Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Манукян М.А. звернулась до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.01.2022 р. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти після фактичного припинення шлюбу між сторонами залишились проживати із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де зареєстровано їх місце проживання. Відповідач добровільно кошти на утримання дітей не надавав. Згідно судових наказів, виданих Шевченківським районним судом м.Львова та постанови Львівського апеляційного суду від 30.05.2023 року, стягуються із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей. У лютому 2022 року відповідач звертався до Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області із заявою про встановлення йому днів побачень із дітьми. За результатом розгляду звернення було затверджено висновок щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області №13 від 08.02.2022 року. Проте відповідач не виконував таке рішення, не приїжджав до дітей та повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків, хоча жодних перешкод у цьому позивачка йому не чинить. Протягом останніх більш як два роки відповідач не спілкується із своїми доньками ні фізично, ні по телефону, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток. Молодша донька його практично не знає, старша дуже переживає через таке ставлення батька до неї. При таких обставинах, позивачка вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав щодо дітей. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги, позивач надала пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідач позовні вимоги заперечив, пояснив, що дійсно в силу різних обставин, зокрема і через негативне відношення до нього колишньої дружини та її батьків, а також в силу специфіки проходження на даний час військової служби, рідко бачиться з дітьми, але сплачує аліменти на їх утримання, любить своїх дітей і бажає брати участь у їх житті в подальшому. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до змісту ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право не рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також згідно положення ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст.150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.3,4 ст.155 СК України). Також згідно положення ч.8 ст.7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21). Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивачку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено шлюб згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної' громади Миколаївського району Львівської області 14.02.2018 року, актовий запис №04. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.01.2022 року по справі №466/6832/21 шлюб між сторонами розірвано та залишено позивачці дошлюбне прізвище - [PERSON] . У позивача та відповідача від шлюбу є двоє малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Діти після припинення шлюбу між сторонами проживають із матір`ю за адресою [ADDRESS] , де зареєстровано місце проживання позивачки та дітей. Згідно судового наказу виданого Шевченківським районним судом м.Львова від у справі №466/6948/21 вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу виданого Шевченківським районним судом м.Львова у справі №466/9882/21 вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови Львівського апеляційного суду від 30.05.2023 року залишено рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19.10.2022 року по справі №466/11423/21 без змін, яким вирішено зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на підставі вищезазначених судових наказів, визначивши єдину частку від заробітку (доходу) [PERSON] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Як з`ясовано у судовому засіданні, після винесення постанови Львівським апеляційним судом 30.05.2023 року позивачка не пред`являла на виконання виконавчий лист у виконавчу службу для примусового виконання рішення суду. Відповідач пояснив, що у нього не було реквізитів банківського рахунку позивачки для добровільного виконання рішення суду, відповідач надсилав позивачці заяву, в якій просив надати реквізити розрахункового рахунку і лише після отримання такого здійснив перерахунок коштів позивачці. Із службової характеристики [PERSON] № 93/3, виданої 5 територіальним управлінням внутрішнього аудиту МО України, згідно якої такий займає посаду інспектора відділу аудиту тилового забезпечення 5 територіального управління аудиту. Відповідач на підтвердження об`єктивних причин рідких зустрічей з дітьми надав довідку щодо перебування майора [PERSON] у службових відрядженнях за період з 01.01.2022 р, по 01.04.2024 р. № 93/4 від 03.04.2024 р. виданої управлінням внутрішнього аудиту МО України, де зазначено, що він систематично перебуває у службових відрядженнях під час проходження військової служби. Згідно рішення виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області №13 від 08.02.2022 року за зверненням відповідача про встановлення йому днів побачень із дітьми затверджено висновок щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Як ствердив у судовому засіданні відповідач, через перешкоди, які позивачка чинила йому у зустрічах з дітьми, він вимушений був звертатись до органу опіки та піклування про визначення йому днів та годин зустрічей із дітьми. Такий висновок був наданий, однак він дійсно не завжди його дотримувався в силу своєї служби . Позивачка з приводу цієї обставини зазначила, що жодних перешкод ніколи не чинила відповідачу у зустрічах з дітьми, він сам не бажав з ними бачитись навіть у визначений органом опіки час. Згідно психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] , вихованку Тернопільського ЗЗСО І-ІІІ ст. від 07.03.2024 року, вбачається, що мати [PERSON] бере активну участь у житті дитини та дошкільному закладі групи, допомагає у організації заходів, відвідує збори, цікавиться навчанням дитини, відповідально ставиться до її виховання, організовує правильне проведення вільного часу, завжди готова до діалогу, любить і захищає дитину. [PERSON] психологічно захищена в родині, її люблять, може розраховувати на моральну підтримку рідних. Батько, [PERSON] , з сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з вихователем на зв`язок не виходив, успіхами дитини не цікавився. Свідок [PERSON] , допитаний судом за клопотанням відповідача, у судовому засіданні пояснив, що знайомий із сторонами, підтримував дружні стосунки із [PERSON] . [PERSON] проходить військову службу, часто буває у відрядженнях, тому не завжди може дотримуватись того графіку зустрічей з дітьми, який визначив орган опіки та піклування. Крім цього у нього погані стосунки із батьками [PERSON] . Свідок був очевидцем конфлікту [PERSON] із тестем, коли [PERSON] приїхав побачитись з дітьми. Тому [PERSON] , щоб уникнути цих конфліктів також не може бачити дітей стільки, скільки би того хотів. Зоряна не чинила перешкод у зустрічах з дітьми, однак по відношенню до [PERSON] вела себе так, що це зі сторони можна було розцінити про її небажання давати дітей батькові. Свідок [PERSON] , допитана судом за клопотанням позивачки, показала, що вона є бабусею позивачки. Відповідач бачив дітей ще до війни, не цікавиться ними, не дзвонить, не вітає з днем народження. Молодша донька його і не пам`ятає, як він виглядає. Старшій доньці може лише вислати зрідка смс повідомлення. Таку поведінку батька по відношенню до своїх дітей вважає недопустимою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.Так, даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. З висновку органу опіки та піклування Тростянецької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області №308 від 14.10.2024 р., вбачається, що після спілкування із батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , обстеження умов проживання та виховання дітей, дослідження всіх обставин відношення батьків до виконання своїх обов`язків та із врахуванням інтересів дітей, орган опіки та піклування прийшов до переконання про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав . Оцінюючи вище вказані докази в їх сукупності, суд вважає, що під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому. Так, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Судом під час розгляду справи встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] як батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , неналежно виконує покладені на нього батьківські обов`язки, недостатньо приймає участь у вихованні та утриманні своїх доньок, не цікавиться їх інтересами, потребами, своїми діями віддаляє від себе дітей, та не може в подальшому вимагати від них достатньої зацікавленості своєї участі в їх житті. Однак, із врахуванням характеристик відповідача, його службових навантажень в період воєнних дій в країні, суд вважає, що на даний час відповідача не можна вважати тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з ним сімейних відносин не відповідає інтересам дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дітей, вчиняв насильство по відношенню до них чи вчиняв інші подібні дії. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Крім поданих позивачкою доказів недостатньої батьківської уваги відповідача щодо своїх дітей повинні мати місце інші законні підстави для задоволення позову. Відтак, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дітей. Суд вважає, що позивачкою та її представницею не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останнього застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що він притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. З врахуванням цього суд, оцінюючи докази в їх сукупності, за наявних на даний час обставин не вбачає необхідності в позбавленні відповідача батьківських прав, погоджуючись при цьому з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його неповнолітніх дітей. Проте суд вважає необхідним, беручи до уваги, що виконання відповідачем батьківських обов`язків зводиться, в основному, лише до сплати аліментів, попередити його про необхідність змінити своє ставлення до виховання й утримання дітей, оскільки питання про позбавлення його батьківських прав може бути розглянуто повторно за наявності відповідних підстав та обставин. Згідно ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати на стороні позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed