Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] за якою просить суд: -звільнити його від оплати заборгованості по аліментам в сумі 100\~478 грн. на підставі Закону, внаслідок важкої хвороби; -закрити виконавче провадження, яке було відкрите районною виконавчої службою, так як [PERSON] став повнолітнім. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.01.2025 року справу було розподілено на суддю Наумову Н.В. За ухвалою від 04.02.2025 року судом було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі № 308/1617/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від оплати заборгованості по аліментам, - в частині позовних вимог позивача про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період із серпня 2008 року по жовтень 2023 року. За постановою Закарпатського апеляційного суду від 22.05.2025 року у справі № 308/1617/25 апеляційну скаргу\~ [PERSON] , було залишено без задоволення. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року, залишено без змін. За ухвалою від 04.02.2025 року судом було відкрите провадження у справі № 308/1617/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про звільнення від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року. Відтак предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про звільнення від оплати заборгованості по аліментам за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по аліментам від 29.01.2025 року № 14486141. Позивач до суду не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином. Судове засідання у справі було призначене на 29.05.2025 року на 15 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 03.06.2024 року. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав існує 2 рішення суду, які набули законної сили, а саме: Постанова Закарпатського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі № 308/14074/18 за якою за наслідками перегляду цивільної справи № 308/14074/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року, головуючий суддя Придачук О.А., - було апеляційну скаргу [PERSON] \~задоволено частково,\~рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 квітня 2023 року\~змінено; мотивувальну частину рішення викладено в редакції постанови апеляційного суду; резолютивну частину рішення по суті спору викладено в такій редакції: «Позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами\~задовольнити частково,\~звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, які стягуються на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 38903,25 грн (тридцять вісім тисяч дев`ятсот три гривні 25 коп.). У задоволенні інших вимог позову\~відмовити.». При цьому судом апеляційної інстанції було установлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009 у справі № 2п-5456/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, зокрема: шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 28.01.2006 у Відділі РАЦСу Ужгородського міського управління юстиції, актовий запис № 47, розірвано; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати при матері [PERSON] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісяця, починаючи з 21.08.2008 і до його повноліття; стягнуто з [PERSON] на утримання [PERSON] кошти в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 31.03.2009 по 31.03.2012 (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень\~https://reyestr.court.gov.ua/Review/8357578). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 у справі № 2-3092/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009 у справі № 2п-5456/08, постановлено: стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; припинити стягувати аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] ; звільнити частково [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка станом на 01.02.2011 складає 82645,00 грн, визначивши йому до сплати суму заборгованості за аліментами у розмірі 17500,00 грн (а.с. 7-9). Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 22.09.2011 рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2011 у справі № 2-3092/11 змінено в частині задоволення позовних вимог щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, у задоволенні вимог [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] на її утримання та на утримання сина [PERSON] , [INFO] , присудженими рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2009, відмовлено (а.с. 10-13). Державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Савкою І.В. 01.11.2018 виконані розрахунки заборгованості [PERSON] за аліментами: № 14486590/18 на утримання [PERSON] за період з 31.03.2009 по 31.03.2012, де заборгованість становить 36000,00 грн; № 14486141/18 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 21.08.2008 по 31.10.2018, де заборгованість становить 116695,00 грн; жодні сплати за вищевказаними аліментами в розрахунках не зафіксовані (а.с. 14, 15). Заборгованість за аліментами на утримання сина [PERSON] виникла: за період до 07.05.2012 у сумі 77791,75 грн (за період з серпня 2008 року по квітень 2012 року 77695,00 грн; за період з 01.05. по 06.05.2012 96,75 грн); за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн (116695,00 грн 77791,75 грн). Виключивши з періоду звільнення від сплати заборгованості за аліментами час із дня, коли набрала законної сили ухвала суду про припинення примусових заходів медичного характеру (13.03.2018 як день початку відліку строку) по 05.06.2018 (день, який передував дню поміщення позивача на стаціонарне лікування), і час із дня виписки з лікарні (20.09.2018 як день початку відліку строку) по 31.10.2018 суд першої інстанції припустився помилки та ухвалив суперечливе рішення. Наявність у [PERSON] в цей період часу психічного захворювання наразі встановлена та ніким не спростована, на що власне застосування чи припинення примусових заходів медичного характеру, поміщення до стаціонару чи виписка з лікарні не впливають. Виходячи з викладеного, вимоги позивача [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід визнати доведеними частково, а саме, в частині заборгованості за аліментами на утримання сина [PERSON] , яка виникла за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн. Щодо іншої заборгованості позов необґрунтований і недоведений, суд першої інстанції відмовив у ньому правильно, з додержанням вимог закону. В ході перегляду цієї справи апеляційним судом також було встановлено наступне. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.03.2013 у справі № 308/1397/13-к: встановлено, що [PERSON] у період з 23-00 к.ч. 07.05.2012 по 02-00 к.ч. 08.05.2012 за місцем свого проживання в [ADDRESS] умисно, протиправно. З метою примусити [PERSON] вчинити на його користь дії, які суперечили її волі, а саме, видати нотаріально посвідчену довіреність щодо уповноваження [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями, в тому числі, щодо продажу рухомого та нерухомого майна, наніс останній побої по різних частинах тіла за допомогою дерев`яної палиці та руками, заподіявши [PERSON] сильного фізичного болю, тілесних ушкоджень і моральних страждань ; дії підсудного [PERSON] кваліфіковані за ст. 127 ч. 1 КК України; поряд із цим, згідно акту стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 15.08.2012 № 198 [PERSON] у даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, поточний маніакальний епізод, і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період інкримінованих йому дій [PERSON] також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії не виявлено; за своїм психічним станом не може стати перед судом; потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом; застосовано до [PERSON] примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (а.с. 16-18). Актом стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи від 15.08.2012 № 198, проведеної в комунальному закладі «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», зафіксовано, зокрема, що проведення експертизи розпочато 02.08.2012; «вперше зміни у психічному стані маніфестували впродовж 5 років та проявились у зміні поведінки: перестав працювати, вчиняв безпідставні сварки із батьками, бив матір, забрав паспорти та інші документи у батьків, вимагав у матері довіреність на право розпорядження майном, нічого не пояснюючи продав із батьківського будинку меблі, почав розмовляти сам із собою, безпричинно сміявся»; [PERSON] «в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, поточний маніакальний епізод і за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій [PERSON] також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними» (а.с. 19-25). Ухвалою Берегівського районного суду від 20.03.2015 у справі № 297/562/15-к встановлено, зокрема: 11.06.2014 біля 18-00 к.ч. [PERSON] знаходячись на прогулянковому подвір`ї п`ятого відділення Обласної психіатричної лікарні м. Берегово під час прогулянки через незачинену хвіртку огорожі прогулянкового подвір`я здійснив втечу із спеціального лікувального закладу шляхом самовільного залишення його території без відповідного рішення уповноваженого законом органу; дії [PERSON] кваліфіковані за ст. 394 КК України; згідно акту судово-психіатричного експерта від 05.02.2015 № 21 [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизоафективного розладу, маніакального типу; за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; у період інкримінованих йому дій [PERSON] також перебував у хворобливому стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за своїм психічним станом не може стати перед судом; потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом; застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу з посиленим наглядом; запобіжний захід [PERSON] до набрання ухвалою законної сили залишено попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку (а.с. 26-28). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.03.2018 у справі № 308/1397/13-к, яка набрала законної сили 13.03.2018, припинено примусові заходи медичного характеру відносно [PERSON] , оскільки за письмовим висновком комісії лікарів-психіатрів від 22.01.2018 психічний стан [PERSON] дозволяє припинити примусові заходи медичного характеру (а.с. 29). Листом від 10.02.2018 № 842/2018 Обласна психіатрична лікарня м. Берегово повідомила адвоката Марамигіна П.В. про те, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні з 06.06.2018 по 20.09.2018 (а.с. 30). Згідно з довідкою МСЕК від 19.09.2013 серії 10 ААБ № 457301 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.10.2015 за загальним захворюванням з протипоказаннями роботи з психофізичними навантаженнями та з лікуванням у психіатра (а.с. 33). У подальшому згідно з довідками МСЕК від 23.10.2015 серії 12 ААА № 149527, від 09.10.2017 серії АВ № 0927255 позивачу встановлено II групу інвалідності за загальним захворюванням з протипоказаннями роботи з психоемоційними навантаженнями і рекомендованими заходами по відновленню працездатності: спостереження і лікування по інвалідизуючим і супутнім захворюванням, з «Д» наглядом і лікуванням у психіатра на строк спочатку до 23.10.2017, потім до 09.10.2020 (а.с. 34, 35). Посвідченням від 18.12.2013 серії [NUMBER] підтверджується, що позивач є інвалідом ІІ групи і одержувачем державної соціальної допомоги (а.с. 36). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА від 28.11.2018 № 652 позивач перебуває на обліку і отримує державну соціальну допомогу як інвалід ІІ групи, усього за 2018 рік отримав 10890,00 грн (а.с. 37). У 2016-2017 рр. [PERSON] отримував також державну соціальну матеріальну допомогу по 600,00 грн на рік (а.с. 45, 46). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно станом на 04.12.2018 відсутні (а.с. 40-43). Даних визнання [PERSON] судовим порядком недієздатним у справі немає. Крім того, існує рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2024 року у справі № 308/21078/23, яке набуло законної сили 15.01.2025 року, за яким було позов [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Марамигін Павло Владиславович до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково; звільнено [PERSON] , [INFO] , від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181 (сімдесят три тисячі сто вісімдесят одна) гривня 50 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому судом було встановлено наступне. Згідно позовної заяви, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 157 917, 25 гривень. Згідно розрахунку заборгованості від 07.11.2023 року № 14486141, вчиненого державним виконавцем вказаний розмір 157 917, 25 гривень заборгованості утворився з 2008 року. Закарпатським апеляційним судом в постанові від 18.09.2023 року, [PERSON] звільнено від сплати заборгованості по аліментах за період із 7 травня 2012 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 38903,25 грн. Разом з тим у вказаному рішення суд прийшов до висновку, що заборгованість яка виникла у позивача за період 07.05.2012 у сумі 77791,75 грн (за період з серпня 2008 року по квітень 2012 року 77695,00 грн; за період з 01.05. по 06.05.2012 96,75 грн) підлягає сплаті і позивач не підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами у вказаний період. Питання щодо заборгованість за період з 07.05.2012 по 31.10.2018 у сумі 38903,25 грн. вирішено Закарпатським апеляційним судом постановою від 18 вересня 2023 року, та від сплати вказаного розміру заборгованості [PERSON] звільнений. Тобто, питання заборгованості по сплаті аліментів починаючи з 2008 року по 31.10.2018 року, вже було предметом розгляду у суді і рішення по вказаному питанню були ухвалені, а відтак у суду під час розгляду вказаного позову, не має жодних підстав для ревізування попередніх рішень. Тому, при вирішенні вказаного спору, суд має перевірити підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментах за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року. Відповідно до поданої суду довідки заборгованість за вказаний період складає 73181, 50 гривень. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2\~ЦПК України завданням\~цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд прийшов до висновку що позов підлягає до часткового задоволення, та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 01.11.2018 року по жовтень 2023 року в розмірі 73 181, 50 гривень. У відповідності ч. 4 ст. 82 ЦПКУ країни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У цій справі, позивач надав суду розрахунок заборгованості по аліментам від 29.11.2025 року № 14486141, з якого вбачається, що за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року державним виконавцем йому нараховано заборгованість із сплати аліментів у розмірі 21\~742,50 грн. Згідно до ч. 2 ст.197СКУкраїни за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Аналіз\~статті 197СКУкраїни\~надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Аналогічна вимога міститься у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", де вказано, що суд за передбачених ст. 197СКУкраїни умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.10.2020 року, [PERSON] встановлено ІІ групи інвалідності з протипоказанням роботи з психофізичними навантаженнями, нагляд та лікування у психіатра довічно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зазначений судом період [PERSON] страждав хронічним психічним захворюванням, що підтверджується відповідними документами, згідно рекомендацій йому протипоказано психофізичне навантаження. При цьому суд враховує, що групу інвалідності позивачу встановлено довічно, через наявність психічного захворювання. Крім того з долучених до матеріалів справи судових рішень, на які суд вже посилався, вбачається, що проблеми із здоров`ям і зокрема психічним станом у позивача [PERSON] почались з 2012 року, і як вбачається з представлених суду доказів тривають і по теперішній час. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.\~2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку\~що позов підлягає до часткового задоволення, та позивач підлягає звільненню від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина\~ [PERSON] , [INFO] , за період з листопада 2023 року по грудень 2024 року у розмірі 21\~742,50 грн. Що ж стосується вимоги про закрити виконавчого провадження, яке було відкрите районною виконавчої службою, так як [PERSON] став повнолітнім, суд зазначає наступне. Відповідно до\~п.\~7,\~8\~ч.\~1\~ст.\~39\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче\~провадження підлягає\~закінченню у\~разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У даному випадку, у позивача, згідно вищезазначених рішень, наявна заборгованість із сплати аліментів, від сплати якої він не був звільнений, відтак у державного виконавця відсутній обов`язок закінчити виконавче провадження з виконання рішення суду, незважаючи на той факт, що [PERSON] досяг повноліття [INFO] , тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення з відповідача на користь Держави у такому випадку прямо не передбачено діючим законодавством. На підставі викладеного,

Outcome: partial