Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яка фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , та визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити [PERSON] , перебувати за адресою проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] ; заборонити [PERSON] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] контактувати зі [PERSON] через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] проживає постійно зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира на праві приватної власності належить заявниці. Заінтересована особа постійно переслідує заявницю, обзиває її нецензурними словами, влаштовує сварки, застосовує фізичне та психологічне насилля, погрожує їй, кричить «когда ты сдохнешь», звинувачуючи заявницю в тому, що вона довге живе. Заінтересована особа постійно вибиває двері в кімнату заявниці, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, не працює, не має фінансового доходу та проживає за рахунок заявниці. У зв`язку з чим заявниця неодноразово викликала поліцію. Після профілактичних бесід із заінтересованою особою поведінка останньої не змінилася. Заявниця є особою похилого віку (86 років) не може проживати у власній квартирі у таких умовах, коли заявниця, навіть, не може вийти із своєї кімнати у вбиральню та на кухню і вимушена постійно зачинятися у своїй кімнаті. Поведінка заінтересованої особи шкодить стану її здоров`я. Ухвалою суду від 10.06.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник [PERSON] та представник заявника - адвокат Закоморна К.О., підтримали подану заяву, просили задовільнити. При цьому заявник зазначила, що її донька [PERSON] не працює, живе за її рахунок, постійно її оскорбляє нецензурною лайкою, кричить, принижує, погрожує, вибиває двері до її кімнати, приводить до квартири сторонніх чоловіків, вона боїться свою доньку. Зазначала, що неодноразово викликала поліцію, яка складала протоколи про насилля в родині. Така ситуація триває протягом двох з половиною років. Зазначила, що донька має інше житло, вона отримала у спадок частину квартири, але там не мешкає. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа (72 години), суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є власником квартири [ADDRESS] , де фактично проживає, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 23.01.2007 року за №8/36. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.09.1971 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 02.02.1977 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Фрунзенським районним РАГСОМ, актовий запис №57 ( свідоцтво Серії [NUMBER] виданого 17.02.1977 р.) Відповідно до свідоцтва про шлюб 18.06.1983 року у відділі РАГС Фрунзенського виконкому [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 265. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] видане 18 червня 1983 року). Отже, судом встановлено, що [PERSON] є донькою заявника [PERSON] . Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.03.2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення відносно [PERSON] адміністративного правопорушення - домашнього насилля, а саме: [PERSON] , [INFO] , приблизно о 14.00 год. за місцем мешкання, за адресою: [ADDRESS] , влаштувала сварку з матір`ю [PERSON] , в ході якої виражалась нецензурною лайкою на її адресу, принижувала, погрожувала, хапала за волосся, вдарила по голові, чим вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того, 17.12.2023, [PERSON] , 16.12.2023, приблизно о 23.20 год. за місцем мешкання, за адресою: [ADDRESS] порушивши дію термінового заборонного припису стосовно кривдника, серії АА №026199 від 16.30 год. 16.12.2023 - 16.30 год 26.12.2023 порушила захід у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - [PERSON] , котра проживає за вищевказаною адресою, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 03.09.2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення відносно [PERSON] адміністративного правопорушення - домашнього насилля, а саме: 13.08.2024 приблизно о 10.45 год. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинила стосовно своєї матері [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали в нецензурній лайці в бік матері, погрозі фізичною розправою, штовханині та плюванні в обличчя, чим була завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої [PERSON] , за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.09.2024 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП, за вчинення відносно [PERSON] адміністративного правопорушення - домашнього насилля, а саме: [PERSON] , [INFO] , приблизно о 00 год. 30 хв., за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері - [PERSON] , [INFO] , умисні дії, які полягали в лайках та погрозі, внаслідок чого могло бути завдано шкоду психічному здоров`ю потерпілої. Правопорушення [PERSON] вчинено повторно протягом року. Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.01.2025 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, за вчинення відносно [PERSON] адміністративного правопорушення - домашнього насилля, а саме: 14.10.2024 року близько 00:30 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вчинила стосовно своєї матері [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного та фізичного характеру, що полягали у нецензурній лайці, погрозі фізичною розправою, штовханні, чим могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю постраждалої матері, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Заявниця зазначає в заяві, та в судовому засіданні, що [PERSON] періодично вчиняє психологічне та фізичне насильство відносно заявниці, що виражається у погрозах застосування фізичного насилля, фізичному насиллі, висловлюваннях нецензурною лайкою, погрозах. 07.04.2025 року та 03.06.2025 року інспекторами УПП в Харківській області встановлено Терміновий заборонний припис відносно кривдника [PERSON] , [INFO] , за вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно своєї матері [PERSON] (Серія [NUMBER] від 03.06.2025 р., Серія [NUMBER] від 07.04.2025) Проте [PERSON] продовжує поводити себе зухвало та агресивно, всіляко ображаючи заявницю, застосовуючи до неї фізичне насильство та умисні дії психологічного характеру. За твердженням заявниці, вона боїться доньку, через психологічне та фізичне насильства з боку [PERSON] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги доводи заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені. Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] з боку її доньки [PERSON] . При цьому, суд приймає до уваги, що з [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди працівниками поліції та складались відносно неї протоколи про вчинення адміністративних правопорушень за ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та [PERSON] неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч.2 ст.173-2 КУпАП, суд вважає, що в ході розгляду даної заяви знайшли своє підтвердження факти вчинення [PERSON] психологічного та фізичного насильства відносно заявниці, та зважаючи на неодноразовість вчинення таких дій, які свідчать про те, що вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці має місце тривалий час, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій з боку [PERSON] . З огляду на наведене та з урахуванням наданих заявницею доказів, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів [PERSON] , доцільно встановити відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved