Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

В січні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на утримання майна, обґрунтовуючи тим, що вона, [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] далі - Позивач) є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером-направлення. Іншими співвласниками вказаної квартири є відповідачі по справі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується ордером-направлення. Відповідачі з 2017 року по теперішній час не беруть участі в утримання житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує Позивач. У 2023 році було відкрите виконавче провадження № 71581084 щодо стягнення коштів з Позивача та Відповідачів. Постановою про закінчення виконавчого провадження № 2/357/670/23 від 22.03.2023, суд постановив стягнути 65 412,11 гривень. В свою чергу, Позивачем за вказаний період здійснено оплату, а саме «Білоцерківтепломережа» на опалення квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями виписки про розрахунок банку «ПУМБ» та довідка про відсутність заборгованості. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тому,\~ просила стягнути з Відповідачів [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Позивача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) по 16 353,03 грн з кожного на відшкодування понесених витрат на утримання майна ( а. с. 2-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а. с. 17) та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ). Згідно відповіді № 1033962 від 15.01.2025 та № 1034035 від 15.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 12.03.1996 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 23-24, 25 ). Згідно відповіді № 1034063 від 15.01.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, особу [PERSON] за вказаними параметрами не знайдено ( а. с. 26 ). 15 січня 2025 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 27 ). 14 лютого 2025 року за вх. № 8425, судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а. с. 28 ). З вказаних інформацій вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 12.03.1996 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 17 лютого 2025 року\~ прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] про відшкодування витрат на утримання майна. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання у справі на 12 березня 2025 року ( а. с. 29-30 ). В судовому засіданні 12 березня 2025 року позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в ній, просила вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 12.03.2025 позовні вимоги визнала, але зазначала про те, що вона не проживає за адресою реєстрації. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 12.03.2025 заперечувала проти позовних вимог, зазначала, що не проживає за адресою реєстрації, але підтвердила, що суму боргу за рішенням суду не сплачувала, при цьому зазначала, що суму боргу з заробітної плати стягувалося з її брата [PERSON] . Зазначене відображено у протоколі судового засідання від 12.03.2205 ( а. с. 34-41 ). За клопотанням [PERSON] , розгляд справи було відкладено до 07.04.2025 ( а. с. 41 ). За клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні оголошено перерву до 30.04.2025 ( а. с. 49-58). 30.04.2025 судом отримано за вх. № 23827 пояснення по справі від представника відповідача [PERSON] [PERSON] ( а. с. 62-66 ). В судовому засіданні 30.04.2025 було оголошено перерву до 05.06.2025 ( а. с. 67-71 ). В судове засідання 05.06.2025 сторони по справі не з`явились. 05.06.2025 за вх. № 31645 судом отримано від позивача [PERSON] заяву, в якій остання просила суд розгляд вказаної справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі ( а. с. 79 ). За вх. № 31686 від 05.06.2025 судом отримано заяву від представника [PERSON] [PERSON] , в якій просила судове засідання 05.06.2025 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на утримання майна проводити у її відсутність, при ухваленні рішення врахувати її пояснення, викладені в попередніх засіданнях ( а. с. 80 ). Також, 05.06.2025 за вх. № 31688 судом отримано заяву від [PERSON] , в якій просила судове засідання 05.06.2025 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат на утримання майна проводити у її відсутність, при ухваленні рішення врахувати її пояснення, викладені в попередніх засіданнях ( а. с. 81 ). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, але на адресу суду повернуся поштовий конверт, причина повернення вказана працівниками пошти, за закінченням терміну зберігання ( а. с. 78 ). Судові повістки направлялися відповідачам на адресу їх реєстрації, згідно отриманої інформації з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо\~ зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідачів. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду ( близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Окрім цього, судом враховано ту обставину, що відповідач [PERSON] приймала участь у даній справі, надавала свої пояснення, та відповідно, обізнана про наявність на розгляді в суді цивільної справи з вимогами, в тому числі і до неї. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65). ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23). Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27). Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, а також виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. \~ ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В свою чергу, позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. До того ж, судом враховано, що всі учасники судового розгляду в попередніх судових засіданнях надавали свої пояснення. Інших заяв та клопотань з боку учасники судового розгляду на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення учасників справи, наданих в попередніх судових засіданнях, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, з наявного в матеріалах справи ордеру-направлення за № 154 від 17.01.1996 року вбачається, що такий був наданий [PERSON] , працюючому на шинному заводі для проживання за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, площею 32,2 кв.м, склад сім`ї: [PERSON] , 1963 року народження (дружина ); [PERSON] , 1983 року народження (донька ); [PERSON] , 1988 року народження ( син ); [PERSON] , 1990 року народження (донька); [PERSON] , 1989 року народження ( донька ) ( а. с. 7 ). Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 5, 8, 10,\~ 23, 25, 28 ). Встановлено та не спростовано з боку учасників справи, що згідно судового рішення з позивача та відповідачів в солідарному порядку було стягнуто\~ на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованість за послуги постачання теплової енергії в сумі 51 577,08 грн, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів 10 085,80 грн, три відсотки річних в розмірі 3 749,223 грн, всього 65 412,11 гривень та на підставі вказаного судового рішення було відкрито виконавче провадження № 71581084. Постановою головного державного виконавця Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Яновською Інною Миколаївною від 27.06.2024, виконавче провадження з примусового виконання на підставі виконавчого листа № 2/357/670/23, виданого 22.03.2023 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було закінчено у зв`язку з повним його виконанням ( ВП 71581084 ) ( а. с. 17 ). Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка\~ № 80 від 16.09.2024, яка видана КП БМР «Білоцерківтепломережа», якою підтверджується відсутність заборгованості ( .с. 14 ). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач\~ [PERSON] зазначала, що вищевказану заборгованість за виконавчим листом № 2/357/670/23, про стягнення з неї та відповідачів в солідарному порядку на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» у загальному розмірі 65 412,11 гривень, нею було сплачено. На підтвердження сплати заборгованості, позивачем було долучено Виписки по рахунку банку «ПУМБ» про переказ Маленовською М.В. коштів за ВП № 71581084 з виконання виконавчого листа № 2/357/670/23, виданий 22.03.2023 на суму 44 079,82 грн та 28 249,97 грн ( а. с. 15, 16 ). Оскільки нею було виконано судове рішення та сплачено одноособово заборгованість в сумі 65 412,11 грн на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» у виконавчому провадженні 71581084, то просила стягнути на її користь по 16 353,03 грн з кожного з відповідачів на відшкодування понесених нею витрат на утримання майна. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В силу положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Обов`язок щодо сплати за спожиті послуги встановлений законом, не зважаючи на наявність або відсутність договірних відносин між сторонами. Зазначений обов`язок є грошовим зобов`язанням. Відповідно до приписів ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2). Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (ч.3). Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч.4). Згідно зі ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч.1). Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці (ч.2). Отже, солідарна відповідальність - це відповідальність кількох боржників перед одним кредитором. При цьому у кредитора є право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі, або частковому від усіх боржників одночасно, або від когось одного. Кредитор фактично має можливість обирати за рахунок кого буде погашено борг. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. При цьому судом враховано, що відповідачі хоча і зареєстровані за адресою реєстрації та проживання позивача, але у спірній квартирі не проживають, разом з тим, оскільки послугами, вартість яких залежить не від кількості осіб, які ними користуються, а від площі квартири, є послуги з теплопостачання, відповідачі повинні нести витрати разом з позивачем. Такої правої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 ( провадження № 61-18650св20). Враховуючи те, що на підставі судового рішення з позивача та відповідачів в солідарному порядку було стягнуто заборгованість на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» за послуги постачання теплової енергії в сумі 51 577,08 грн, суму на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів 10 085,80 грн, три відсотки річних в розмірі 3 749,223 грн, всього 65 412,11 гривень, яку сплатила позивача, остання має право вимагати від інших боржників частину їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Відповідачі у справі не спростували доводи позивача та не надали доказів тому, що ними саме за виконавчим провадженням 71581084\~ було сплачено заборгованість ( повністю або частково ). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу, відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що за вищевказаним виконавчим провадженням ( ВП 71581084 ), нею не було сплачено жодної суми. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Окрім цього, посилання\~ відповідачів ( представника [PERSON] ), що відповідачем [PERSON] здійснювалися погашення, суд не приймає до уваги, оскільки як було становлено в судовому засіданні, такі погашення здійснювались зовсім за іншими виконавчими провадженнями. Тому, оскільки солідарна заборгованість позивача та відповідачів перед КП БМР «Білоцерківтепломережа» згідно судового рішення складала 65 412,11 грн, а як встановлено та зазначено вище\~ позивач вказану суму сплатила, то з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню по 16 353,03 грн ( 65 412,11 грн : 4 боржника ), тобто\~ решти кожного із солідарних боржників у рівній частці. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved