Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з даним позовом у якому просять суд зняти обтяження\~у вигляді\~заборони відчуження\~нерухомого майна,\~зареєстроване Коростишівською\~державною нотаріальною\~конторою 07\~березня 1960\~року,\~що було\~перенесене до\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно 20\~березня 2006\~року,\~ номер\~запису про\~обтяження 2984592\~на житловий\~будинок,\~що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказують, що позивач [PERSON] є співвласником 485/1000 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником будинку є [PERSON] частка якої становить 515/1000. Зазначають,що після оформлення права власності [PERSON] , яка зареєструвала за собою право власності 02.12.2024 року, звернулися до нотаріуса з метою реалізації своєї частки. Однак нотаріусом встановлено, що 20 березня 2006 року Коростишівською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на вказаний будинок на підставі повідомлення Коростишівського відділення промислового банку. Зазначає, що звернувшись до Коростишівської державної нотаріальної контори, щодо походження цієї заборони та їм повідомлено, що Коростишівською державною нотаріальною конторою отримано 07 березня 1960 року повідомлення від Коростишівського промислового банку, згідно якого того ж дня було зареєстровано заборону відчуження житлового будинку, належного [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відміток в реєстрових книгах обидві ці заборони були зняті: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - 05.07.2006 року. 19 квітня 2000 року, вказана заборона була внесена як не погашена до новоствореного Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, а вже 20 березня 2006 року була зареєстрована на реєстраційним номером обтяження 2984592. Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна вказана заборона на майно [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, ніж міститься в реєстрових книгах нотаріуса, тобто замість: [ADDRESS] вказана адреса - [ADDRESS] , що може вказувати про допущення технічної помилки реєстратором, який здійснював перенесення вказаних заборон. Пізніше заборона була перенесена до відкритого розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок, що находиться за адресою: [ADDRESS] з номером запису про обтяження 2984592. Крім того, державною нотаріальною конторою було повідомлено, що зняття такої заборони є неможливим, так, як на сьогоднішній день відсутні, будь-які документи, на підставі яких накладалося вказане обтяження або знімалася заборона у зв?язку із закінченням строків їх зберігання. Відповідно до повідомлення ВАТ «Державний ощадний» від 02 червня 2006 року № 207 у зв?язку з погашенням кредиту громадянами, що надавався їм на протязі 1959-1986 рр., банк просив зняти заборону на відчуження майна згідно списку. У вказаному списку значилось ім?я « [PERSON] », як особи, відносно якої необхідно було зняти заборону, проте у реєстрі вказані зміни не були проведені. Відповідно до додатку № 1 рішення виконкому Коростишівської міської ради депутатів трудящих від 23 червня 1977 року № 340 «Про зміни нумерації будинків, назви [ADDRESS] на [ADDRESS] . Таким чином, станом на момент накладення заборони - така заборона стосувалась зовсім іншого об?єкта нерухомості, а нині будинок [ADDRESS] до зміни нумерації був під №47. Від Міністерства юстиції України надійшов відзив у якому останні заперечують щодо задоволення позову зазначають, що вони не є належним відповідачем у справі. Вказують, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об?єкти та суб?єктів таких прав, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 10 Закону, належить до повноважень державних реєстраторів речових прав на нерухоме майно. Згідно статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому зазначено, що втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об?єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Крім того, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (абзац 1 частини 1 статті 26 Закону). Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Таким чином, скасування заборони відчуження нерухомого майна державна реєстрація проводиться державним реєстратором - нотаріусом. Міністерство юстиції України наділене організаційними та контрольними функціями у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а скасування рішення державного реєстратора на підставі судового рішення проводиться державним реєстратором, тобто, громадянином України, який перебуває у трудових відносинах з суб?єктом державної реєстрації прав (виконавчим органом сільської, селищної та міської ради, Київська, Севастопольська міською, районною, районною у містах Києві та Севастополі державною адміністрацією), нотаріусом, державним, приватним виконавцем у визначених законом випадках. У Міністерства юстиції України відсутні правові підстави та можливість для вчинення дій спрямованих на зняття обтяження у виді заборони відчуження нерухомого майна, зареєстрованого Коростишівською державною нотаріальною конторою 07 березня 1960 року, що було перенесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20 березня 2006 року, номер запису про обтяження 2984592 на житловий будинок, що находиться за адресою: [ADDRESS] . Від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив у якому останні заперечують щодо задоволення позову зазначають, що вони не є належним відповідачем у справі. У центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні правові підстави та можливість для вчинення дій спрямованих на внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, а тому останнє є неналежним відповідачем у даній справі. Таким чином, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) не має безпосереднього зв?язку зі спірними правовідносинами, не наділене повноваженнями внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не повинно відповідати за пред?явленим позовом, оскільки не порушувало і не оспорювало прав, свобод чи інтересів позивачів у даній справі Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року за клопотанням позивачів замінено відповідача Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на належних Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце повідомлені належним чином, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином. У відзивах заперечують щодо задоволення позову, розгляд справи просять здійснювати без їх участі. Третя особа Коростишівська державна нотаріальна контора Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду повідомлені належним чином. У письмових пояснення завідувач нотаріальної контори Ломакова М.І. вказує на те, що належним відповідачем у справі є правонаступник Коростишівського промбанку. Разом із тим у відзиві АТ «Державний Ощадний банк України», якого замінено на Міністерство юстиції України та Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), які також вказував на те, що він не є належним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у його задоволенні. Зазначено, що у зв?язку з реорганізацією банківської системи СРСР у 1959 році Промисловий банк став називатися Будбанк СРСР, а у 1987 році Будбанк СРСР був реорганізований у Промбудбанк СРСР. Промбудбанк СРСР створив на території УРСР Український республіканський банк державного комерційного промислового будівельного банку «Укрпромбудбанк». Згідно пункту 2 Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність від 20 березня 1991 року № 873-ХПI Український республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку «Укрпромбудбанк» з його мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами оголошений Верховною Радою України власністю України. Згідно з п. п. 2. Постанови ВР УРСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 20.03.1991 року № 873-XII, ВРУ оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанку СРСР і створено на його базі Національний банк України. 27.09.1991 Національний банк України зареєстрував статут Державного комерційного промислово-будівельного банку України («Промбудбанк України»), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків за номером 1. 09.04.1992 Національний банк України анулював реєстрацію Промбудбанку України (протоколи засідання Правління Національного банку України від 9 квітня 1992 року №1), про що внесено відповідний запис до Республіканської книги реєстрації банків. Натомість, державний реєстратор банків не містить відомостей про реєстрацію Національним банком України, банку, який став правонаступником Промбудбанку України. Згідно ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов до наступного висновку Судом встановлено,\~що \~ [PERSON] на\~підстав договору\~дарування від\~10.04.2003\~року \~посвідченого \~приватним нотаріусом\~Коростишівського районного\~нотаріального округу\~Самойленком А.Г.,\~ є\~власником 48,5/100\~(485/1000)\~частки житлового\~будинку,\~з надвірними\~будівлями \~що за\~адресою:\~ [ADDRESS] , що підтверджується вказаним договором дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухмове майно від 24.04.2003 року. [PERSON] \~на підставі\~спадкового договору\~ №742\~виданий 25.09.2023\~року є\~власником \~515/1000\~частки \~житлового будинку,\~з надвірними\~будівлями \~що за\~адресою:\~ [ADDRESS] , що підтверджується вказаним вище спадковим договором та витягом з Державного реєстру речових прав №407040494 від 06.12.2024 року (а.с. 17). Відповідно інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~ №410759452\~від 31.01.2025\~ року\~слідує,\~що \~20.03.2006\~року реєстратором\~Коростишівської державної\~нотаріальної контори\~ зареєстрована\~заборона(архівний\~запис)\~ за\~№2984592\~щодо об`єкта\~нерухомості,\~ житлового\~будинку,\~з надвірними\~будівлями \~що за\~адресою:\~ [ADDRESS] , власником якого вказано [PERSON] . Додаткові дані архівний номер 2016817ZITOMIR5, архівна дата 19.04.2000, дата виникнення 07.03.1960 року, № реєстра 137. (а.с. 19) У листі завідувача Коростишівської державної нотаріальної контори Ломакової М.І. від 04.02.2023 року №83/-01-16 зазначено, що відповідно до записів в Алфавітній книзі реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів та Реєстрі для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, реєстрації зняття таких заборон та арештів за 1960 рік міститься запис про те, що 07.03.1960 року Коростишівською державною нотаріальною конторою було отримано повідомлення Коростишівського промислового банку, згідно якого цього ж дня було проведено реєстрацію заборони відчуження житлового будинку, належного [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту відповіді вбачається, що відповідно до відміток в реєстрових книгах обидві ці заборони були зняті: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] 05.07.2006 року. 19.04.2000 року вказана заборона була внесена як не погашена до новоствореного Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна. Зідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна вказана заборона на майно [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, ніж міститься в реєстрових книгах нотаріуса, тобто замість: [ADDRESS] , вказана адреса: [ADDRESS] , що може вказувати про допущення технічної помилки реєстратором, який здійснював перенесення вказаних заборон. Разом із тим вказано, що оскільки, на сьогоднішній день, будь-які документи, на підставі яких накладалося вказане обтяження або знімалася заборона - відсутні (оскільки строки зберігання давно закінчилися), зняти заборону відчуження нерухомого майна: в нотаріальному порядку немає можливості Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1\~статті 16 Цивільного кодексу України, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 319 ЦК України\~зазанчає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши матеріали справи суд враховує, що обтяження на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було накладено 20.03.2006 року Коростишівською державною нотаріальною конторою як реєстратором, на підставі повідомлення Коростишівського відділення Промислового банку б/н. При цьому обтяження на будинок власником якого вказано [PERSON] , вносилися згідно архівного запису, дата виникнення якого є 07.03.1960 рік № реєстра 137. Разом із тим позивач [PERSON] набула право власності на 485/1000 частини будинку у 2003 році. Інший співвласником 515/1000 частки з 20024 року була [PERSON] . Її частку у подальшому за спадковим договором набула у власність у 2024 році позивач [PERSON] . Будь-яких доказів того, що саме позивач [PERSON] чи інший співвласник [PERSON] , або [PERSON] були боржниками ліквідованого банку матеріали справи не містить. Так, Промисловий банк припинив своє існування, правонаступник відсутній, а повідомлення банку на підставі якого було здійснено обтяження нерухомого майна позивачів та документи, що можуть мати інформацію про підстави накладення заборони відчуження на вказаний житловий будинок та необхідність продовження такої заборони відсутні. Крім того відповідно до записів в Алфавітній книзі реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна міститься запис про зняття 05.07.2006 року заборони на майно [PERSON] . Також у листі керуючого філією Корольовського відділення №8093 ВАТ «Ощадбанк» від 02.06.2006 року №207 адресованого Коростишівській державній нотаріальній конторі повідомлено про відсутність невиконаних зобов`язань [PERSON] у зв`язку із погашенням кредиту який надавався громадянам у 1959-1986 році. Таким чином безпідставне обтяження нерухомого майна порушує право позивачів на мирне володіння та розпорядження належними їм частками у праві спільної власності на такий об`єкт нерухомості. В інший спосіб здійснити захист порушених прав, враховуючи встановлені судом обставини справи, є неможливо, тому, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо доводів Міністерства юстиції України та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), викладені у відзивах про відмову у задоволенні позову через пред`явлення вимог до неналежних відповідачів суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом Приписами п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 визначено, що Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна тощо. Пунктом 3 частини 2 Положення № 228 передбачено, що основним завданням Мін`юсту, зокрема, є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Оскільки Промисловий Банк, який згодом перейшов у власність України, як кредитор на підставі повідомлення якого було здійснено запис обтяження належного позивачу нерухомого майна, ліквідований без правонаступництва, тому належним відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даному випадку Міністерство юстиції України та його територіальні органи, тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову через неналежний склад відповідачів. Крім того відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покласти на позивачів. Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст.\~16,\~316,\~391 ЦК України, і

Outcome: approved