Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, звернулась адвокат Жукова Тетяна Олександрівна. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] , є користувачем жилого приміщення, а саме кімнатою [ADDRESS] . Кімната йому було надана на підставі ордеру № 09 серія 08/13 від 25 серпня 2013 року «на жилу площу в гуртожитку», виданий на підставі спільного рішення адміністрації ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» та загальних зборів трудового колективу ДП «Житлосервіс». У даному приміщенні Позивач з родиною проживає з 2006 року, на підставі перебування у трудових відносинах з ДП ГАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» та рішення профкома та адміністрації ДП ГАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» щодо надання слюсарю [PERSON] для проживання кімнату [ADDRESS] . Крім нього, у даній кімнаті зареєстрована його донька [PERSON] та відповідач [PERSON] , невідомий нікому чоловік, який ніколи не перебував у родинних відносинах з прописаними особами, не проживав за даною адресою та невідомо яким чином був прописаний да даною адресою. З урахуванням викладеного представник позивача просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15 квітня 2025 року позовну заву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду 02.06.2025 року (вх. № 21721) надійшла заява представника позивача [PERSON] щодо можливості розгляду справи у відсутність представника позивача, відповідно до якої представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.32-33). Відповідач [PERSON] до суду також не звився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника\~поштового зв`язку\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою» (а.с.35-36). Відзив на позовну заяву до суду не надходив, також відповідач з будь-якими заявами на адресу суду не звертався. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 02 червня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є користувачем жилого приміщення, а саме кімнатою № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] . Кімната була надана на підставі ордеру № 09 серія 08/13 від 25 серпня 2013 року «на жилу площу в гуртожитку», виданий на підставі спільного рішення адміністрації ДП ДАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» та загальних зборів трудового колективу ДП «Житлосервіс» (а.с.12). Матеріалами справи встановлено, що позивач з родиною проживає за вищевказаною адресою з 2006 року, на підставі перебування у трудових відносинах з ДП ГАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» та рішення профкома та адміністрації ДП ГАК «Хліб України» «Одеський комбінат хлібопродуктів» щодо надання слюсарю [PERSON] для проживання кімнату [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №ПЗ-172872-ю/о, виданої Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради 01.08.2024, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 05.07.2006; [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 20.02.2012, [PERSON] : [INFO] , дата реєстрації 01.07.2011 невідома особа, для родини позивача (а.с.11). Представник зазначає, що [PERSON] не є членом родини позивача і ніколи не був, не проживав та не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин. Зазначені обставини підтверджуються Актом обстеження сімейного гуртожитку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 22.07.2024 про проживаючих осіб в житловому приміщенні №12 представниками обслуговуючою організацією ДП «Житлосервіс» ДП ДАК «Хліб України «Одеській комбінат хлібопродуктів», встановлено проживання за даною адресою [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не ма є (а.с.10, 11зв.) Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, за місцем реєстрації через відсутність адресата за адресою (а.с. 35-36). Позивач зазначає, що самотужки сплачує комунальні послуги, що є зайвим фінансовим тягарем, а відтак наявність реєстрації відповідача створює позивачу додаткові фінансові витрати. Згідно зі ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до вимог ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Стаття 129 ЖК України передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Як роз`яснено у пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 Житлового кодексу), норми яких розповсюджуються і на гуртожитки, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON] не проживає у житловому приміщенні тривалий час, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад шість місяців без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, не є наймачем квартири, або її власником, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було. В силу положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати зі сплати судового збору розмірі: 1\~211, 20 гривень. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved