Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Стащук В.А., 24.02.2025 звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.02.2025 у розмірі 142523,03 гривень та судових витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що заочним Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 у справі № 757/58347/19-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 01 листопада 2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Через ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки станом на 01 лютого 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 142523,03 грн, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 142523,03 грн. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Скриль Ю.А. Ухвалою суду від 26.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.04.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач заперечує проти задоволення позову та зазначив, що заборгованість по аліментах виникла з незалежних від відповідача причин, що свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах. До відзиву долучені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій. У судовому засіданні від 26.05.2025 представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, до початку розгляду справи по суті подав через систему «Електронний суд» клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: квитанції про сплату відповідачем на рахунок позивачки аліментів на загальну суму 69\~523,03 грн. Сторона позивача у судове засідання 26.05.2025 не з`явилась. Представник позивача направив суду заяву від 24.03.2025 про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] . Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 у справі № 757/58347/19-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 01 листопада 2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] 23 років. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка вказує, що з моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання та на день подання цього позову, відповідач свідомо, умисно не виконує рішення суду внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким загальна заборгованість по аліментам складає 142523,03 грн. Відповідно до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідженням доказів встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2024 у справі №757/353/23-ц за позовом [PERSON] про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.11.2022 у розмірі 136 595,52 грн, відмовлено. Вказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2024 встановлено, що оскільки заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у цивільній справі №757/58347/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - набрало законної сили 03 жовтня 2023 року, то відповідно зобов`язання щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 від заробітку (доходів) за період з 01 листопада 2019 року до закінчення навчання у відповідача виникло лише 03 жовтня 2023 року, тобто після набрання заочним рішенням законної сили. За таких обставин суд вважає, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки обов`язок щодо їх сплати у відповідача виник лише 03 жовтня 2023 року, тому вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.11.2022 у розмірі 136 595,52 грн задоволенню не підлягає. Постановою Київського апеляційного суду від 04.12.2024 у справі №757/353/23-ц рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2024 залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення. Звертаючись з новим позовом до Київського районного суду м. Одеси з вимогою про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.02.2025 у розмірі 142523,03 гривень з відповідача, стороною позивача наданий розрахунок пені з 01.11.2019 року по 01.02.2025 року, який включає в себе період розрахунку заборгованості з 01.11.2019 по 01.11.2022, за який позивачці відмовлено у стягненні пені з відповідача. Іншого розрахунку суду сторонами не надано. Також в матеріалах справи міститься довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №16636 видана Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно якої станом на 01.02.2025 заборгованість за період з 01.11.2019 року по 29.10.2024 року складає 142\~523,03 грн. Суд приймає вказану довідку-розрахунок як доказ на підтвердження відсутності умислу щодо ухилення від сплати аліментів, оскільки відповідач вказані кошти сплатив у добровільному порядку. Після набрання заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2021 у цивільній справі №757/58347/19-ц законної сили (03.10.2023), відповідач збільшив суму платежів для погашення заборгованості, яка виникла не з його вини, що підтверджується квитанціями від 04.11.2024 на суму 6540,00 грн, 20.12.2024 на суму 10\~000,00 грн, 31.01.2025 на суму 10\~000,00 грн, 21.02.2025 на суму 13000,00 грн, 14.03.2025 на суму 30\~000,00 грн, 01.04.2025 на суму 30000,00 грн, 07.05.2025 на суму 20\~000,00 грн, 22.05.2025 на суму 30\~000,00 грн, 23.05.2025 на суму 19\~523,03 грн. Відповідно до ст. 196,197 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Як зазначено у п. 22 Постанови Пленуму № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, що заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року у цивільній справі №757/58347/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - набрало законної сили 03 жовтня 2023 року, то відповідно зобов`язання щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 від заробітку (доходів) за період з 01 листопада 2019 року до закінчення навчання у відповідача виникло лише 03 жовтня 2023 року. За таких обставин суд вважає, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки обов`язок щодо їх сплати у відповідача виник лише 03 жовтня 2023 року, а після виникнення такого обов`язку відповідачем сплачувались кошти регулярно, а от же відсутні докази на ухилення відповідача від сплати аліментів, тому вимога позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2019 по 01.02.2025 у розмірі 142523,03 грн задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed