Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу за договором позики. Ціна позову - 178500 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 липня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєніною О.О. та зареєстровано в реєстрі за №317. В п.1 Договору позики визначено, що позивач передає у власність, а відповідач приймає у власність грошові кошти в сумі 214 500 грн., що є еквівалентом 5300 доларів за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення цього договору та зобов`язується повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж саму суму коштів, а саме: 214500 гривень, що є еквівалентом 5300 доларів за офіційним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на день укладення, не пізніше, ніж через один рік з моменту укладення даного договору, тобто до 31 липня 2025 року включно. Сума позики, встановлена в п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі (п.2 Договору позики). Згідно з п.7 Договору позики сторони домовились, що кошти по поверненню позики, будуть сплачуватись готівкою у сумі 13000 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного після підписання договору, та у сумі 71500 грн. в останній місяць користування позикою, шляхом їх перерахування на IBAN [NUMBER] . Факт повного повернення позики повинен підтверджуватися заявою позикодавця про одержання суми позики в повному обсязі. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику примірник даного договору. У разі неможливості повернення примірника даного договору позикодавець повинен вказати про це в заяві. На момент звернення позивачем до суду відповідачем взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, у встановлені в договорі позики строки платежі не сплачує, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість з поточних платежів. Так, з виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.03.2025 року вбачається, що відповідач здійснив лише 4 платежі, два з яких є меншими за щомісячний платіж, встановлений в п.7 Договору позики до сплати, а саме: 27.08.2024 року два платежі по 5000 грн.; всього за серпень 2024 року 10000 грн., замість 13000 грн.; 24.11.2024 року платіж в розмірі 13000 грн., 23.01.2025 року в розмірі 13000 грн. Всього сплачено 36000 грн., що не відповідає умовам Договору . Станом на дату подання позову відповідач має заборгованість і платежі за договором позики не сплачує. На телефоні дзвінки не відповідає, уникає контактів та комунікації щодо виконання своїх зобов`язань за договором позики. Враховуючи вищевикладене, відповідач не лише порушує строки сплати щомісячних платежів, а й взагалі не сплачує щомісяця до 25 числа суму позики в розмірі 13000 грн., у зв`язку з чим у нього існує заборгованість розмірі 55000 грн. (у період з серпня 2024 року по лютий 2025 року відповідач мав сплатити 91000 грн. За вказаний період всього сплачено 36000 грн. Виходячи з цього, 55000 грн. - розмір заборгованості). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначити судове засідання по справі Представник Позивача подав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності та позивача, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового розгляду не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, причини неявки суду не повідомляв. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 31 липня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєніною О.О. та зареєстрований в реєстрі за №317. Відповідно до п.1 Договору позики визначено, що позивач передає у власність, а відповідач приймає у власність грошові кошти в сумі 214 500 грн., що є еквівалентом 5300 доларів за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на момент укладення цього договору та зобов`язується повернути позикодавцеві (позивачу) таку ж саму суму коштів, а саме: 214500 гривень, що є еквівалентом 5300 доларів за офіційним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на день укладення, не пізніше, ніж через один рік з моменту укладення даного договору, тобто до 31 липня 2025 року включно. Відповідно до п.2 договору Сума позики, встановлена в п.1 даного договору, отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання договору в повному обсязі. Згідно з п.7 Договору позики сторони домовились, що кошти по поверненню позики, будуть сплачуватись готівкою у сумі 13000 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного після підписання договору, та у сумі 71500 грн. в останній місяць користування позикою, шляхом їх перерахування на IBAN [NUMBER] . Факт повного повернення позики повинен підтверджуватися заявою позикодавця про одержання суми позики в повному обсязі. Після повного виконання зобов`язання позичальником за даним договором позикодавець зобов`язується також передати позичальнику примірник даного договору. У разі неможливості повернення примірника даного договору позикодавець повинен вказати про це в заяві. З виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 11.03.2025 року вбачається, що відповідач здійснив лише 4 платежі, два з яких є меншими за щомісячний платіж, встановлений в п.7 Договору позики до сплати, а саме: 27.08.2024 року два платежі по 5000 грн.; всього за серпень 2024 року 10000 грн., замість 13000 грн.; 24.11.2024 року платіж в розмірі 13000 грн., 23.01.2025 року в розмірі 13000 грн. Всього сплачено 36000 грн., що не відповідає умовам Договору . Грошові кошти станом на час звернення до суду позивачу не провернуті. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю кошти саме за цим договором позики. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 178 500 грн. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є не чинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний. Судом було створено усі умови для реалізації відповідачем своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідач жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1785 грн.

Outcome: approved