Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася засобами поштового зв`язку до суду з указаною заявою, отриманою судом 20.03.2025, у якій просить оголосити [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Вербиця Жидачівського району Львівської області, громадянина України, останнє місце реєстрації: [ADDRESS] , померлим. В обґрунтування заяви вказала, що в червні 2003 року її батьки [PERSON] та [PERSON] переїхали жити до неї у с. Глеюватка Криворізького району Дніпропетровської області, так як на той час були похилого віку та хворіли. [PERSON] 12.02.2004 знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , та повідомив, що повернеться додому в с. Вербиця Жидачівського району Львівської області. Через деякий час родичі, які мешкають у Жидачівському районі Львівської області, що [PERSON] до місця свого колишнього проживання не повернувся. Упродовж двох тижнів вони вживали усіх можливих заходів для встановлення місця знаходження [PERSON] , які позитивного результату не дали. У 2021 році родичі з Жидачівського району Львівської області повідомили, що ПП «Західний Буг» розшукують рідних [PERSON] та [PERSON] , для переоформлення земельних ділянок (паїв) площею 1,5970 га та 1,2592 га. Донька заявника [PERSON] 19.11.2004 зверталася до органів поліції з метою отримання довідки про місцезнаходження [PERSON] . Оскільки ніяких відомостей про місце перебування [PERSON] не отримано більше трьох років, заявник звернулася до суду з даною заявою. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2025 відкрито провадження в справі в порядку окремого провадження, залучено заінтересованих осіб: орган опіки та піклування Ходорівської міської територіальної громади Стрийського району Львівської області, з метою підготовки справи до розгляду витребувано інформацію стосовно [PERSON] , зобов`язано вжити заходів для встановлення опіки над майном. У судовому засіданні [PERSON] вимоги заяви підтримала, просила задовольнити та оголосити померлим її батька, [PERSON] , оскільки місцезнаходження останнього невідоме вже більше десяти років. Заінтересовані особи Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, орган опіки та піклування Ходорівської міської територіальної громади Стрийського району Львівської області участі представників у судовому засіданні не забезпечили, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи без їх участі, у вирішенні заявлених вимог покладаються на розсуд суду та просили ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали у судовому засіданні показання про те, що [PERSON] доводиться батьком заявнику [PERSON] та у 2004 році він разом із дружиною, [PERSON] , яка наразі померла, переїхали до доньки у с. Глеюватка Криворізького району з Львівської області. [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися за адресою [ADDRESS] , але через незначний проміжок часу [PERSON] знявся з реєстрації та вирішив повернутися додому, а саме, у с. Вербиця Жидачівського району Львівської області. Із того часу будь-які відомості про нього відсутні. Як пояснила свідок [PERSON] , [PERSON] є її дідусем. Усі родичі, як в Криворізькому районі, так і у Львівській області вживали заходи до розшуку [PERSON] , однак безрезультатно. Наприкінці 2024 року вона особисто зверталася до Криворізького районного управління поліції для отримання довідки про відсутність [PERSON] за місцем проживання, а саме, в с. Глеюватка. Чи проводилися органами поліції розшукові заходи щодо встановлення [PERSON] , їй невідомо. Згідно з письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] орієнтовно в 2004 році разом із дружиною виїхав до м. Кривий Ріг та подальша його доля невідома. У с. Вербиця він більше не повертався, родинних зв`язків не залишилося. На подвір`ї, що в [ADDRESS] , яким раніше користувався [PERSON] , ніхто не проживає. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, дійшов до таких висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки Глеюватської сільської ради від 21.03.2024 № 96, [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Як слідує з довідки № 94, із 17.07.2003 по 12.02.2004 [PERSON] проживав за вказаною вище адресою, де разом із ним були зареєстровані дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с.16). Начальником ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області видано 29.11.2024 довідку № 45.3/2-746760, зі змісту якої слідує, що місцезнаходження останнього не встановлено, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не мешкає (а.с.12). Депутатом Глеюватської сільської ради в присутності сусідів-свідків 24.01.2025 складено акт, відповідно до якого [PERSON] за адресою [ADDRESS] , не зареєстрований та з 12.02.2004 не проживає (а.с.13). Як визначено ст. 307 ЦПК України, суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Згідно з листа адміністрації Державної прикордонної служби України, даних щодо перетинання держаного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , у період із 08.11.2017 по 27.03.2025 не виявлено. База даних зберігається впродовж 10 років та здійснюється з 08.11.2017 (а.с.37). Від відділення поліції № 3 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області надійшли копії матеріалів ЄО за від 19.11.2024 № 29129, відповідно до яких 19.11.2024 до відділення поліції надійшла заява [PERSON] з проханням надати довідку щодо [PERSON] за фактом відсутності останнього з 2004 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.38-43). Криворізьким відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що за результатами проведеної перевірки за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян України відсутні актові записи про народження, шлюб, розірвання шлюбу та смерть [PERSON] , [INFO] (а.с.46). Як слідує з відповіді Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 22.04.2025, відділом кримінальної поліції оперативно-розшукова справа «Розшук» щодо встановлення місцезнаходження [PERSON] не заводилася, заява з даного приводу ні від кого не надходила (а.с.47). Державною податковою службою України повідомлено про відсутність відомостей про джерела та суми виплачених доходів та утриманих податків, отриманих від податкових агентів, [PERSON] (інн [NUMBER] ) за період з І кварталу 2004 року по лютий 2025 року (а.с.50-51). Згідно з відповіді Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області надійшло повідомлення, що в реєстрі територіальної громади відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: с. Вербиця Стрийського (колишній Жидачівський) району Львівської області. За адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с.55, 56). За даними інформаційних систем Пенсійного фонду України, [PERSON] перебував на обліку в ГУ ПФУ у Дніпропетровської області як одержувач пенсії за віком, виплата якої проводилася через підприємство поштового зв`язку. Виплату пенсії [PERSON] , згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, припинено з 01.08.2004 через її неотримання у період з лютого 2004 по липень 2004 року (а.с.88-89). Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Як визначено п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісти відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 за № 5, громадянин може бути оголошений у судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісти за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свобода пересування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування\~право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Відповідно до ст. ст. 305-309 ЦПК України, виникнення справ про оголошення фізичної особи померлою зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян та захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Відповідно до ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні, належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 226/3053/18. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 461/424/15-ц, від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19-ц. Як слідує зі ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісти відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. У тексті заяви заявник вказала, що оголошення померлим [PERSON] їй необхідно для оформлення спадщини, а саме, земельних ділянок (паїв), що належать останньому. Проте, суд зазначає, що оголошення особи померлою має широке коло правових наслідків, а тому мають бути вжиті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку. Процес розшуку зниклих осіб регулюється такими нормативно-правовими актами, як Кримінальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність». Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісти зниклих осіб. Початок розшуку безвісти зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Згідно з ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісти зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Суд критично ставиться до доводів заявника з приводу її звернення до поліції із заявою про розшук [PERSON] , оскільки, як встановлено судом, донька заявниці, [PERSON] зверталася до ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області лише 19.11.2024 для отримання довідки щодо підтвердження факту відсутності [PERSON] за місцем проживання, а саме, в [ADDRESS] . При цьому, заяв та повідомлень щодо розшуку [PERSON] до органів поліції не надходило, ОРС категорії «Розшук» не заводилось. Доказів проведення розшукових заходів, як і інших доказів, які б давали достатньо підстав зробити вірогідність припущення про смерть [PERSON] , суду не надано. Із огляду на встановлені обставини, надані та досліджені докази, із урахуванням вимог закону, суд дійшов висновку, що при розгляді справи не встановлено наявності юридичного складу для оголошення [PERSON] померлим. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обов`язок щодо доказування обставин, що підтверджують відсутність відомостей про місце перебування особи, яку заявник просить оголосити померлою у місці її постійного проживання протягом трьох років, покладається чинним законодавством України саме на заявника. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд зазначає, що саме на заявника покладено обов`язок, із урахуванням предмету і підстав заяви, довести в суді ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Однак, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити ймовірне припущення смерті [PERSON] . Заявник не змогла пояснити в судовому засіданні час звернення її до поліції з приводу розшуку батька, [PERSON] , які дії вчинялися нею щодо розшуку останнього. Жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до поліції з часу його зникнення у 2004 році та проведення розшукових дій, суду не надано. Крім того, показання допитаних у судовому засіданні свідків не є належними доказами у даній справі, оскільки вони лише підтвердили, що [PERSON] не проживає в с. Глеюватка Криворізького району Дніпропетровської області та в с. Вербиця Жидачівського району Львівської області, із 2004 року. Сам по собі факт не проживання вказаної вище особи за місцем реєстрації протягом тривалого часу та фактична відсутність у заявника відомостей про її місце перебування не є безумовною підставою для оголошення цієї особи померлою. Водночас, суд звертає увагу на те, що правові наслідки оголошення особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті, а тому необхідність оголошення особи померлою повинна бути достатньо вагомою та такою, що не може бути досягнута за рахунок інших процедур. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту смерті [PERSON] або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ч. 7 ст. 294 ЦПК України, у зв`язку з чим, понесені заявником судові витрати в справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed