Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить винести рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову покликається на те, що за період перебування у шлюбі з [PERSON] у них народилось двоє дітей: син [PERSON] та дочка [PERSON] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року шлюб між ними розірвано. Судовим наказом Яворівського районного суду Львівської області області від 16 січня 2020 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] , однак відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість. Відповідач повністю ухилився від виконання свої батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, байдужий до їх здоров`я, не бере участі у вихованні, не цікавиться їх навчанням та життям в цілому, не допомагає матеріально. За дітьми здійснює догляд, турбується про їхній розвиток, допомагає з навчанням у школі, цікавиться їхніми успіхами лише вона. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням терміну для усунення недоліків. Клопотанням від 04 листопада 2024 року позивачем усунено недоліки позовної заяви. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 12 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не прибули. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримує та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою місця його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області, як органу опіки і піклування, подав до суду Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] від 09 грудня 2024 року та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, підтримує висновок в повному обсязі. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 травня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 06 червня 2025 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки вказано: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий 19 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції у Львівській області; [PERSON] народилася [INFO] , в графі батьки вказано: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 2018 року Яворівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем Яворівського ВДВС з примусовому виконання від 01 жовтня 2024 року, виконавче провадження № [NUMBER], у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 304097, 00 грн. Відповідно до характеристики учня 6-В класу Яворівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №3 ім. Тараса Шевченка Яворівської міської ради Львівської області [PERSON] від 12 вересня 2024 року встановлено, що вихованням дитини займається мати, батько не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами у навчанні. Відповідно до характеристики учениці 1-А класу Яворівської початкової школи Яворівського району Львівської області [PERSON] встановлено, що вихованням дитини займається мати. Вона цікавиться навчанням дитини, бере участь у роботі батьківського комітету, відвідує батьківські збори, батько не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її навчанням. Відповідно до Довідки від 22 жовтня 2024 року, виданої тимчасово виконуючим обов`язків комадира Військової частини [NUMBER] [PERSON] сержанту [PERSON] про те, що на її утриманні дійсно знаходиться сім`я в складі: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області №449 від 09 грудня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ,та [PERSON] , [INFO] . У висновку вказано, що [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дітей не з`явився, участі у засіданні комісії прийняти не зміг, оскільки пребуває за кордоном, у телефонному режимі повідомив про те, що хоче спілкуватись зі своїми дітьми, однак через те, що перебуває за кордоном, не має можливості брати участі у виконанні своїх батьківських обов`язків відносно них. Такі дії [PERSON] свідчать виключно про його власну турботу, фінансове становище та добробут, а не про інтереси власних дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як позивач стверджує та описано вище, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не займається їх вихованням, не цікавиться навчанням, не спілкується з ними, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримує. В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не надав. Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як батька неповнолітніх дітей, а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо та тривалого нехтування ним виконанням батьківських обов`язків щодо своїх дітей. З огляду на наведене, суд визнає поведінку [PERSON] ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на те, що з відповідача вже стягуються аліменти на користь позивачки на утримання дітей, тому суд не вбачає підстав для повторного вирішення вказаного питання. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 04 листопада 2024 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір за подання позовної у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved