Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

21 квітня 2025 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON] , треті особи: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в комунальній власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, перебуває кімната [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка зареєстрована у даній кімнаті, понад чотири роки не мешкає за місцем реєстрації, відкритий в КП «Жилсервіс-5» ДМР з 01.09.2012 року особовий рахунок № [NUMBER] зупинений, борг складає 2535,71 гривень. Враховуючи, що відповідач не проживає за місцем реєстрації й не вчинила дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, Дніпровська міська рада, як власник житлового приміщення, вважає за необхідне звернутися до суду із даним позовом в якому просить: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку місяця мешкання за вказаною адресою; судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 22 квітня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. Представник Дніпровської міської ради Чудновський А.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб - Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності а нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з номером інформаційної довідки 422102235 від 10.04.2025 року, територіальній громаді міста Дніпропетровська (після перейменування Дніпра), в особі Дніпропетровської міської ради (після зміни найменування Дніпровської міської ради) на праві комунальної власності належить нерухоме майно гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 35863631. Відповідно до Довідки № 134 від 04.03.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , з 28.06.1996 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою від 06.03.2025 року, виданою директором КП «Жилсервіс-5» ДМР у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що обслуговує КП «Жилсервіс-5» ДМР з 01.09.2012 року був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на 1 особу. Даний рахунок з 01.02.2025 року призупинений, борг складає 2535,71 гривень. Відповідно до Актів від 15.07.2024 року, від 11.11.2024 року, від 06.03.2025 року складеного комісією та затвердженого директором КП «Жилсервіс-5», в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована, але не мешкає більш ніж чотири роки [PERSON] . Кімната опломбована. Отже, у вказаній кімнаті відповідач [PERSON] , зареєстрована, але не мешкає. При цьому, відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, не цікавиться кімнатою та не має в ній особистих речей. Дані обставини, в ході розгляду справи відповідачем не оспорювались та не були спростовані. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Приписами статті 379\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311\~ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327\~ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 61\~ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно частини 1 статті 71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач тривалий час, а понад чотири роки не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад визначені ст. 71 ЖК України строки та доказів на вчинення їй перешкод у користуванні квартирою, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки під час судового розгляду справи, достовірно встановлено, що відповідач понад 4-х років, а не проживає за місцем реєстрації, не несе будь-яких витрат на утримання кімнати, а перешкоди у користуванні даним житлом відповідачу не чиняться, суд доходить висновку про відсутність підстав для збереження за [PERSON] цього житлового приміщення. Отже, судом встановлено наявність достатніх підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місяця мешкання за вказаною адресою, суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі \~судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування, що набрало законної сили, є достатньою підставою для його виконання, шляхом зняття такої особи з зареєстрованого місця проживання і не потребує додаткового судового врегулювання, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного доказу, зокрема належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з даною позовною заявою, Дніпровською міською радою, у відповідності до вимог ЗУ «Про судовий збір» понесені витрати з оплати судового збору в сумі 3028,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 636 від 04.04.2025 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, у відповідності до ст. 141 КПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 3028,00 гривень.

Outcome: partial