Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

22.04.2025 представник заявника звернувся до суду з вищевказаною заявою. Заява мотивована тим, що заявник та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося двоє дітей. Крім того, у [PERSON] від попереднього шлюбу є неповнолітній син - [PERSON] , батьком якого є [PERSON] ,однак він не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 133357,19 грн. Натомість заявник, [PERSON] , постійно займається виховання [PERSON] , забезпечує його матеріально та ставиться до нього як до рідного сина, а дитина сприймає його як батька. На момент подання заяви заявник проходить військову службу. У зв`язку з викладеним просить суд встановити факт перебування неповнолітнього на його утриманні, оскільки наявність такого факту є підставою для звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Ухвалою суду від 22.04.2025 заяву прийнято до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами окремого провадження. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явився доручив представляти свої інтереси адвокату Крижанівському О.А., який в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити із наведених вище підстав. Представник органу опіки та піклування Понінківської селищної ради Кукліновська Л.В в судовому засіданні зазначила, що сім`я характеризується позитивно, [PERSON] - вихований дружелюбний хлопець, забезпечений усім необхідним. Заявник сприймає [PERSON] як рідного сина, а останній вважає [PERSON] своїм батьком. Під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що його належним чином повідомлено про засідання комісії, проте він не проявив жодної зацікавленості. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 09.05.2025 подала письмові пояснення у яких зазначила, що заяву підтримує у повному обсязі та підтверджує, що [PERSON] займається вихованням [PERSON] та матеріально його забезпечує. Просить розгляд справи проводити без її участі. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 16.05.2025, оголошенням про виклик на офіційному вебсайті судової влади України та повернутим конвертом з відміткою відділення Укрпошти від 22.05.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою», у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно з положеннями п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. Причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань не надав. Представник заінтересованої особи, військової частини [NUMBER] у судове засідання не прибув, про місце час та дату повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки в електронний кабінет одержувача від 12.05.2025. Причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань не надав. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] вважає своїм батьком, який піклується про нього, матеріально утримує його та між ними дружні стосунки. [PERSON] він бачив останній раз, коли йому було близько 10 років, рідний батько перестав сплачувати аліменти після початку війни та жодного зв`язку з ним не має. Позовна заява щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав знаходиться на розгляді Межівського районного суду Дніпропетровської області, проте рішення на даний час немає. Заслухавши пояснення учасників процесу, думку дитини, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Полонським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2018 року (а.с. 17). Згідно з даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15-16). За даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до довідки про склад сім`ї №46 від 01.04.2025, виданої комунальним унітарним підприємством Понінківської селищної ради, та відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №475 від 01.04.2025, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син) та [PERSON] (син) (а.с. 12,14). Згідно з даними акта обстеження умов проживання від 13.02.2025, проведено перевірку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої умови задовільні, [PERSON] забезпечений усіма необхідними речами для проживання, навчається на відмінно та має багато друзів. Сім`я характеризується позитивно. Протягом 4-5 років мати сама виховує та утримує сина, оскільки батько не бере участі в житті своєї дитини, не цікавиться його здоров`ям та навчанням (а.с.13). За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №52884646 станом на 27.03.2025 заборгованість [PERSON] становить 133753,19 грн (а.с. 20-21). З відомостей висновку служби у справах дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області №648 від 12.02.2025, вбачається, що служба у справах дітей Понінківської селищної ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.32-34). У квітні 2025 року [PERSON] подав рапорт начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру підполковнику [PERSON] про звільнення з військової служби, як особи у якої перебуває на утриманні троє дітей до 18 років (а.с.6-7). Проте за даними висновку від 15.04.2025., виданого помічником командира військової частини з правової роботи - начальником юридичної служби військової частини [NUMBER] майором юстиції [PERSON] , підстав для задоволення рапорту не вбачається, оскільки [PERSON] не є батьком [PERSON] та факт утримання неповнолітнього військовослужбовцем може бути підтверджений лише судовим рішенням (а.с. 7 зворот- 9). Свідок [PERSON] , який є батьком заявника у судовому засіданні пояснив, що його син, [PERSON] одружився з [PERSON] , яка мала сина [PERSON] . [PERSON] прийняв дитину як рідного сина, займається його вихованням, матеріально забезпечує та турбується про його здоров`я. [PERSON] він ніколи не бачив, лише знає, що це рідний батько [PERSON] , проте він не цікавиться життям свого сина. Свідок [PERSON] , який є сусідом заявника у судовому засідання вказав, що [PERSON] піклується про [PERSON] як про рідного сина, вони часто проводять разом час, між ними не виникали конфлікти. Зазначає, що ніколи не бачив щоб [PERSON] приїжджав до сина. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значущість, і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Слід врахувати, що важливою є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявник як на підставу звернення до суду із заявою, зазначає реалізацію права на звільнення з військової служби під час мобілізації Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів пункту 2 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Сам по собі факт проживання за однією адресою не може свідчити про перебування на утриманні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Діюче законодавство не передбачає обов`язку інших осіб здійснювати утримання дитини у випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: - такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; - вітчим може надавати матеріальну допомогу. Встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що заявник [PERSON] являється вітчимом [PERSON] , [INFO] . Вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст.268 Сімейного кодексу України). Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] має рідного батька [PERSON] . На підтвердження факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] надано копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №52884646, проте той факт, що [PERSON] з травня 2022 року не сплачує аліменти на утримання сина, не свідчить про відсутність обов`язку такого утримання та не виключає стягнення з нього аліментів в майбутньому в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні також будь-які дані щодо відсутності у [PERSON] рідних діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ж неможливості належного утримання ними таких дітей. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що з моменту реєстрації ним шлюбу із [PERSON] - матір`ю [PERSON] , він проживає разом з ним, прийняв його як свою дитину і надає йому належне утримання. Проте, в силу положень ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд зазначає, що у матеріалах справи не містяться також будь-які дані щодо відсутності можливості належного утримання батьком [PERSON] неповнолітнього [PERSON] . За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок заявника утримувати неповнолітнього [PERSON] в силу ст. 268 СК України. Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання заявником [PERSON] . Окрім підтвердження спільного місця проживання, матеріали справи не містять інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника [PERSON] . Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed