Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Гарбарчук Н.М. звернулася до суду із позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: Ковельський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області, у якій просила стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 113597,95 грн., безпідставно стягнуті виконавчий збір у розмірі 22749,18 грн. та витрати виконавчого провадження 251,00 грн., судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 16.11.2017 було вчинено виконавчий напис № 20833 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором VOKVA800000894 від 01.08.2008 в розмірі 1015509,20 грн. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 01.08.2008 № VOKVA800000894 у розмірі 11190,57 доларів США. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 12.04.2018 рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2018 скасовано, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборговаості за кредитним договором відмовлено. Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 скасовано постанову Апеляційного суду Волинської області від 12.04.2018 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У подальшому, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2024 (справа № 159/3419/24) виконавчий напис № 20833 від 16.11.2017 визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що у зв`язку із скасуванням виконавчого напису № 20833 від 16.11.2017, на підставі якого здійснювалося виконавче провадження № 55669517, в межах якого із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто кошти в загальному розмірі 113597,95 гривень, відповідач повинен повернути позивачу отримані безпідставно кошти, а також 22749,18 грн стягнутого виконавчого збору, 251,00 грн. витрат виконавчого провадження. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача, судові витрати. Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У разі задоволення позову, просить зменшити розмір заявлених судових витрат та застосувати строки позовної давності до кожного платежу окремо. 24.04.2025 представником відповідача подано додаткові пояснення, згідно яких сума стягнутих коштів в користь стягувача (АТ КБ «Приватбанк») відповідно до інформації ДВС становить 90546,00 грн. Кошти в сумі 16443,23 грн., зазначені як витрати виконавчого провадження, та кошти в сумі 23051,89 грн., зазначені як кошти з призначенням «Передача коштів на рахунок іншого органу ДВС/організації (авансовий)/(депозитивний)», а всього 39495,21 грн. не можуть бути стягнутими з відповідача, оскільки на рахунок стягувача не надходили. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, так як заявлені суми не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами. Зазначає, що згідно наданої банківської виписки сума, яку отримав відповідач становить 87130,51 коп. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, належно сповіщався про дату, час та місце розгляду справи, пояснень суду не надав. У судовому засіданні 28.05.2025 судом відмовлено у прийнятті до розгляду заяви від 28.05.2025 представника позивача Гарбарчук Н.М. у частині зменшення позовних вимог, оскільки всупереч п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України вказана заява подана після початку першого судового засідання. Судом 28.05.2025 оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи його складення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 16 год. 00 хв. 02.06.2025. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 20833 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором VOKVA800000894 від 01.08.2008 року в розмірі 1015509,20 грн. На підставі цього виконавчого напису 17.05.2018 старшим державним виконавцем Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Кучером Д.А. відкрито виконавче провадження №55669517. Згідно листа від 31.05.2024 на заяву представника позивача, додатком, якого є розподіл стягнень із боржника на користь стягувача у виконавчому провадженні АСВП №55669517, сума коштів за ВД стягнуті на користь стягувача становить 90546,00 грн. за період з 27.09.2019 по 29.06.2023. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.06.2024 у справі № 159/3419/24, яке набрало законної сили 26.07.2024, виконавчий напис № 20833 від 16.11.2017 визнано таким, що не підлягає виконанню. 27.08.2024 головним державним виконавцем Ковельського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55669517 на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню). За змістом виписки АТ КБ «Приватбанк» з 01.08.2008 по 25.02.2025 по рахунку [PERSON] , загальна сума коштів, отриманих відповідачем (стягувачем) за кредитним договором VOKVA800000894 від 01.08.2008 від боржника [PERSON] за період з 17.05.2018 (дата відкриття виконавчого провадження) по 27.08.2024 (дата закінчення виконавчого провадження) становить 89827,39 грн. Відповідно до частини 1\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частинами 2, 3\~статті 1212 ЦК України\~встановлено, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі №201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 та від 28.01.2020 у справі №910/16664/18. Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~статті 1212 ЦК України. Враховуючи те, що АТ КБ «Приватбанк» внаслідок розподілу утриманих з позивача грошових коштів, отримано 89827,39 грн, що підтверджується випискою щодо рахунку [PERSON] , що були стягнуті із боржника в межах виконавчого провадження, суд доходить висновку про наявність підстав саме в цій сумі для повернення їх позивачу на підставі\~статті 1212 ЦК України. Доводи АТ КБ «Приватбанк» про відмову у задоволенні позовних вимог є безпідставними, так як грошові кошти у сумі 89827,39 грн. є такими, що стягнуті на погашення заборгованості кредитного договору на підставі виконавчого напису, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню, та отримані банком з метою погашення заборгованості за кредитним договором VOKVA800000894 від 01.08.2008. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Водночас, суд бере до уваги та визнає обгрунтованими доводи представника відповідача щодо недоведеності частини заявлених позивачем вимог щодо стягнення коштів, які відповідачем не отримувалися, а саме: - виконавчого збору в заявленій позивачем сумі 22749,18 грн. та витрат виконавчого провадження в заявленій позивачем сумі 251,00 грн.; - решти стягнутих з позивача органом державної виконавчої служби коштів у загальній сумі 23770,56 грн., з яких 23051,89 грн. кошти з призначенням платежу «Передача коштів на рахунок іншого органу ДВС/організації (авансовий)/(депозитивний)». В цій частині заявлених вимог позивачу слід відмовити. За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідно до приписів\~статті 1212 ЦК України\~відповідач зобов`язаний повернути позивачу лише отримані ним грошові кошти у сумі 89827,39 грн, отже позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд відмовляє у задоволенні заяви представника відповідача про застосування у справі строку позовної давності до кожного платежу окремо. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів. Оскільки стягнення з позивача на користь відповідача коштів, які є предметом спору, відбувалася у процедурі виконавчого провадження на підставі виконавчого документа (виконавчого напису нотаріуса), який судовим рішенням від 25.06.2024, що набрало законної сили 26.07.2024, визнаний таким, що не підлягає виконанню, саме з 26.07.2024 у [PERSON] виникли правові підстави вважати отримані від АТ КБ «Приватбанк» кошти як безпідставно набуті останнім, незважаючи на дати їх набуття відповідачем, а відтак і заявити обгрунтовану вимогу про їх повернення позивачу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] подано у межах встановленого ст.257 ЦК України строку загальної позовної давності. Щодо заявлених у справі позивачем судових витрат суд зазначає таке. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми 136598,13 грн., судом задовольняється сума 89827,39 грн., тобто 65,76%. \~ \~ \~ \~З огляду на вказану пропорцію, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1365,98 грн, (1% ціни позову), як учасника бойових дій, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі розмірі 65,76% від суми судового збору, тобто 898,27 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, суд приходить до наступного. За змістом п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №22 від 10.05.202 про надання правової допомоги, акт № 03 від 08.02.2025 приймання - передачі виконавчих послуг в сфері права, квитанцію від 08.02.2025 до прибуткового касового ордера №17, за змістом яких позивач сплатив за правову допомогу адвокату Гарбар Н.М. гонорар у сумі 10000 гривень. Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10000 грн. є співмірними зі складністю цивільної справи, ціною позову, значенням справи для позивача та виконаною адвокатом роботою, відтак відхиляє зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи про необхідність зменшення цих витрат. З огляду на викладене, судом з відповідача на користь позивача стягуються витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6576 гривень, тобто у пропорції до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial