Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

18.04.2025 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.09.2020 р. Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 1241. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у шлюбі, спільних дітей не мають. За доводами позивача, фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені: вони не ведуть спільного господарства, оскільки проживають окремо три роки. Проживати спільно більше не планують. Причиною розпаду сім`ї стало те, що у сторін кардинально різні погляди на життя, шлюб та сім`ю, ведення домашнього господарства, а також несумісні характери. На сьогоднішній день почуття любові, поваги і довіри один до одного втрачені. Шлюб існує формально, що не відповідає інтересам позивача. Тому збереження шлюбу і подальше спільне життя з відповідачем, на переконання [PERSON] , є неможливим. Справа передана головуючому судді 24.04.2025 р. 25.04.2025 р. отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суд Чернігівської області від 28.04.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 22.05.2025 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.05.2025 р., постановленої без оформлення окремим документом, розгляд справи відкладено на 04.06.2025 р. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату час і місце були повідомлені належним чином. Відповідач повідомлений в тому числі шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судова влада України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони 19.09.2020 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 6). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя. За позицією Чернігівського апеляційного суду, викладеною у постанові від 13.03.2024 р. (справа № 743/1755/23), пославшись на положення ч. 1 ст. 106 СК України, суд першої інстанції не звернув увагу на конструкцію цієї статті, якою передбачено можливість (а не обов`язок) подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу у разі відсутності неповнолітніх дітей. Отже, норми СК України передбачають як звернення подружжя до органів РАЦС з спільною заявою про розірвання шлюбу, так і звернення одного із подружжя до суду з позовом про розірвання шлюбу незалежно від того, чи є у подружжя неповнолітні діти та незалежно від того, що подружжя не заперечує проти розірвання шлюбу. Відтак з огляду на позицію суду апеляційної інстанції суд не встановлює у даній справі обставини відсутності предмета спору. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін. Крім того, позивач не просила надати строк на примирення, від відповідача таке клопотання теж не надходило. Тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Outcome: approved