Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що 21 грудня 2018 року [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір №Z06.00606.004694049. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого Акціонерне товариство «Ідея Банк передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймав належні Акціонерному товариству «Ідея Банк Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №3 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №Z06.00606.004694049 від 21 грудня 2018 року в сумі 77 120,57 гривень, з яких: 29 908,60 гривень-сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 211,97 гривень - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитних договорі відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №Z06.00606.004694049 від 21 грудня 2018 року в сумі 77 120,57 гривень, з яких: 29 908,60 гривень-сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 211,97 гривень - сума заборгованості за відсотками та судовий збір. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи. 15 травня 2024 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. Зазначає, що позивачем не надані належні докази нарахування процентів банком за договором, а тому вимоги щодо їх стягнення є безпідставними. Суму заборгованості за тілом кредитом визнав. Від представника відповідача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору, укладання якого визнається самим відповідачем. Саме через неналежне виконання відповідачем умов договору йому і було нараховано суму заборгованості, що підтверджується належними доказами. У судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, до матеріалів позовної заяви додав клопотання, в якому просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі заборгованості за тілом кредиту, проти стягнення заборгованості за відсотками заперечував. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2передбачено, що відповідно до статей55,124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При розгляді справи судом встановлено, що 21 грудня 2018 року [PERSON] уклав з Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитний договір №Z06.00606.004694049. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого Акціонерне товариство «Ідея Банк передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймав належні Акціонерному товариству «Ідея Банк Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.1. Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №3 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №Z06.00606.004694049 від 21 грудня 2018 року в сумі 77 120,57 гривень, з яких: 29 908,60 гривень-сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 211,97 гривень - сума заборгованості за відсотками. На виконання умов договору на адресу відповідача від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості Фактору. Відповідно до ст.514Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Статтею 526 Цивільного кодексу України, визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Приписами ст. ст.\~610,\~611 Цивільного кодексу України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором\~№Z06.00606.004694049 від 21 грудня 2018 року відповідач має заборгованість в сумі 77 120,57 гривень, з яких: 29 908,60 гривень-сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 211,97 гривень - сума заборгованості за відсотками. Оскільки розмір заборгованості за використаними кредитними коштами підтверджено уповноваженою банком особою у вищезазначеному розрахунку та відповідачем не оспорюється, підстави сумніватися в дійсності наведеної в розрахунку інформації в частині використаних відповідачем кредитних коштів, у суду відсутні. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості за кредитом, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Суд враховує, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для нарахування відсотків за користування кредитними коштами і їх розміру, відповідач на підтвердження своїх заперечень власного розрахунку не надав. Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 77 120,57 гривень, з яких: 29 908,60 гривень-сума заборгованості за основною сумою боргу, 47 211,97 гривень - сума заборгованості за відсотками. Суд наголошує, що процесуальним законом закріплено принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, сторони мають обов`язок доказування і подання доказів (ст. ст. 10, 11, 60 Цивільно-процесуального кодексу України). Доказування не може ґрунтуватися на догадках і припущеннях суду чи учасників процесу. За таких обстави та міркувань позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3028,00 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~відповідно до\~якої суди\~застосовують при\~розгляді справи\~Конвенцію та\~практику Суду\~як джерело\~права та\~висновки Європейського\~суду з\~прав людини\~зазначені в\~рішенні у\~справі «Руїс\~Торіха проти\~Іспанії» (Ruiz\~Torija\~v.\~Spain)\~від 9\~грудня 1994\~року,\~серія А,\~№ 303А,\~п.\~2958.\~Суд повторює,\~що згідно\~з його\~усталеною практикою,\~яка відображає\~принцип,\~пов`язаний\~з належним\~здійсненням правосуддя,\~у рішеннях\~судів та\~інших органів\~з вирішення\~спорів мають\~бути належним\~чином зазначені\~підстави,\~на яких\~вони ґрунтуються.\~Хоча пункт\~1\~статті 6\~Конвенції зобов`язує\~суди обґрунтовувати\~свої рішення,\~його не\~можна тлумачити\~як такий,\~що вимагає\~детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved