Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

28.06.2024 року адвокат Павлов Ю.В., діючи в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та ПОП\~«Вікторія» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 01.03.2022 року укладеного між [PERSON] та ПОП «Вікторія» стосовно земельної ділянки площею 5,46 га, кадастровий номер 4824585000:02:000:0219, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та скасування державної реєстрації права оренди вищезгаданої земельної ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненком С.В. 09.05.2024 р. за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку кадастровий № 4824585000:02:000:0219 площею 5,46 га після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . Зазначена земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 058252, виданого Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області 23.10.2004 року. Право власності позивача на вказану земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.05.2024 року, номер відомостей про речове право 47065017. Крім того, 13.06.2022 року проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, номер запису про інше речове право 47065017. Для державної реєстрації права оренди земельної ділянки було надано договір оренди землі від 01.03.2022 року сторонами якого є орендар ПОП «Вікторія» і орендодавець [PERSON] . Проте рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.08.2022 року у справі за позовом [PERSON] до\~Новобузької районної\~державної адміністрації \~Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON] , [PERSON] , Баштанської районної\~державної адміністрації\~Миколаївської області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №268171, виданий 24.11.2011 р. Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області і відділом Держкомзему у Новобузькому районі Миколаївської області. Отже, у [PERSON] відсутні права на спірну земельну ділянку, вона не має статусу орендодавця і її дії, спрямовані на передачу земельної ділянки ПП «Вікторія», суперечать цивільному законодавству. Тому договір оренди землі від 01.03.2022 року підлягає визнанню недійсним, а державна реєстрація права оренди підлягає скасуванню. В силу вимог ст.14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду 28.06.2024 року визначено головуючу по цій справі суддю Уманську О.В. Ухвалою суду від 02.07.2024 відкрито провадження в справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 01.08.2024 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачене законом або цим договором. Стаття 32 Закону «Про оренду землі» чітко визначає підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, а саме на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також па підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачене договором оренди землі. Жодна із цих умов не може бути підставою для розірвання договору оренди землі, який оскаржується. А тим більше, відсутні підстави для визнання договору оренди землі від 01.03.2022 року недійсним. Зазначений договір було укладено на підставі Державного акту на землю ЯК № 268171 від 24.11.2011 року відповідно якого спірна земельна ділянка належала [PERSON] , однак рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10.08.202 року зазначений Державний акт визнано недійсним. Однак на момент реєстрації договору оренди землі [PERSON] була власником спірної земельної ділянки. Крім того однією з підстав для державної реєстрації прав є свідоцтво про право на спадщину, наявність якого встановлено при розгляді та прийняття рішення суду від 10.08.2022 року, яке ніким не оскаржується та не скасовано. 13.09.2024 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій представник зазначає що у своєму позові він не зазначає вимог до відповідачів щодо припинення дії договору оренди землі від 01.03.2022 року, зазначено, що з метою врегулювання спору в досудовому порядку звертався письмово до відповідачів з пропозиціями дострокового розірвання договору. Якби відповідачі уклали угоду про дострокове розірвання спірного договору, то для захисту прав власності позивача на земельну ділянку не було б потреби звертатись до суду. В позовній заяві заявлена вимога про визнання договору оренди землі недійсним та похідна від неї про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки на підставі, зокрема ст.. 215 ЦК України та ст.. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно висновків колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду, викладених у постанові від 01.11.2022 року [PERSON] та відповідач [PERSON] , зважаючи на обставини справи та вимоги діючого законодавства, не могли законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку.\~ Під час державної реєстрації земельної ділянки належної [PERSON] не враховано наявність в межах цієї ділянки належної [PERSON] земельної ділянки право власності на яку у встановленому законом порядку вона набла у 2004 році і в наслідок такої помилки була неправильно сформована земельна ділянка площею 5,46 га за кадастровим номером 4824585000:02:000:0219. Ухвалою Новобузького районного суду від 20.11.2024 року у справі було зупинене провадження до ухвалення остаточного рішення та набрання законної сили у справі № 481/1399/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко Світлана Василівна, Приватно-орендне підприємство «Вікторія» про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Ухвалою Новобузького районного суду від 21.03.2025 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 02.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Павлова Ю.В. під час розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача ПОП «Вікторія» адвокат Данилюк Н.В. під час розгляду справи позов не визнала, просила відмовити, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про перенесення розгляду справи до суду не направляла. Суд, вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено з Постанови Миколаївського апеляційного суду від 01.11.2022 року у справі № 481/1058/20 : « [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 5.46 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 159434, виданого 21 червня 2010 року Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області на підставі розпорядження Новобузької районної державної адміністрації № 176-р від 20 лютого 2009 року та зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011049305951, про що 02 серпня 2011 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( зареєстровано в реєстрі за №1209). На підставі цього свідоцтва, [PERSON] 24 листопада 2011 року Новобузькою районною державною адміністрацією видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №268171 площею 5.46 га кадастровий номер 4824585000:02:000:0219, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Вказаний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за\~№482450001000528. Виготовленню державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 268171, що був виданий 24 листопада 2011 року передувало розроблення ФОП « [PERSON] » технічної документації зі складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку (переоформлення) громадянці України [PERSON] . З пояснювальної записки якої вбачається, що робота по відновленню меж земельної ділянки, що передається [PERSON] виконані в натурі, про що складено відповідний акт. 15 липня 2015 року [PERSON] проведено державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі …. Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 824585000:03:000:0219 на площу якої накладається земельна ділянка з кадастровим номером 824585000:02:000:0219, підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №058252 виданого 20 жовтня 2004 року, рішеннями державного кадастрового реєстратора відділу у Новобузькому районі Головного управління\~Держгеокадастру у Миколаївській області від 21 березня 2018 року № РВ-4800387452018 та\~від 03 травня 2018 року № РВ-4800398922018 відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Належність земельної ділянки з кадастровим номеро 824585000:02:000:0219 [PERSON] підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна номер запису про право власності 28954302 від 14 листопада 2018 року. Отже, вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами до того ж відповідачем не заперечуються. З огляду на вищевикладене, цей спір зумовлений тим, що під час державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 824585000:02:000:0219, належної [PERSON] не було враховано наявність в межах цієї ділянки належної [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 824585000:03:000:0219, площею 5.46 га, право власності на яку у встановленому законом порядку вона набула у 2004 році, і внаслідок такої помилки була неправильно сформована земельна ділянка площею 5.46 га за кадастровим номером 824585000:02:000:0219. Слід погодитись з тим, що запис в Державному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки площею 5,46 га за кадастровим номером 824585000:02:000:0219 та послідуюча реєстрація права приватної власності на неї позбавила можливості власника [PERSON] внести відомості до Державного земельного кадастру про свою земельну ділянку, яка належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії МК №058252 виданого 20 жовтня 2004 року, та унеможливила реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку, що є порушенням її прав і вказує на незаконність такої державної реєстрації земельної ділянки… Отже, наявними у справі, достатніми та обґрунтованими доказами у сукупності підтверджується факт накладення земельної ділянки [PERSON] та попереднього власника [PERSON] на земельну ділянку [PERSON] ,яка раніше набула права власності на спірну земельну ділянку, і вказані обставини не спростовані відповідачами у встановленому законом порядку. А тому, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що видаючи державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 159434 від 21 червня 2010 року на імя [PERSON] , серії ЯК № 268171 від 24 листопада 2011 року на ім`я [PERSON] відповідачі допустили реєстрацію земельної ділянки, межі якої накладаються на земельну ділянку [PERSON] , тобто надали належну останній на праві власності земельну ділянку [PERSON] , а потім його спадкоємцю відповідачу у цій справі [PERSON] , а тому і державний акт серії ЯК № 268171 від 24 листопада 2011 року, виданий на ім`я [PERSON] є незаконним.» Судом встановлено, що 09.05.2024 року, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Іваненко С.В. за реєстровим № 383 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 5,46 га за кадастровим номером 4824585000:02:000:0219 (а.с.3). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 382829679 від 13.06.2024 року вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер 4824585000:02:000:0219, площею 5,46 га є [PERSON] (а.с.4-5). Крім того, з даної інформаційної довідки вбачається, що 31.01.2024 року право власності на земельну ділянку, власником якої є [PERSON] , припинено на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області № 481/1058/20 від 10.08.2022 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 01.11.2022 року. Крім того судом встановлено, що 01.03.2022 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПОП «Вікторія» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4824585000:02:000:0219, площею 5,46 га, строком на 7 років. Даний договір зареєстровано, про що мається номер запису про інше речове право : 47065017 ( а.с.4) Як видно із звернення адвоката Павлова Ю.В. від 29.05.2024 року, останній, діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до [PERSON] з проханням в установленому порядку вирішити питання про дострокове розірвання договору оренди землі від 01.03.2022 рок ( а.с.24) Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга, третя статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, за загальним правилом саме власнику належить правомочність вчинення правочинів, спрямованих на розпорядженням його майном ( пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 826/20221/16). У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 125 ЗК України у редакції, чинній на момент укладення між [PERSON] та ПОП «Вікторія» договору оренди землі від 01 березня 2022 року, визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ч. 2 ст. 203 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення між [PERSON] та ПОП «Вікторія» договору оренди землі від 01 березня 2022 року, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Як встановлено із матеріалів справи, рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2022 року у справі №481/1058/20 було, зокрема, визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №268171, виданий 24.11.2011 р. Новобузькою районною державною адміністрацією Миколаївської області і відділом Держкомзему у Новобузькому районі Миколаївської області. У своїй постанові від 01.11.2022 року по справі № 481/1058/20 Миколаївський апеляційний суд звернув увагу на те, що [PERSON] та відповідач [PERSON] , зважаючи на обставини справи та вимоги діючого законодавства, не могли законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість вони набули таке право власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності [PERSON] та відповідача [PERSON] на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки рішень та отримання останньою свідоцтва про право на спадщину (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/18). Отже, враховуючи визнання державного акту на землю недійсним, а також положення ст. 334 ЦК України, ст. 125 ЗК України, право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку на момент укладення договору оренди земельної ділянки не є таким, що виникло. Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 даної статті визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей, про що зазначено в ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частина 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно ст. ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушеного таким правочином його право. У випадку встановлення такого порушення, визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права позивача, котрий він може обирати на власний розсуд. Суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки оскаржуваний договір оренди б/н, укладений між [PERSON] та ПОП «Вікторія» безпосередньо стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки за спірним договором було надано в оренду майно, власник якого прагне усунути перешкоди у здійсненні правоможності самостійно розпоряджатись своїм нерухомим майном. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 01 березня 2022 року б/н, укладеного між [PERSON] та ПОП «Вікторія», та скасування рішення про його державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до задоволених позовних вимог ст. 141 ЦПК України. За нормами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 копійок згідно квитанції № 0293-7532-7809-9158 від 28.06.2024 року ( а.с.31) Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. На підтвердження обставин понесення витрат на правничу допомогу\~\~ суду надано копія договору № 23 від 06.09.2023 року про надання правової допомоги, ордер ВЕ № 1123910 від 28.06.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 23/2023 від 08.11.2024 на суму 10000 грн. ( а.с.30, 108-109, 110, 111) Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, кількість проведених судових засідань, та відсутність клопотання відповідачів про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку про задоволення заяви та стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Outcome: approved