Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Кінебаса О. М. звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 15.05.2024 [PERSON] підписав нотаріально завірену заяву, в якій він зобов`язався перед [PERSON] повернути у строк до 20.05.2024 отримані від позивача 11000,00 (одинадцять тисяч) доларів США у сумі 11700,00 (одинадцять тисяч сімсот) доларів США. Така заява зареєстрована в реєстрі за номером 6020. В обумовлені в заяві строки відповідач не виконав зобов`язання за договором, а одразу після підписання такої заяви припинив відповідати на повідомлення та телефонні дзвінки і не виходив на зв`язок. Станом на 15.05.2024 курс української гривні до долара США становив 39,6799 гривень за 1 долар США. Отже, у перерахунку на українську гривню, відповідач має повернути 464 254,83 (чотириста шістдесят чотири тисячі двісті п`ятдесят чотири) гривні 83 коп. Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Тому вважає, що дана заява відповідає вказаним умовам і є прямим підтвердженням укладення договору позики. Крім того, посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та трьох процентів річних від простроченої суми. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 11700,00 (одинадцять тисяч сімсот) доларів США за договором позики у вигляді заяви [PERSON] від 15.05.2024, зареєстрованої в реєстрі за номером 6020, із додатковим нарахуванням суми відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми. Позовна заява надійшла до суду 19.07.2024. Ухвалою головуючого судді Рубаненко Н. Ю. від 09.08.2024, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, звертався до суду з заявами про відкладення підготовчого судового засідання 21.10.2024 та 08.11.2024 з посиланням на те, що перебуває на стаціонарному лікуванні. 12.12.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд Відповідач у судові засідання не з`явився, надавши заяви про відкладення судового розгляду через його перебування на стаціонарному лікуванні. У судові засідання 26.02.2025, 21.03.2025 та 21.04.2025 [PERSON] не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, протягом жовтня 2024 року квітня 2025 року [PERSON] взятого на себе обов`язку надати суду документи на підтвердження факту його перебування на лікуванні не виконав, будь-яких медичних документів на підтвердження хвороби та лікування не надав. Оголошення про виклик відповідача до суду розміщене на офіційному веб-порталі судової влади за посиланням https://kl.cn.court.gov.ua/sud2511/gromadyanam/ogoloshennya/1778562/. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, викладених у ньому. Позивачка пояснила, що [PERSON] взяв у неї кошти в борг з метою купівлі автомобіля в майбутньому. Обіцяв повернути в обумовлений строк, потім перестав виходити на зв`язок. Станом на день розгляду справи відповідач борг не повернув. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, суд приходить до таких висновків. 15 травня 2024 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Морозова О. В. посвідчила справжність підпису [PERSON] у заяві [PERSON] , [INFO] , адресованій за місцем вимоги, всім, кого це стосується, такого змісту: «Я, [PERSON] цією заявою повідомляю, що отримав від [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) сумі 11000,00 (одинадцять тисяч) доларів США та зобов`язуюсь їх повернути у строк до 20.05.2024 року у сумі 11700,00 (одинадцять тисяч сімсот) доларів США. Текст цієї заяви мені зрозумілий та мною особисто прочитаний в присутності нотаріуса». На заяві наявна позначка нотаріуса «факти, що викладені в заяві, нотаріусом не перевірялись» (а.с. 11). Факт укладення договору позики, дотримання його форми, сума позики відповідачем не спростовані. Заяви відповідача про відкладення судового розгляду свідчать про те, що він був належним чином повідомлений про дні та час розгляду справи, однак своїм правом на подання відзиву та заперечень проти позову у будь якій формі протягом тривалого часу [PERSON] не скористався. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки надана стороною позивача заява на підтвердження укладення договору позики не містить слів «борг», «позика», «позичка» її зміст підлягає тлумаченню судом. Згідно з принципом Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party)(постанова ОП КЦС ВС від 18.04.2018 року у справі №753/11000/14-ц). Суд дійшов висновку, що зміст письмового документу на підтвердження укладення договору позики, за яким відповідач повідомив, що отримав від [PERSON] 11000 (одинадцять тисяч) доларів США та зобов`язується їх повернути у строк до 20.05.2024 у сумі 11700,00 (одинадцять тисяч сімсот) доларів США з достатньою повнотою підтверджує отримання ним грошових коштів саме за договором позики. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставам виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею\~1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК\~України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відтак суд погоджується з вимогами сторони позивача, що укладений між сторонами договір є договором позики, у борговому документі йде мова про валюту грошового зобов`язання (як боргу, так і платежу) - долар США. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, приписи ст. 545 ЦК України передбачають презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 15.05.2024 знаходиться у позивача. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи судом договір позики відповідачем не виконаний, у зв`язку з чим права позикодавця підлягають судовому захисту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав, а згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16 дійшла висновку, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошових зобов`язань в іноземній валюті, якщо вона прямо передбачена у договорі. У випадку отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний повернути саме ту суму й у тій валюті, в якій було надано позику, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ні укладення, ні виконання зобов`язань у валюті не суперечать вимогам законодавства. Суд має право ухвалити рішення про стягнення суми боргу в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням позикового зобов`язання є повернення коштів у строки, розмірі та валюті, визначених договором, а не автоматично у національній валюті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. Таким чином, позовні вимоги по стягненню боргу за договором позики підлягають задоволенню. Що стосується вимоги «із додатковим нарахуванням суми відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми», необхідно зазначити, що позовні вимоги в цій частині стороною позивача не сформульовані, розміри інфляційних втрат та трьох відсотків річних не визначені. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідна позиція викладена у постанові КЦС ВС від 03.03.2021 у справі № 130/2604/18. Крім того, відповідно до п. 18\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнний стан був запроваджений з 5:30 год 24 лютого 2022 року, строк його дії неодноразово продовжувався, на даний час воєнний стан в Україні продовжує свою дію. З огляду на викладене, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають. При пред`явлені позову [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 4827,20 грн (а. с. 1), який підлягаю стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial