Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

06.02.2025 представник позивача [PERSON] - адвокат Сидоренко Т.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом в якому просить визнати за позивачем право власності у порядку спадкування за законом на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , після смерті померлого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Як на підставу позовних вимог в позові вказано, що [INFO] у м.Миколаєві помер батько позивача [PERSON] . Після смерті якого відкрилася спадщина на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] . Спадкове майно належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.1980, видане Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 6-216 та зареєстроване в КП МБТІ 19.04.1980 за реєстраційним номером 6325. У встановлений законом строк позивач до нотаріальної контори із заявою не звертався та вважається таким, що фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті батька був неповнолітнім та проживав разом з батьком за адресою спадкового майна, за якою проживає по теперішній час. В грудні 2024 року позивач через представника звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, якою було заведено спадкову справу № 42/2024. Після заведення спадкової справи позивачу стало відомо, що після смерті батька є ще один спадкоємець першої черги - син спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та на день смерті батька був зареєстрований за адресою спадкового майна. Мати позивача та дружина спадкодавця - [PERSON] померла раніше - [INFO] . Позивач стверджує, що спадщина після смерті батька його братом [PERSON] не прийнята, так як той не проживав разом з батьком за адресою спадкового майна. Фактично спадщину він не прийняв та не вчиняв інших дій, які свідчать про прийняття ним спадщини. 24.12.2024 приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. надала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, так як нотаріус не може встановити коло спадкоємців, зокрема те, що [PERSON] безпосередньо перед смертю спадкодавця не проживав з останнім. Посилаючись на наведені обставини позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 10.02.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Цією ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. спадкові справи, після смерті [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 01.04.2025 закрито підготовче провадження прав призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач представника в судове засіданні не направив, в поданій до суду заяві просив розгляді справи здійснювати за відсутності його представника та прийняти рішення відповідно до закону. Право на надання відзиву не скористався. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2003. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 61/100 частки у праві власності на домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] , які належали померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.1980, виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 6-216. Реєстрація права власності спадкодавця на 61/100 частки в домоволодінні здійснена КП «МБТІ» 19.04.1980 за реєстраційним номером 6325. Родинні відносини позивача з померлим, як сином та батьком, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] № 25.07.12 від 10.08.1994, згідно якого позивач народився [INFO] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.09.2003. Таким чином, на дату смерті батька ( [INFO] ) позивач був неповнолітнім. 24.12.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Рибачук О.В. із заявою про оформлення спадщини. Постановою від 24.12.2024 приватний нотаріус у вчиненні нотаріальної дії відмовила з підстав неможливості встановити коло спадкоємців та на підставі наданих документів встановити факт, що син спадкодавця [PERSON] безпосередньо перед смертю спадкодавця не проживав разом з ним. Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 80658267 від 31.03.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] в реєстрі відсутня. Із дослідженої судом спадкової справи № 42/2024, заведеної приватним нотаріусом Рибачук О.В. до майна померлого [INFO] [PERSON] , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса 18.12.2024. Із спадкової справи вбачається, що при перевірці документів, зокрема будинкової книги нотаріусом встановила, що за адресою спадкового майна на момент смерті спадкодавця був зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Інші спадкоємці відсутні. Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва «про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні» від 10.02.2025, сформованого на запит суду встановлено, що за адресою спадкового майна позивач зареєстрований з 29.06.1995. Відповідно до даних будинкової книги, копія якої наявна в матеріалах спадкової справи № 42/2024, постійним місцем проживання позивача вказана адреса спадкового майна та його реєстрація за вказаною адресою проведена по досягненню 16-річного віку. За цією адресою також був зареєстрований батько позивача та брат [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , чоловік якої є двоюрідним братом позивача, та [PERSON] , знайома з дитинства та сусідка позивача, повідомили, що позивач [PERSON] з дитинства постійно проживав зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батьків продовжує мешкати за вказаною адресою. Про брата позивача [PERSON] повідомили, що на момент смерті батька той в будинку не проживав та його вони не бачили. Правове обґрунтування та мотиви суду. Частинами першою, другою статті 524 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, що діяла станом на дату відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємництво здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємництво за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що заповіт за життя спадкодавець не складав, а відтак спадкування здійснюється за законом. Відповідно до частини першої статі 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені),дружина і батьки померлого. За статтею 535 ЦК УРСР 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями (частина перша статті 548 ЦК УРСР 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частина перша статті 548 ЦК УРСР 1963 року). Враховуючи встановлені обставини та наведені норми ЦК УРСР 1963 року, так як на момент відкриття спадщини позивач був неповнолітнім та проживав за адресою спадкового майна, за якою мешкає по теперішній час, відповідно він вважається таким, що окрім обов`язкової частки в спадковому майні є таким, що прийняв спадщину фактично. Відносно брата позивача [PERSON] , який помер [INFO] , та був зареєстрований на момент відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] суд враховує наступне. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У ході розгляду справи з пояснень представника позивача та допитаних свідків встановлено, що [PERSON] лише був зареєстрований за адресою спадкового майна, а але за адресою реєстрації на момент відкриття спадщини не проживав та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а після його смерті спадкова справа не заводилася. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем 61/100 частки домоволодіння, які належали на прав власності спадкодавцю. Також суд звертає увагу, що якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не вступила в управління або володіння спадковим майном, що має бути підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити про своєчасне прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації. У відповідності до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Враховуючи, що позивач після смерті свого батька є спадкоємцем першої черги за законом, відсутність заповіту та інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також неможливість позивача в досудовому порядку оформити спадкові права, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволенню. Так як вимогу про стягнення судових витрат позивач не заявляв, суд виходячи з меж судового розгляду, розподіл таких витрат не здійснює.

Outcome: approved