Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Єва Лаб? (надалі по тексту - ТОВ ?Єва Лаб?), в якому просила суд: - стягнути з ТОВ ?Єва Лаб? на її ( [PERSON] ) користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі 56 150, 84 грн., яка складається з фактично невиплаченої заробітної плати у розмірі 24 485, 12 грн. та компенсації належних сум за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 31 665, 72 грн. - стягнути з ТОВ ?Єва Лаб? на її ( [PERSON] ) користь середній заробіток за весь час затримки по день ухвалення судового рішення у розмірі 54 364, 26 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 07 вересня 2018 року по 02 січня 2023 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ ?Єва Лаб? обіймаючи посаду директора. Наказом про припинення трудового договору №02-Кадр від 02 січня 2023 року було припинено виконання обов`язків директора у зв`язку із звільненням за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів повний розрахунок по виплаті нарахованої заробітної плати, яка станом на 02 січня 2023 року складає 54 364, 26 грн. (березень 2022 року - 9 060, 71, липень 2022 року - листопад 2022 року - щомісяця у розмірі 9 060, 71 грн.). В період часу з 20 березня 2023 року по 21 листопада 2023 року, відповідачем було частково погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 29 879, 14 грн. Залишок заборгованості по заробітній платі складає 24 485, 12 грн. та компенсація належних сум за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 31 665, 72 грн. В добровільному порядку залишок виниклої заборгованості по нарахованій заробітній платі та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки відповідачем не виплачена, а тому, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна сторона зобов?язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами першою та третьою статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації чи уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ч.1 ст.94 КЗпП України). Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов?язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (ч.ч.2, 3 ст.97 КЗпП України). Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що Наказом № 01-Кадр від 06 вересня 2018 року [PERSON] було прийнято на посаду директора ТОВ ?Єва Лаб? з 07 вересня 2018 року (а.с.40). Згідно Наказу про припинення трудового договору №02-Кадр від 02 січня 2023 року виконання обов?язків директора ТОВ ?Єва Лаб ? - [PERSON] припинено, у зв?язку зі звільненням за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. (а.с.42). Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивачка наголошувала, що при звільненні, відповідач не провів з нею повного розрахунку, внаслідок чого виникла заборгованість по нарахованій та невиплаченій заробітній платі, а також, заборгованість за невикористані дні щорічної основної відпустки. Згідно ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред?явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно інформації, наданої стороною позивачки, їй була нарахована заробітна плата за березень 2022 року - 9 060, 71 грн., липень 2022 року - 9 060, 71 грн., серпень 2022 року - 9 060, 71 грн., вересень 2022 року - 9 060, 71 грн., жовтень 2022 року - 9 060, 71 грн., листопад 2022 року - 9 060, 71 грн., а всього 54 364, 26 грн., однак, виплата зазначеної суми була здійснена частково у розмірі 29 879, 14 грн. Однак, як вбачається із відповіді №1280159 від 10 квітня 2025 року з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та про суми доходів за 1 - 4 квартали 2022 року, ТОВ ?Єва Лаб? проведено нарахування [PERSON] заробітної плати за березень 2022 року - 9 060, 71 грн., липень 2022 року - 5 444, 74 грн., серпень 2022 року - 5 761, 51 грн., вересень 2022 року - 5 610, 33 грн., жовтень 2022 року - 5 444, 74 грн., листопад 2022 року - 5 610, 33 грн., а всього 36 932, 36 грн., що суттєво відрізняється від розміру заборгованості наданої стороною позивачки та відрізняється від сум, які зазначені стороною позивачки при підрахунку заборгованості по заробітній платі. Наданий представником позивачки Додаток до наказу №02-Кадр від 02 січня 2023 року про припинення трудового договору суд оцінює критично, так як він має розбіжності із сумами, які також відображені у довідках форми ОК-5 та ОК-7 та свідчать про розмір нарахованої до виплати [PERSON] заробітної плати з боку товариства. Також, у даному додатку не відображено за який період часу у позивачки наявні дні невикористаної щорічної відпустки, що складає, на думку позивачки 104 дні. Крім того, як вбачається із вищезазначеного наказу про припинення трудового договору, він містить інформацію щодо виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку (у наказі не відображено, що підлягає до виплати компенсація за невикористані щорічні основні відпустки), в якому також відсутня конкретизація кількості днів, періоди та її розмір. Відомостей про наявну у ТОВ ?Єва Лаб? заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] даний наказ не містить. В даному наказі також не має жодних посилань на Додаток до наказу №02-Кадр від 02 січня 2023 року про припинення трудового договору, який ніби відображає наявну заборгованість товариства перед [PERSON] при звільненні. Крім того, наданий стороною позивачки додаток не підписано бухгалтером товариства. Надана позивачкою виписка по рахунку також не може бути прийнята до уваги, так як не містить усієї інформації (відсутні відомості включно з березня 2022 року по листопад 2022 року), що позбавляє суд можливості перевірити чи були здійсненні виплати з боку відповідача за вказаний період на картковий рахунок позивачки. Оскільки, з квітня 2022 року по червень 2022 року товариством було здійснено нарахування [PERSON] заробітної плати у розмірі 9 060, 71 грн., щомісячно, однак, вказані суми позивачкою як заборгованість не виставляються і доказів, щодо їх отримання останньою також не надано, що в свою чергу також свідчить про ненадання повної інформації про отримані з боку позивачки виплати. При цьому, позивачка зазначає, що їй не була виплачена заробітна плата за березень 2022 року. Жодних належних доказів, які б свідчили, про існування заборгованості по заробітній платі у товариства перед [PERSON] саме за зазначені останньою періоди часу та у зазначеному нею ( [PERSON] ) розмірі, суду надано не було, як і не було надано належних доказів, щодо кількості днів невикористаної щорічної відпустки. З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено наявність заборгованості ТОВ ?Єва Лаб? по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Оскільки, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, то вони також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Питання строку звернення працівника до суду у трудових спорах визначено ст.233 КЗпПУ, а питання поновлення такого строку ст.234 КЗпПУ. Пропуск встановленого законом строку звернення до суду у трудових спорах є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і застосовуються незалежно від заяви сторін. Як вбачається із матеріалів справи, позивачку було звільнено 02 січня 2023 року, а з позовом вона звернулась до суду лише 25 листопада 2024 року, про що свідчить наявний на позовній заяві вхідний номер загальної канцелярії Шевченківського районного суду м.Києва. В судовому засіданні представник позивачки зазначив, що позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом лише 25 листопада 2025 року, так як намагалася вирішити питання з відповідачем щодо погашення виниклої заборгованості в позасудовому порядку, однак, доказів, які б свідчили на підтвердження зазначених обставин суду надано не було, як і не було їх встановлено під час розгляду справи. З заявами про поновлення строку звернення до суду [PERSON] не зверталась.

Outcome: dismissed