Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Представник позивача Тельманшон М.С., який діє в інтересах та від імені [PERSON] , звернувся до суду з позовом до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживача, вказуючи, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» 04.04.2012 був укладений договір кредиту №105АІ10120404001 на купівлю автотранспортних засобів. За умовами цього договору, позичальник отримав від кредитора кредит у сумі 63 920,00 грн, строком до 03.04.2017. Однак, позичальник (позивач по справі) у червні 2012 припинив сплачувати необхідні платежі, встановлені п. 1.1.1. договору. Тому, у 2014 році кредитор (відповідач по справі) звернувся до постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків із заявою про стягнення боргу з позичальника, яким 05.08.2014 прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 84 868,27 грн та третейський збір в сумі 1 248,68 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.12.2014 по справі № 755/30084/14-ц була задоволена заява ПАТ «Укрсоцбанк» та 16.01.2015 був виданий виконавчий лист № 755/30084/14-ц на виконання вищевказаного рішення третейського суду. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 60775708, яке було закінчене 12.05.2021 у зв`язку із його повним виконанням. Однак, до цього дня відповідач направляє до різних кредитних бюро інформацію, що заборгованість за кредитним договором №105АІ10120404001 від 04.04.2012 позивачем не погашена та договір є відкритим, наприклад до «Українського бюро кредитних історії» (запис у кредитному звіті УБКІ від 12.02.2025: 2. Інформація за договором (45570342). З початку повномасштабного вторгнення росії позивач виконував бойові завдання, у серпні 2022 року отримав поранення. Для належного лікування йому були іноді потрібні гроші, однак, позивач не міг отримати кредит або кредитний ліміт на банківську картку у зв`язку із наявним записом в УБКІ про непогашений борг по кредиту, виданому відповідачем. Тому був вимушений позичати гроші у родичів та знайомих. Це викликало сильний стрес. Також страждає ділова репутація позивача. Представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виправлення помилки та направлення в бюро кредитних історій інформації, що кредит вже закритий та заборгованості немає. Однак, отримав наступну відповідь з відмовою у видаленні неправдивої інформації: «Наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Банк звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не зупинялися. Станом на 06.03.2025 за договором № 105AI10120404001 від 04.04.2012 обліковується заборгованість, а саме: прострочені проценти 69 830,58 грн; пеня 195 501,53 грн. Враховуючи вищевикладене, кредитна історія у кредитному реєстрі Українського бюро кредитних історій (код угоди в системі 45570342) відповідає реальному виконанню зобов`язань за кредитним договором та не підлягає видаленню». У відповіді на адвокатський запит від 13.03.2025 (у самій відповіді помилково вказаний 2024 рік) банк надав розрахунок згідно якого заборгованість складає 69 830,58 грн, розрахунок заборгованості у вигляді пені відсутній. Заявлена нібито заборгованість позивача перед банком є безпідставною, а наявність в УБКІ інформації про наявну заборгованість по кредитному договору псує ділову репутацію позивача та обмежує його у виростанні банківських послуг, у тому числі кредитування. Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.6, 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня кредитора погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). 90 днів невиконання сплинули (згідно наданого банком розрахунку) 04.10.2012. Тому, нарахування процентів, штрафів та пені після цієї дати є незаконним. Оскільки це імперативна норма кредитного договору. Також, банк скористався ч. 2 ст. 1050 ЦКУ, звернувся до третейського суду та отримав рішення про стягнення усієї суму боргу, процентів та пені, що підтверджується сумою стягнутих грошей, що також є підставою для заборони нарахування процентів, штрафів та пені. Факт стягнення банком як тіла кредиту в повному розмірі, так і процентів підтверджується сумою стягнутих коштів. Так, згідно розрахунку банка, [PERSON] сплатив 4 платежі по 1 065,33 грн (загалом 4 261,32 грн) тіла кредиту, тобто залишок несплаченої суми складає 59 658,68 грн. Загалом за період до винесення рішення розмір процентів склав 22 071,85 грн, [PERSON] сплатив проценти у розмірі 4 015,75 грн. Тобто розмір несплачених процентів 18 056,10 грн. Розмір процентів за прострочену заборгованість склав 4 657,69 грн. Все це в сумі складає: 59 658,68 + 18 056,10 + 4 657,69 = 82 372,47 грн. Що підтверджує той факт, що банк стягнув з боржника тіло кредиту, проценти за користування кредитом та проценти на прострочену заборгованість, а також пеню/ штрафи. Просить визнати протиправними дії АТ «Сенс Банк», а саме нарахування АТ «Сенс Банк» процентів та пені після 05.08.2014 за договором кредиту № 105AI10120404001 від 04.04.2012 на купівлю автотранспортних засобів, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», визнати припиненими зобов`язання [PERSON] перед АТ «Сенс Банк» за вказаним договором. Зобов`язати АТ «Сенс Банк» направити до бюро кредитних історій, до яких АТ «Сенс Банк» передавало інформацію щодо виконання [PERSON] свого обов`язку щодо сплати заборгованості за даним договором кредиту, що кредит є закритим та позичальник немає за цим кредитом заборгованості; стягнути з відповідача 45\~000,00 грн в якості компенсації моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 15.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. 09.05.2025 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, з підстав недоведеності неправомірності дій відповідача, в задоволенні позову просила відмовити (а.с.41-48, 49-60). 12.05.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача надав відповідь відзив, в якому зазначив, що відзив був направлений з порушенням строків на його подання, а тому має бути залишеним без розгляду, відповідно до ч. 2 ст.126 ЦПК України (а.с.61-67). 20.05.2025 через підсистему «Електронний суд» представник відповідача надала заперечення, в яких позовні вимоги в частині визнання припиненими зобов`язання [PERSON] перед АТ «Сенс Банк» за договором кредиту № 105AI10120404001 від 04.04.2012 на купівлю автотранспортних засобів, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» - АТ «СЕНС БАНК» вважає обґрунтованими, та не заперечує проти їх задоволення. Решта вимоги є безпідставними та надуманими, заявлені виключено з метою збагачення за рахунок АТ «СЕНС БАНК», на підставі чого - у задоволені позову у цій частині просить відмовити (а.с.68-73). 27.05.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача надав додаткові пояснення у справі (а.с.74-86). В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, про дату, місце та час судового розгляду повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без їх участі (а.с.92-96). Представник відповідача про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним, надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі (а.с.70). Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову по наступним підставам. Так, 04.04.2012 ПАТ «Уксоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №105АІ10120404001 на купівлю транспортних засобів, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 63\~920,00 грн, зі сплатою процентів, в розмірі, в порядку та на умовах визначених договором (а.с.5-7). Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №105АІ10120404001 від 04.04.0212, станом на 12.03.2025 за останнім рахується заборгованість за відсотками в розмірі 69\~830,58 грн (а.с.8-9), що також підтверджується кредитним звітом Українського бюро кредитних історій, станом на 12.02.2025 (а.с.11-12). Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.05.2021 (ВП 60775708), винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/30084/14-ц виданого 16.01.2015, виконавче провадження про стягнення солідарно з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 84 868,27 та третейський збір в сумі 1 248,68 грн. Всього 86\~116,95 грн закінчено (а.с.17). В листі від 06.03.2025 (помилково зазначено 2024р.) за № 11478-33.4-б/б адресованому адвокату Тельманшону М.С., представник АТ «Сенс Банк» повідомляє, що станом на 06.03.2025 за договором №105АІ10120404001 від 04.04.2012 обліковується заборгованість, а саме: 69\~830,58 грн прострочені проценти, 195\~501,53 пеня. Та зазначає, що наявність судового розгляду справи про стягнення заборгованості, рішення суду або його виконання не звільняє від виконання договірних зобов`язань і сплати заборгованості за кредитом. Банк звертався до суду з позовною заявою про стягнення існуючої на момент звернення заборгованості за кредитним договором без дострокового розірвання договору. Таким чином, після винесення рішення суду нарахування за договором не припинялися (а.с.18). Відповідно до листа АТ «Сенс Банк» від 13.03.2025 (помилково зазначено 2024р.) № 12630-33.4-б/б, виконавчий лист № 755/30084/14-ц виданий 16.01.2015 Дніпровським районним судом м.Києва було пред`явлено до примусового виконання до Вільногірського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління юстиції м.Одеса. 11.12.2018 зазначений виконавчий лист було повернуто стягувачу Броварським міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Київській області (ВП №46318038 відкрито 05.02.2015) на підставі п.2 с.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.20). Факт отримання позивачем тілесних ушкоджень у вигляді мінно-вибухового поранення під час виконання службових завдань, підтверджується копією Наказу ГУ Національної поліції в Миколаївській області № 1073 від 12.08.2022 (а.с.21), копією висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни з боку окремих працівників поліції ГУНП в Миколаївській області (а.с.22-24), копією медичного заключення ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова НАМН України» (а.с.25,26). Відповідно до копії Акта про проведені електронні торги від 09.11.2020 складеного приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 755/30084/14-ц виданого 16.01.2015, де боржником є [PERSON] проведені електронні торги з реалізації майна легкового автомобіля марки GELLY та визначений переможець [PERSON] (а.с.82). Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно із\~ст.42 Конституції України,\~держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В\~силу положень\~ст.629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.599 ЦК України,\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України,\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника. Виходячи з наведеного, способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим)\~обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст.1054 ЦК\~України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За положеннями ч.1\~ст.1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності з ч.2\~ст.1050 ЦК\~України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.1054\~та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Так судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» 04.04.2012 був укладений договір кредиту №105АІ10120404001 на купівлю автотранспортних засобів. За умовами цього договору, позичальник отримав від кредитора кредит у сумі 63 920,00 грн, строком до 03.04.2017. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором банк звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з завою про стягнення боргу з позичальника та 05.08.2014 було прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по договору кредиту в сумі 84 868,27 грн та третейський збір в сумі 1 248,68 грн. На підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 60775708, яке було закінчене 12.05.2021 у зв`язку із його повним виконанням. Однак, банк продовжував нараховувати позивачу прострочені проценти та пеню, та станом на 06.03.2025 за договором № 105AI10120404001 від 04.04.2012 обліковується заборгованість, а саме: прострочені проценти 69 830,58 грн; пеня 195 501,53 грн. Таким чином, суд вважає, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором 105AI10120404001 від 04.04.2012 виконано [PERSON] у зв`язку із фактичним повним виконанням судового рішення про стягнення всієї суми заборгованості за цим договором, а отже, таке зобов`язання припинилось внаслідок його повного виконання. А тому, продовження нарахуванням банком процентів та пені за кредитним договором є протиправним, так як пред`явивши позов в 2012 році до [PERSON] про заборгованості за кредитом, ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання. Позовні вимоги банку рішенням суду були задоволені повністю. Тому, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а відповідач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами. Що підтверджується правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18) з якого слідує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. В свою\~чергу,\~відповідно до\~ст.ст.5-6\~Закону України\~«Про організацію\~формування та\~обігу кредитних\~історій» -\~джерелами формування\~кредитних історій\~є відомості,\~що надаються\~користувачем до\~бюро за\~письмовою згодою\~суб`єкта кредитної\~історії відповідно\~до Закону.\~Користувачами бюро\~можуть бути\~банки,\~небанківські фінансові\~установи та\~інші суб`єкти\~господарської діяльності,\~які продають\~товари (послуги)\~з відстроченням\~платежу або\~надають майно\~в кредит,\~а також\~особи,\~які набули\~право вимоги\~за кредитним\~правочином. Крім того, згідно із ч.1 ст.9 цього Закону, інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Виходячи з положень вищевикладених норм Закону, позовні вимоги в частині зобов`язання АТ «Сенс Банк» направити інформацію до бюро кредитних історій, також підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У ч.ч.4, 5 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.2 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно з п.6 ч.1\~ЗУ «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»,\~шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що в контексті\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~у спорах про захист прав споживачів законодавством передбачено відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо її заподіяння було небезпечне для життя і здоровя людини. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач також посилається та обґрунтовує свої вимоги загальними положеннями про відшкодування шкоди, визначеними\~Цивільним кодексом України. Згідно зі\~ст.2 ЗУ «Про захист прав споживачів»,\~законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України,\~Господарського кодексу України\~та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Разом з тим, встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних хвилюваннях, яких він зазнав в звязку із порушенням його прав, як споживача, відповідачем. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає в розмірі 3 000,00 грн, що є достатнім та співмірним із характером завданої шкоди, що буде відповідною, достатньою та справедливою грошовою компенсацією за завдану моральну шкоду. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до ч.1, п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст.141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому,\~склад та\~розмір витрат,\~пов`язаних\~з оплатою\~правової допомоги,\~входить до\~предмета доказування\~у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній в постанові від 12.02.2020 у справі 648/1102/19 - витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи\~незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено\~стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Аналізуючи норми\~ЦПК України\~про відшкодування\~витрат на\~професійну правову допомогу,\~Верховний Суд\~у справі\~686/28627/18\~від 27.07.2022\~дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Тельманшон М.С. 03.01.2023 укладено договір про надання правничої допомоги №23/01-1 (а.с.88), в додатку № 2 до даного договору від 10.03.2025 сторони визначили гонорар адвоката за його послуги (а.с.89), на підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача наданий акт наданих послуг № АНП1/05/2025 від 09.05.2025, де зафіксовано обсяг робіт та послуг, наданих адвокатом та їх вартість, яка складає 7 000,00 грн. (а.с.93). Вказані обставини дають суду підстави для висновку, що поза розумним сумнівом доведено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу та їх розмір, який відповідає критеріям, як реальності наданих позивачу адвокатських послуг, так і розумної необхідності таких витрат, тобто вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України, а відтак понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 7 000,00 грн. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України,\~оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір в розмірі 1 211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.1046, 1066, 1068, 1071, 1073 ЦК України, Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та

Outcome: partial