Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Котюжинською М.Г. 03.03.2009р., після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №267826, виданий 16.03.2010р. відділом Держкомзему у Любашівському районі Одеської області, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 3,19га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ділянка № [NUMBER] у масиві № [NUMBER] , що розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, однак, ще за життя її батька вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ФГ «Олена і К», але на який строк укладався договір оренди їй невідомо, оскільки будь-яких документів, які б підтверджували цей факт не зберіглося. У березні 2011 року позивачка звернулася до голови ФГ «Олена і К» [PERSON] з проханням надати їй у борг строком на три місяці матеріальну допомогу у розмірі 16000грн., яку вона отримала, але у встановлений термін гроші не повернула, оскільки не мала такої можливості. Як потім з`ясувалося, вказані кошти вона отримала в борг не від ФГ «Олена і К», а від [PERSON] , про що 28.03.2011р. була складена відповідна боргова розписка. Позивачка дізналася про наявність укладеного між нею та ФГ «Олена і К» договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р., укладеного на 500 років, за умовами якого за користування земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику фіксовану одноразову виплату в розмірі 16000грн., але вказаний договір, а також акт приймання передачі земельної ділянки від 01.12.2014р. вона не підписувала, виплату за цим договором не отримувала. Позивачка зазначає, що в матеріалах цивільної справи за є.у.н.507/1301/21 за її позовом до ФГ «Олена і К» про визнання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) недійсним, яка перебувала на розгляді Любашівського районного суду Одеської області, є відомості про те, що вказаний договір було укладено у трьох примірниках по одному для кожної із сторін та один примірник для державного реєстратора, однак, один з примірників був переданий їй у день укладання цього договору, а два примірники передано державному реєстратору КП «Центр державної реєстрації» Садіковської сільської ради, що свідчить про те, що у ФГ «Олена і К» відсутній оригінал договору, який дає йому право користування земельною ділянкою. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом повернення їй вказаної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію договору про право користування цією земельною ділянкою, а також стягнути з відповідача на її користь сплачений за подання позову судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00грн. В судове засідання позивачка та її представник адвокат Савченко С.М. не з`явилися, останній подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.180). Представник відповідача ФГ «Олена і К» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю не подав. Представник відповідача Любашівської селищної ради в судове засідання також не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а рішення просив прийняти на розсуд суду (а.с.143). З огляду на те, що вказана справа надійшла на розгляд до Савранського районного суду Одеської області 16.08.2022р., та приймаючи до уваги рішення від 28.10.1998р. у справі «Осман проти Сполученого королівства» та? від 19.06.2001р. у справі «Креуз проти Польщі», в яких Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі, а сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає, що подальші відкладення судових засідань можуть призвести до затягування з розглядом справи, а тому дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній на теперішній час доказів, обсяг яких суд вважає достатнім для ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 цього Кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Котюжинською М.Г. 03.03.2009р. (а.с.12), після смерті батька позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №267826, виданий 16.03.2010р. відділом Держкомзему у Любашівському районі Одеської області, згідно якого вона є власником земельної ділянки площею 3,19га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ділянка № [NUMBER] масиву № [NUMBER] , що розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області (а.с.19). Позивачка надала до суду копію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р., укладеного між нею та ФГ «Олена і К», за умовами якого вона (за договором власник) передала ФГ «Олена і К» (за договором землекористувач) в користування строком на 500 років земельну ділянку № [NUMBER] , масив [NUMBER] , загальною площею 3,19га, кадастровий номер: 5123380600:01:002:0448, яка розташована на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, а за користування цією земельною ділянкою землекористувач сплачує власнику фіксовану одноразову виплату в розмірі 16000грн. (а.с.7-9), а також копію акту приймання-передачі земельної ділянки від 01.12.2014р. згідно вказаного договору (а.с.10). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №257895703 від 24.05.2021р. позивачка є власником земельної ділянки площею 3,1861га з кадастровим номером:5123380600:01:002:0448, а право користування цією земельною ділянкою належить ФГ «Олена і К» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р. (а.с.11 11-зворот). Позивачка додала до позовної заяви копію розписки від 28.03.2011р., з якої вбачається, що 28.03.2011р. вона взяла у [PERSON] у позику 16000грн., які зобов`язалась повернути 28.04.2011р. (а.с.23), а також копію відзиву ФГ «Олена і К» на позовну заяву по справі за є.у.н.507/1301/21 за її позовом до ФГ «Олена і К» про визнання договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) недійсним, яка перебувала на розгляді Любашівського районного суду Одеської області, в якому є відомості про те, що вказаний договір було укладено у трьох примірниках по одному для кожної із сторін та один примірник для державного реєстратора, однак, один з примірників був переданий [PERSON] у день укладання цього договору, а два примірники передано державному реєстратору КП «Центр державної реєстрації» Садіковської сільської ради, а тому у ФГ «Олена і К» відсутній оригінал цього договору (а.с.20-21). Ухвалою суду від 06.02.2025р. було задоволено клопотання представника позивачки адвоката Савченка С.М. про витребування доказів та зобов`язано голову ФГ «Олена і К» [PERSON] надати\~до Савранського\~районного суду\~Одеської області в строк до 01.04.2025р. оригінал договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р., укладеного між ФГ «Олена і К» та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 3,1861га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ділянка № [NUMBER] , масив № [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки 5123380600:01:002:0448, розташованої на території Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, але вимоги вказаної ухвали головою ФГ «Олена і К» Терновим А.С. виконано не було, жодних повідомлень щодо неможливості надати витребовуваний доказ до суду не надійшло. Як вбачається з копії договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р., його розділ 9 «РЕКВІЗИТИ СТОРІН» містить підписи власника, яким згідно договору є [PERSON] , та землекористувача, яким є ФГ «Олена і К» в особі голови Тернового А.С. (а.с.7-9, 119-124), Також, у копії акту приймання-передачі земельної ділянки від 01.12.2014р. містяться підписи власника ( [PERSON] ) і землекористувача (ФГ «Олена і К») (а.с.125), однак позивачка, стверджуючи, що вона ніколи не підписувала такий договір, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не заявила, що унеможливлює спростування нею цієї обставини. Зі змісту договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р. вбачається, що на момент його укладання сторонами було погоджено всі істотні умови цього договору. Доказів того, що позивачка не отримала одноразову виплату в розмірі 16000грн. за вказаним договором матеріали справи не містять. З огляду на викладене, підстави для повернення позивачці спірної земельної ділянки відсутні. Щодо вимоги скасувати державну реєстрацію спірного договору суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній станом на 01.12.2014р.) реєстраційна справа в електронній формі складається з документів, сформованих за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав та електронних копій документів, поданих або сканованих за заявами у сфері державної реєстрації прав. Реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав. За змістом п.8 ч.1 ст.2 вказаного Закону реєстраційна справа сукупність документів у паперовій та електронній формі, поданих для проведення державної реєстрації прав та сформованих у процесі державної реєстрації прав. Таким чином, законом прямо передбачено існування документів реєстраційної справи, у тому числі і тих, на підставі яких були вчинені реєстраційні дії як у паперовому так і у електронному вигляді. Позивачкою не\~спростовано факт\~укладання нею з ФГ «Олена і К» договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 01.12.2014р., який є законною підставою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій, а також правовою підставою для користування відповідачем земельною ділянкою. Відомості про вказаний договір містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №149380488 від 13.12.2018р. (а.с.118) та №257895703 від 24.05.2021р. (а.с.11). Надаючи оцінку вчиненій державній реєстрації права користування земельною ділянкою, суд застосовує презумпцію, встановлену п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній станом на 01.12.2014р.), згідно якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних\~записів\~до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, суд застосовує і положення п.1 ч.1 ст.3 цього Закону, згідно яких загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Суд звертає увагу, що презумпції, встановлені п.1 ч.1 ст.2 та п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є чинними і станом на час розгляду справи. З приводу застосування зазначеної презумпції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 зазначалось, що відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне. Враховуючи правило розподілу обов`язку доказування, позивачка не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування презумпції правильності відомостей державного реєстру прав на нерухомість, у тому числі й достовірності електронних документів, які зберігаються у цьому реєстрі. Доводи позивачки про те, що у ФГ «Олена і К» відсутній оригінал договору, який дає йому право користування земельною ділянкою, не є підставою для скасування державної реєстрації права користування, а також позбавлення відповідача цього права. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для скасування державної реєстрації спірного договору також відсутні.

Outcome: dismissed