням частини 1 статті 81 ЦПК України визначено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». На думку суду позбавлення відповідачки батьківських прав не суперечить також інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батьків у їх житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачкою в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дітьми, що, враховуючи ухилення їх від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дітей. Окрім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28 вересня 2021 року у справі №459/3411/18. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у цьому випадку є доцільним, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, яка через вік потребує ретельного догляду, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. За приписами ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За таких обставин суд вважає, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2563, 00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, перерахувавши аліменти на особистий рахунок дитини.

Outcome: approved