Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

14 січня 2025 року до Носівського районного суду Чернігівської області за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] , у якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2568074 від 11 листопада 2021 року у розмірі 24098,19 грн, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2021 року між\~ товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2568074, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 7800,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Згідно з Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2568074, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умови кредитного\~ договору, не погасила заборгованість за кредитним договором у встановлений строк. 10 серпня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККЛУ-10082023. Відповідно до умов даного Договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги стосовно осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за Договором № 2568074 від 11 листопада 2021 року. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 24098,19 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту 7800 грн; заборгованості за відсотками 16298,19 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить суд задовольнити позов та стягнути із [PERSON] заборгованість\~\~\~\~ за\~\~ кредитним договором № 2568074 від 11 листопада 2021 року в розмірі 24098,19 грн, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2025 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд даної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 21 березня 2025 року. Ухвалою суду від 21 березня 2025 року розгляд справи відкладено до 09 червня 2025 року для здійснення повторного виклику відповідача. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання, у якому просила розгляд справи проводити без участі представника позивача, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а. с. 98). Відповідач, яка була належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи\~\~ шляхом\~\~ надсилання судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подала. Поштові конверти із судовими повістками про виклик відповідача повернулися на адресу суду без вручення із зазначенням причин повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне\~\~\~ рішення\~\~\~ на\~\~\~\~ підставі\~\~\~\~ наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач\~\~\~\~ належним\~\~\~\~ чином\~\~\~\~ повідомлений\~\~\~ про\~\~\~\~ дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач\~\~ не\~\~\~ з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 30 квітня 2025 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що 11 листопада 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договір № 2568074 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 договору) (а. с. 26-39). На підтвердження виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язань щодо перерахування коштів за вищевказаним кредитним договором надано повідомлення від провайдера, що надає послуги ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків про успішно проведені кошти в системі на рахунок позичальника, а саме: повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» № 1186-0403 від 04 березня 2024 року про успішне перерахування коштів у сумі 7800 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 119183243, призначення платежу: зарахування 7800 грн на карту [NUMBER] (а. с. 46). Так, відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор М010 для підписання кредитного договору № 2568074 від 11.11.2021 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу\~\~\~ кредит для задоволення споживчих (особистих) потреб на таких умовах: сума кредиту 7800,00 грн.; строк кредиту 30 днів (п. 1.3. договору); тип процентної ставки фіксована,\~\~\~ знижена\~\~\~ процентна ставка становить 0,70 % в день та застосовується відповідно до п. 4.1 цього договору; стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки;\~ - у межах нового строку кредиту, якщо відбувалася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п. 4. 1. договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація відповідно до п. 4. 2. договору (п. п. 1.4.2, 1.4.1 договору). Пунктом 4.2 договору визначено порядок автопролонгації строку кредиту. Так, сторони домовилися, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредитування наявна заборгованість за кредитом, та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1.-4.1.6. договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту ще на 15 календарних днів. Сторони погодили, що: - за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5.1 договору; - при застосуванні автопролонгації знижка, надана клієнту в рамках програми лояльності, анулюється та здійснюється автоматичний перерахунок процентів за користування кредитом за період, визначений п. 1.3 договору, за стандартною процентною ставкою та відбувається перерахунок загальної вартості кредиту. Результати таких перерахунків відображаються в особистому кабінеті. Загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Так, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. 10 серпня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № ККЛУ-10082023 (а. с. 48-55). Відповідно до умов даного договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», включно і до [PERSON] за договором № 2568074 від 11.11.2021\~\~\~\~ року,\~\~\~\~ що\~\~\~\~ підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № ККЛУ-10082023 від 10 серпня 2023 року (а. с. 56). Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 41-45), наданого позивачем за період з 11 листопада 2021 року по 10 серпня 2023 року, у відповідача накопичилася заборгованість за кредитом у розмірі 24098,19 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 7800 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 16298,19 грн. Жодних нарахувань після закінчення строку кредитування (120 днів) Кредитодавцем не здійснювалося. Позичальником [PERSON] не здійснювалося жодного платежу на погашення заборгованості. Станом на дату подачі позову загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, яку хоче стягнути позивач, становить 24098,19 гривень, а саме:- прострочена заборгованість за тілом кредиту 7800 гривень; - прострочена заборгованість за відсотками 16298,19 гривень. Указані обставини підтверджуються вищевказаними доказами. Разом з тим, будь-яких доказів того, що відповідач повернула кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять. Станом на день розгляду справи зобов`язання за кредитним договором належним чином відповідач не виконала. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснино в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір про надання кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 11 листопада 2021 року правочину. Доказів протилежного матеріали справи не містять, [PERSON] таких не надала. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій кредитний договір не був би укладений між сторонами, суд робить висновок, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача та відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі\~\~\~\~\~ № 234/7160/20\~\~\~\~\~ (провадження\~\~\~\~\~ № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідачу позивачем 02 січня 2025 року було надіслано письмову досудову вимогу (претензію) про погашення кредитної заборгованості за договором № 2568074 від 11 листопада 2021 року та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання, однак вказана вимога відповідачем виконана не була (а. с. 59, на звороті). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору про споживчий кредит суду не надала. Виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок про обґрунтованість вимог позивача та вважає за необхідне їх задовольнити. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved