Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача за зазначеними нижче підставами: 14.03.2021 між ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» та відповідачем підписано електронний договір про надання споживчого кредиту (Кредитний договір) № 10003357645 відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 5900,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору та виконати інші обов`язки передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі та перерахувало грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі 5900,00 грн, однак у зв`язку з частковим виконанням відповідачем своїх зобов`язань у останнього станом на дату відступлення прав вимоги позивачу 05.09.2022 за Договором факторингу № 556/ФК-22 існувала заборгованість у розмірі 22089,90 грн, яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5900,00 грн, заборгованості за процентами 16189,90 грн. Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 10003357645 від 14.03.2021 у загальному розмірі 22089,90 грн, відшкодувати витрати на сплату судового збору при зверненні до суду та витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився. 29.05.2025 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечують\~ (а.с.70-71). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (60, 64, 68-69), причини неявки не повідомив. Заяви та клопотання про відкладення судового засідання на адресу суду від останнього не надходили. Зі згоди представника позивача у відповідності до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до ч.1 ст. 191 ЦПК України, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що не суперечить положенню частини 2 ст. 191 та частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сторони в справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що 14.03.2021 між відповідачем та ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» було укладено електронний договір, шляхом акцептування відповідачем оферти запропонованої Товариством, про надання споживчого кредиту № 10003357645 за умовами якого [PERSON] на платіжну картку ним зазначену під час укладення Договору отримав кредитні кошти в розмірі 5900,00 грн, що підтверджується\~\~ інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 62/5861/12 від 14.12.2022 (а.с.34 зворот). Відповідно до умов договору № 10003357645 від 14.03.2021 вбачається, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході в особистий кабінет позичальника в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону позичальника, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету (п.9.1 Договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та Товариством в якості підпису\~ позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис (п.9.10 Договору). Цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п.9.19 Договору). Базова процентна ставка за Договором становить 2,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом; процентна ставка, з урахуванням знижки становить 1,14% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (розділ Терміни та визначення Договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожен день користування кредитом за процентною ставкою з урахуванням знижки, однак у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.3 Договору, без укладення відповідної угоди про продовження строку кредиту, знижка втрачає свою дію та проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою (п.1.4 Договору). Строк надання кредиту 30 календарних днів. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.3 Договору) та такий строк може бути продовжено за ініціативою позичальника (пролонгація) у випадку здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, якщо позичальник здійснюючи даний платіж не повідомив додатково Товариство про небажання продовжувати строк користування кредитом (п.п. 4.1-4.2.1 Договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту (п.2.1 Договору). Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання коштів у позику/, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та Паспорт споживчого кредитування, що надані позичальнику до укладення цього Договору (п.9.2 Договору). Всі додатки до цього Договору підписані сторонами є невід`ємною частиною цього Договору (п.9.18 Договору). Уклавши цей Договір позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких, розміщений на сайті Товариства. Позичальник засвідчив, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містили дисбалансу прав та обов`язків Товариства та Позичальника (п.9.8 Договору). Також сторони засвідчили, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна зі сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови цього Договору є взаємовигідними для кожної зі сторін (п.9.9 Договору). Підписанням цього договору позичальник підтвердив, що перед укладанням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»; вказана в ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті Товариства; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що розміщені на Веб-сайті Товариства, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.9.14 Договору) (а.с.19 зворот - 24). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Тобто, як вбачається із договору № 10003357645 від 14.03.2021 та додатків до нього, підписаних сторонами, кредитодавець та позичальник погодили предмет договору, його істотні умови, порядок надання кредиту, порядок розрахунку процентів, права та обов`язки сторін, порядок і строки повернення кредиту та сплати інших платежів, відповідальність за договором та інші істотні умови. Із дослідженого розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.16-18) вбачається, що відповідачем на виконання кредитного договору № 10003357645 від 14.03.2021 на рахунок кредитодавця неодноразово здійснювались виплати на погашення заборгованості за процентами, що відповідно до п. 4.2 Договору свідчить про визнання кредитного договору та висловлення позичальником пропозиції на пролонгацію договору, оскільки доказів того, що позичальник, здійснюючи такі платежі, звертався до Товариства\~ з повідомленням про необхідність зарахування таких платежів в часткове погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов п. 4.2.1 Договору, матеріали справи не містять. Відповідно до пп. 4 п. 5.1 Договору № 10003357645 від 14.03.2021 про надання споживчого кредиту вбачається, що Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за цим Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Позичальника. 05.09.2022 ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір факторингу № 556/ФК-22 (а.с.27 зворот -32). Відповідно до п. 2.1. договору факторингу вбачається, що\~ згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги , зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 4.1 зазначеного договору передбачено, що перехід прав вимоги відбувається з моменту підписання клієнтом і фактором відповідного реєстру прав вимоги. Із копій платіжних інструкцій № 2474 від 06.09.2022, № 2493 від 12.09.2022 (а.с.41) та № 2544 від 20.09.2022 (а.с.41 зворот) вбачається, що фактор сплатив відповідні суми, передбачені п. 3.1.2 у строки передбачені п. 5.1.1 на виконання п.2.1 Договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022, в зв`язку з чим отримав права вимоги, в тому числі до відповідача, відповідно до витягу з реєстру боржників у загальній сумі 22089,90 (а.с.12). Таким чином відступлення прав вимоги до відповідача на користь позивача відбулося відповідно до Договору факторингу № 556/ФК-22 та додатків до нього 05.09.2022. Також суд вважає необхідним зазначити, щодо надання витягу з реєстру боржників, оскільки данні реєстру боржників містять персональні данні щодо інших осіб, які не стосуються умов даної справи, та відповідно є охоронюваною законом конфіденційною інформацією, є належним доказом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1082 ЦК України вбачається, що\~ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд не бере до уваги досудову вимогу № 3150510271-АВ від 30.10.2023, у якій відповідач повідомляється про переуступку прав вимоги, оскільки позивачем не надано підтвердження відправки даного листа відповідачу. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, я лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. …неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України ПРОПОЗИЦІЮ укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього ДОГОВОРУ. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ПК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), які засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку первісному кредитору або позивачу повністю не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування кредитом, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками за його користуванням. За змістом статті 1082 ЦК України вбачається, що\~ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, судом встановлено, що 14.03.2021 між ТОВ «ФК ІНВЕСТ ФІНАНС»\~ та відповідачем було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 10003357645 шляхом акцептування оферти, строком на 30 днів, який станом на дату передачі прав вимоги 05.09.2022 за\~ договором факторингу № 556/ФК-22, між кредитодавцем та позивачем не було виконано та загальна заборгованість за яким становила 22089,90 грн. Після зміни кредитора відповідно до договору факторингу № 556/ФК-22 від 05.09.2022 у позивача виникли права вимоги за не припиненим /невиконаним договором № 10003357645 від 14.03.2021. У зв`язку з чим, станом на 15.04.2025 загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 22089,90 грн. Із наданих до суду документів не вбачається повного погашення заборгованості первісному кредитору або позивачу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи вбачається, що факт отримання коштів відповідачем не оспорювався, однак, як встановлено у судовому засіданні відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов`язання,\~ у зв`язку з чим відповідних виплат на погашення позики у строки передбачені договором не здійснював. Згідно зі статтею 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові від 26 грудня 2019 року № 467/555/19 Верховний Суд, виснував, що «враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З огляду на зазначене, відповідач, підписанням договору № 10003357645 та отримавши кредитні кошти, частково сплачувавши заборгованість за процентами, висловив своє волевиявлення та підтвердив своє погодження з усіма його умовами, як прийнятними для нього. Про прийняття відповідачем усіх умов договору свідчить також те, що останній не скористався своїм правом, передбаченим ст. 15 ЗУ «Про споживче кредитування» та не відмовився від його умов, що також передбачено пп. 2 п. 5.3 договору № 10003357645. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Подані позивачем документи, досліджені у судовому засіданні, підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання позики. Розрахунки підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах. Копія договору факторингу з додатками та платіжними інстукціями підтверджують перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором, до позивача по справі. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором у строки передбачені договором належним чином не виконував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до пункту 6 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.01.2025 (а.с.25-27), копію детального опису робіт (а.с.18 зворот), копію додаткової угоди № 10003357645 від 02.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 42649746 (а.с.34), копію акту прийому передачі наданих послуг від 02.04.2025 (а.с.10 зворот), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5618/10 (а.с.42), а тому з урахуванням вимог ст.137 ЦПК України суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача відшкодування\~ витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. Клопотань про зменшення суми витрат на правничу допомогу в порядку ч.5 ст. 137 ЦПК України від відповідача на адресу суду не надходило. Згідно позиції ВС\~ висловленої у Постанові КЦС ВС року по справі № 275/150/22 від 13.03.2025, у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, обґрунтованого цією стороною відповідного клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 940/1004/22, провадження № 61-2675св23). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позовних вимог, таким чином сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується електронною платіжною інструкцією № С3404 від 01.04.2025 (а.с.1), підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved