Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.04.2025 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «15.07.2019 між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . 03.02.2025 шлюб між ними було розірвано. 05.02.2025 за заявою відповідача Вінницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ (справа № 128/245/25) про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину щомісячно, починаючи з 23.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Проте з 18.02.2025 його син проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . 25.02.2025 він звернувся до Служби у справах дітей Агрономічної сільської ради для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] . За результатами його звернення Службою у справах дітей Агрономічної сільської ради було складено висновок про визначення місця проживання дитини, у якому визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Вищеописаний висновок затверджено рішенням органу опіки і піклування Агрономічної сільської ради (виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради) №2918 від 20.03.2025. Також фактичне місце проживання сина із ним підтверджується актом обстеження місця проживання та довідкою Агрономічної сільської ради. Тому просить припинити з 18.02.2025 стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину щомісячно; стягнути з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, починаючи з 18.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, понесені на сплату судового збору». Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 22.04.2025 відкрив провадження у справі та призначив судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 10.06.2025 учасники справи не з`явилися, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] - адвокат Білозор О.Л. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Грабік М.С. попередньо подав до суду заяву про визнання позовної заяви, у якій зазначив, що оскільки наразі відповідач перебуває у складі ЗСУ, то проти задоволення позовної заяви не заперечує, справу просить розглянути без участі відповідача та її представника, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. У частині третій статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 10.06.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що у свідоцтві про народження батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.01.2022 (а.с. 5). Судовим наказом від 05.02.2025, виданим Вінницьким районним судом Вінницької області у справі № 128/245/25, вирішено «стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , громадянина України, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про видачу судового наказу, тобто з 23.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття», що підтверджується копією такого судового наказу (а.с. 14). У висновку про визначення місця проживання дитини, затвердженому рішенням виконавчого комітету Агрономічної сільської ради, №2918 від 20.03.2025, встановлено, що «з 15.07.2019 [PERSON] , [INFO] , перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , але спільне життя у подружжя не склалося, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03.02.2025, шлюб було розірвано. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . На даний час батько [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] разом проживають за адресою: [ADDRESS] . 04.03.2025 працівниками служби у справах дітей спільно з фахівцями КУ «Центр надання соціальних послуг» Агрономічної сільської ради, були здійснені відповідні акти: оцінки потреб сім?ї/особи, акт обстеження умов проживання батька [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Питання про визначення місця проживання дитини розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.03.2025 протокол №54, де було заслухано думку матері, батька. Комісія рекомендувала надати висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Батько [PERSON] останнім часом проживає разом з малолітнім сином [PERSON] , який належним чином піклується про його стан здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У дитини гарні взаємовідносини, взаєморозуміння з батьком, дитина виглядає здоровою, доглянутою, вихований та має гарну поведінку. Повністю забезпечений відповідним до сезону одягом, взуттям, іграшками, розвиваючою літературою. Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування керується найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Зважаючи на вищевказане, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] », що підтверджується копією такого висновку (а.с. 9, 10-11). Згідно з актом обстеження квартири (будинку) від 03.04.2025, затвердженим сільським головою Сітарським С., при проведенні обстеження будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що станом на момент проведення обстеження в будинку фактично проживають та зареєстровані [PERSON] , 2021 року народження, та [PERSON] , 1991 року народження; [PERSON] здійснює догляд за своїм сином, належним чином піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток; дитина забезпечена усім необхідним; дана інформація підтверджується облаштованим побутом за обстежуваною адресою та показаннями сусідів (а.с. 13). Відповідно до довідки №396 від 03.04.2025, виданою виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають та зареєстровані [PERSON] , 2021 року народження, та [PERSON] , 1991 року народження (а.с. 12). Згідно з копією витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №150 від 23.05.2025, [PERSON] призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, та призначена на посаду солдата резерву [NUMBER] запасної роти військової частини [NUMBER] за штатом воєнного часу, ВОС-[NUMBER]; з 23 травня 2025 зарахована до списків особового складу (а.с. 41). Відповідно до довідки №1300 від 21.05.2025, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований і проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; дитина перебуває на утриманні батька, який займається вихованням та розвитком дитини; мати [PERSON] з сім`єю не проживає (а.с. 43). Згідно з довідкою №1299 від 21.05.2025, виданою адміністратором Агрономічної сільської ради, [PERSON] був зарахований на підставі заяви батька до Центру денного догляду для дітей «Зернятко» в с. Медвеже Вушко, Агрономічної сільської ради; батько щомісячно вносить благодійний внесок на розвиток Центру догляду для дітей «Зернятко» (а.с. 44). У частинах другій, восьмій та дев`ятій статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У статті 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині першій статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати аліментів. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16-ц) зроблено висновок про те, що аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21). Верховний Суд у постанові від 17.04.2024 (справа № 750/10188/20) вказав, що «враховуючи правову природу аліментів (які є власністю дитини), їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина,

Outcome: partial