Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

08 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Гудименко Володимиром Геннадійовичем до [PERSON] , [PERSON] про визнання материнства та виключення відомостей про матір з актового запису про народження, в якій просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , уродженку міста Дніпропетровськ матір`ю [PERSON] , [INFO] ; - зобов`язати Новокодацький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] ; - виключити відомості про матір [PERSON] та внести нові відомості про матір, вказавши матір`ю [PERSON] . Позивач зазначив, що від фактичних шлюбних відносин з [PERSON] у [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] . [PERSON] народжувала сина в пологовому будинку другої міської лікарні м. Дніпропетровська. В зв`язку з тим, що [PERSON] на час народження дитини втратила паспорт, та не могла надати документи що посвідчували її особу, для реєстрації народження житини подала паспорт своєї знайомої - [PERSON] . В зв`язку з чим, в графі породілля було вказано [PERSON] , і в свідоцтві про народження позивача матір`ю була вказана [PERSON] . Запис про батька був зроблений зі слів матері згідно ст. 135 СК України. В подальшому при отриманні паспорту громадянина України йому було відмовлено у видачі паспорту в зв`язку з не встановленням належності до громадянства України, не підтвердженням родинних стосунків з особою яка його виховувала. Просить суд визнати [PERSON] його матір`ю, та внести відповідні зміни в свідоцтво про його народження вказавши [PERSON] матір`ю та виключити дані про [PERSON] як про мати. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2024 року цивільна справа була направлена до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. Ухвалою від 19 червня 2024 року позовна заява прийнята до провадження суду, відкрите загальне позовне провадження, призначене підготовче провадження. 16 вересня 2024 року за клопотанням позивача у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи у справі. 16 січня 2025 року до справи надійшов висновок судової молекулярно-генетичної експертизи. Ухвало суду від 20 січня 2025 року провадження у справі поновлено. Ухвалою від 25 лютого 2025 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву, у якій просить суд розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представником третьої особи в судове засідання не з`явився, в своєму листі просили розглядати справу у відсутність їх представника. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , в м. Дніпропетровську, його батьками у свідоцтві про народження, виданому 29 квітня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] , матір`ю вказана [PERSON] , запис про батька в актовому записі про народження дитини № 8, складеному 29 квітня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблений зі слів матері дитини згідно ч. 1 ст. 135 СК України. З копії паспорту новонародженого пологового будинку № 2 м. Дніпропетровська вбачається, що [INFO] у [PERSON] народився хлопчик. Згідно з довідкою КЗО «СЗШ №50» Дніпровської міської ради № 122 від 02 червня 2020 року, [PERSON] навчався у комунальному закладі освіти «СЕРЕДНЯ ЗАГАЛЬНЬООСВІТНЯ ШКОЛА № 50» ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ в період з 01 вересня 2004 року по 01 червня 2013 року. 11 червня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтво про закінчення зазначеного закладу освіти та отримав свідоцтво про загальну середню освіту [NUMBER] від 11.06.2013. З акту від 29 червня 2020 року, 27 травня 2024 року, 27 травня 2024 року складених головою квартального комітету у присутності жителів кварталу, вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] проживають за адресою - [ADDRESS] . З висновку експерта № 2762-МГ вбачається, що вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічною матір`ю [PERSON] , [INFO] , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,999%. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Так, відповідно до ст.ст. 51, 55, 56 КпШС України, що діяли на момент народження позивача - взаємні права і обов`язки батьків і дітей ґрунтуються на походженні дітей, засвідченому у встановленому законом порядку. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Пунктами 1-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз`яснено необхідність 1. Звернути увагу судів на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. 2. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п.2 розд. VII «Прикінцеві положення» СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд.V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС), які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. 3. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. 4. Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо: - дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК); - у разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання запис про неї та про батька дитини вчинено за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина (ч. 1 ст. 135 СК); - батьки дитини невідомі і запис про них у Книзі реєстрації народжень учинено за рішенням органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 135 СК). Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК. У разі пред`явлення такого позову іншими особами суддя відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки в таких випадках позивач не має права представляти інтереси дитини. Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Статтею 139 СК України визначено, що жінка, яка записана матір`ю дитини, може оспорити своє материнство. Жінка, яка вважає себе матір`ю дитини, має право пред`явити позов до жінки, яка записана матір`ю дитини, про визнання свого материнства. Оспорювання материнства не допускається у випадках, передбачених частинами другою та третьою статті 123 цього Кодексу. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судової молекулярно-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц вказано, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За нормами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Так, у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №399/1029/15-ц (провадження №61-14438св18) вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах з метою формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо. Згідно з ч.4, п.п.3-5 ч.5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону слідує висновок, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, №3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року). Європейський суд з прав людини вказував, що необхідність захисту третіх осіб може виключати можливість змусити їх пройти будь-яке медичне обстеження, а саме ДНК-тест. Зокрема, якщо третьою особою є дитина (див., зокрема: MIKULIC v. CROATIA, №53176/99, §64, ЄСПЛ, 07 лютого 2002 року, BAGNIEWSKI v. POLAND, №28475/14, § 54, ЄСПЛ, 31 травня 2018 року). Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved