Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, у якому просила суд збільшити розмір аліментів, що стягнуті за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/2830/16-ц від 14.11.2016, та стягувати із [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти у розмірі 17 000,00 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування дитини - [PERSON] у сумі 41 832,50 гривень та стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 15\~000 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [PERSON] та [PERSON] 31.01.2015 зареєстрували шлюб у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис - № 54. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис - № 452. Згодом після народження дитини шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/519/17 від 24.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син залишився на утриманні позивачки, у зв`язку із чим вона у березні 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/2830/16-ц від 14.11.2016 позов було задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи із 28.03.2016 року й до досягнення дитиною повноліття. Так, наразі Позивачка вимушена звернутись із цим позовом до суду, оскільки від початку 2023 року у сина були виявлені проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатись за допомогою до лікарів та нести значні витрати на лікування та реабілітацію. Дитина потребує постійного медичного нагляду, оскільки 21.02.2023 дитина отримала травму та була доставлена до травмпункт КОДЛ. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10. 2024 року відкрито провадження по даній справі у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 25 листопада 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. 24\~січня 2025\~року ухвалою\~Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~здійснено перехід до\~розгляду в\~порядку загального\~позовного провадження\~цивільної справи\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~збільшення розміру\~аліментів та\~стягнення додаткових\~витрат на\~утримання дитини. 14 травня 2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області,\~закрито підготовче\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~збільшення розміру\~аліментів на\~утримання дитини. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти збільшення розміру аліментів, з вимогою про стягнення додаткових витрат на користь позивачки у якості компенсації 1/2 частини додаткових витрат на спільну дитину [PERSON] , [INFO] , але з врахуванням квитанції на суму 29\~500 грн., відповідно до якої відповідач направив грошові кошти на операцію дитині. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи,\~суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 31.01.2015 зареєстрували шлюб у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис - № 54. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис - № 452. Згодом після народження дитини шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинились. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/519/17 від 24.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Спільний син залишився на утриманні позивачки, у зв`язку із чим вона у березні 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/2830/16-ц від 14.11.2016 позов було задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. щомісячно, починаючи із 28.03.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду було видано відповідний виконавчий лист від 14.11.2016. Проте, за домовленістю між сторонами, виконавчий лист не було пред`явлено до виконавчої служби, а виплата аліментів фактично здійснювалась Відповідачем шляхом переказів коштів на картку Позивачки. Як вбачається з довідки про доходи, яка видана Головним управлінням ДПС у Київській області Державної податкової служби України за період з 01.01 2024 року по 31.12. 2024 року відповідач [PERSON] отримав дохід у загальному розмірі 529\~424, 32 грн. 21.02.2023 дитина отримала травму та була доставлена до травмпункт КОДЛ. Позивачка неодноразово зверталась до Відповідача за допомогою застосунку Viber щодо необхідності проведення для їх спільної дитини операції, повідомляла про орієнтовні суми, необхідні для проведення операції, проте Відповідач ігнорував її повідомлення. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1183, дитина знаходилась на стаціонарі КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня» з 21.02.2023 по 22.02.2023 з діагнозом закритого патологічного перелому в/3 лівої стегнової кістки без зміщення та аневризмальна кіста в/3 лівої стегнової кістки. Лікарем рекомендовано: нагляд ортопеда травматолога; етапний Rtg контроль через 5 тижнів; кокситна гіпсова іммобілізація 5 тижнів; обмеження фізичних навантажень на 2 міс.; оперативне лікуванні у плановому порядку. Відповідно до консультативного заключення ортопеда-травматолога медичного закладу ТОВ «Бебі» від 24.10.2024, дитина була оперована 12.04.2023 з приводу аневризмальної кісткової кісти в/3 лівої стегнової кістки, патологічного перелому. Рекомендовано: виключити фізичні навантаження протягом 6 місяців; панорамна рентгенографія хребта в 2-х проекція через 1.5-2 місяці. Для проведення операції Позивачкою було придбано вироби медичного призначення для остеосинтезу еластичним стержнем у кількості 2 шт. на суму 12 600,00 грн відповідно до рахунку на оплату №ЛВ-1004-001 від 10.04.2023. 32. 10.04.2023 також було придбано замісник кісткової тканини виробництва Meta Bioengineering and R&D Services у кількості 5 шт. на суму 64 980,00 грн, що підтверджується рахунком на оплату №4796 від 10.04.2023. 24.04.2023 позивачка звернулась до лікаря [PERSON] за патоморфологічним дослідження. Відповідно до цього висновку у дитини наявна з фіброзна дисплазія кістки з вторинним кістоутворенням по типу аневризмальної кісти (стадія прогресування) та наслідками патологічного перелому. Рекомендовано: подальше спостереження, обстеження та лікування, КТ місця операції раз на півріччя для виключення рецедиву кісти. Також позивачкою було сплачено за надані медичні послуги за візит до лікаря [PERSON] 20.08.2024 у розмірі 2000,00 грн. 20.01.2024 було здійснено панорамну рентгенографію хребта дитини у ТОВ «Медистар» на суму 2400,00 грн. 36. Також відповідно до акту про надані медичні послуги від 24.08.2024, Позивачкою було сплачено до ТОВ «Медичний центр «Імперіал Медіка» 1685,00 грн. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] одноосібно понесла значні витрати для проведення лікування спільної із Відповідачем дитини у загальному розмірі 83\~665, 00 грн. та має право на відшкодування половини понесених витрат. Проте, згідно квитанції від 18.05. 2023 року відповідачем було перераховано грошові кошти на загальну суму 29\~500 грн., у якості компенсації додаткових витрат на операцію малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що також необхідно врахувати при стягненні суми додаткових витрат на дитину. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст. 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями\~180,\~181,\~182,\~183\~СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом;\~якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття\~; якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття\~; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наразі судом встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо його виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення. Пунктом 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. З урахуванням того, що малолітній син має значні проблеми зі здоров`ям, а мати дитини офіційно не працнвлаштована, тому, належить вважати, що майновий стан відповідача - покращився. З огляду на викладене, виходячи з положень ч. 1ст.\~192\~СК України та враховуючи вимоги ст. 182 СК України, суд вважає, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню дітей. На підставі встановлених обставин справи, засад розумності, виваженості, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також того, що змінився майновий стан платника аліментів, суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, який раніше визначений судом, з 4000 грн. до 7000 грн. на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; Відповідно до статей\~12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, збільшенню аліментів до розміру 6000 грн., доходу відповідача. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач має сплачувати аліменти на дитину в твердій грошовій сумі у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень, але не менше\~50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З приводу стягнення додаткових витрат на утримання дитини судом встановлено наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. ст.\~180,\~183,\~185,\~193,\~198,\~199 СК України\~визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний Кодекс України\~виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч. 1\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, щодо передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За ч. 2\~ст. 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підтвердження вимог щодо постійного стягнення з відповідача додаткових витрат на дітей у твердій грошовій сумі щомісячно позивачка надала докази, якими підтверджено необхідність несення додаткових витрат на забезпечення фізичного та психологічного розвитку щодо сина [PERSON] , [INFO] . Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц). Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] одноосібно понесла значні витрати для проведення лікування спільної із відповідачем дитини у загальному розмірі 83\~665, 00 грн. та має право на відшкодування половини понесених витрат. Проте, згідно квитанції від 18.05. 2023 року відповідачем було перераховано грошові кошти на загальну суму 29\~500 грн., у якості компенсації додаткових витрат на операцію малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що також необхідно врахувати при стягненні суми додаткових витрат на дитину. Таким чином, з відповідача підлягає до стягнення сума додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 12\~332, 50 грн., які документально підтверджені. Щодо відшкодування судових витрат понесених позивачем суд приходить до наступного. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. Частинами 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутності таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів. На підтвердження понесених витрат представником позивача не подано розрахунки суми судових витрат на загальну суму 15 000, 00 грн., банківські виписки про оплату, договір про надання правової допомоги та акт виконаних робіт. У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни усіх послуг, що надаються адвокатом, суд має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Суд позбавлений можливості перевірити вартість послуг, обумовлений сторонами гонорар тощо, оскільки надані суду документи не містять договір про надання правової допомоги, чи інший документ, що обумовлює гонорар адвоката, а сам по собі розрахунок не свідчить, що оплата вказаних послуг була обумовлена договором. Також неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Відтак, відповідач [PERSON] , має сплатити на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211, 20 грн. за вимогу про щомісячне стягнення аліментів на утримання дитини до його повноліття. Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial