Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

31 січня 2025\~року представник позивача [PERSON] адвокат Конюшенко І.Д., через систему «Електронний суд» подала \~матеріали позовної\~ заяви до Державного підприємства\~«Вугільна\~компанія\~«Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. Згідно позовних вимог просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на користь позивача 181 680 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань. В обґрунтування позову зазначено, що з ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] перебував у трудових відносинах. З 30.06.2000 року прийнятий на підприємство ДХК «Краснолиманська» заступником механіка дільниці підземним з повним підземним робочим днем в шахті. 11.10.2023 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Наказ № 1439/к від 11.10.2023 року. 25.09.2023 року складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено професійні захворювання: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІІ ст.) помірна ступінь зниження слуху. 2. Пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. фаза загострення, ЛН ІІ ст. прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН ІІст.(другого ст.). Захворювання професійні встановленні вперше. 11.10.2023 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Було встановлено ступінь втрати професійної працездатності первинно за сукупністю 60% з них 40% пневмоконіоз, 20% - хронічна с/н приглухуватість. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі. За висновками про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва. Рекомендовані заходи щодо поновлення працездатності спостерігання та лікування у профпатолога, пульмонолога, ЛОР-лікаря, сімейного лікаря, стаціонарне лікування. Вважає, що умовами виробництва заподіяна моральна шкода, яка не нараховувалась та не виплачувалась. На даному підприємстві позивач має стаж роботи 20 років та 6 місяців. Весь період в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 Акту П-4, професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фібро генної дії та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів), та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів (гідропилопридушення застосовувалось не на усіх ланках технологічного процесу). Тому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, параметри яких перевищували допустимі. Таким чином, робота на користь підприємства була зі значним перевищенням гранично допустимих норм. Починаючи з 2018 року позивач перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря, та з 2020 року перебуваю на «Д» обліку у лікаря сурдолога. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Внаслідок професійних хвороб з`явився кашель, задишка при фізичному навантаженні, біль в грудній клітки, став відчувати загальну слабкість, головний біль, підвищена втомлюваність, зниження слуху, шум в голові. Наслідки профзахворювань суттєво погіршили загальний стан здоров`я позивача. Був вимушений досить часто проходити курс лікування, змушений обмежувати себе в рухах, бо трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини спричиняють моральні страждання. Багато років позивач виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів. Праця в шахті була надважка, але позивач вимушений був працювати, оскільки має гірничу спеціальність та і оплата роботи підземного робітника задовольняла потреби та основні потреби сім`ї. Професійні хвороби, позначились на здібностях, не під силу важка чоловіча робота. Не доступний і активний відпочинок, зайняття спортом, навіть для підтримання тіла у формі, оскільки одразу відчуває біль та задуху. Позивач має мати [PERSON] , 1942 року народження, яка є особою похилого віку та потребує допомоги за віком та станом здоров`я, але позивач через професійні захворювання сам став людиною з обмеженими можливостями, не зважаючи на свій вік. З роботи звільнений через стан здоров`я, таким чином, доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, що суттєво позначається на психологічному стані, тому вважаю за необхідне звернутись з даною позовною заявою. Зазначив, що пневмоконіоз - це невиліковне і незворотнє захворювання, специфічних методів лікування пневмоконіозів немає і єдиний спосіб захисту від нього запобігання вдихання пилу. Як вбачається з Акту по формі П-4, підприємство не забезпечило безпечних умов роботи, що привело до відповідних наслідків для позивача. Викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, [PERSON] отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя і як наслідок якість життя. Просить стягнути з відповідача Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на мою користь 181 680 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу в результаті професійних захворювань. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 року, цивільну справу №208/1599/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Ухвалою судді від 04.02.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, адвокат Конюшенко І.Д. подала до суду заяву, у якій просить розглядаи справу за відсутності позивача, прийняти заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання сповіщені належним чином, правом на подачу відзиву не скористались. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.280,281,\~282\~ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. \~ \~ \~ \~Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 30.06.2000 року прийнятий на підприємство ДХК «Краснолиманська» заступником механіка дільниці підземним з повним підземним робочим днем в шахті (Наказ № 736/ к від 30.06.2000 року). На підставі Наказу Мінпаливенерго України від 05.11.2001 року № 535 ДХК «Краснолиманська» перейменована в Державне підприємство «Вугільна Компанія «Краснолиманська». 23.11.2004 року звільнився за ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. З 23.01.2006 року прийнятий начальником дільниці підземним з повним робочим днем в шахті (Наказ № 112/к від 23.01.2006 року). 03.03.2008 року звільнився за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 334/к від 03.03.2008 року. З 02.11.2009 року прийнятий електрослюсарем підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті (Наказ № 2476/к від 02.11.2009 року). 30.03.2021 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України (Наказ №668/к від 30.03.2021 року). З 31.03.2021 року прийнятий начальником дільниці підземним з повним робочим днем в шахті. Наказ № 670/к від 31.03.2021року. 11.10.2023 року звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України (Наказ № 1439/к від 11.10.2023 року). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.09.2023 року, форми П-4, хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пил, переважно фіброгенної дії та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захису від пилу та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, параметри яких перевищили допустимі. Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №091099 від 11.10.2023 року, [PERSON] при первинному обстежені встановлено 60% професійної працездатності. Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААВ №541765, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності безтерміново. Відповідно до медичного висновку ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва академії медичних наук України» від 01.09.2023 року №3065, [PERSON] дає наступні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (ІІІ ст.) помірна ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] . Пневмоконіоз, ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. фаза загострення, ЛН ІІ ст. прикореневий і базальний пневмофіброз, ЛН ІІст.(другого ст.)- захворювання професійні. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав. Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того,\~статтею 46 Конституції України\~закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Згідност.\~4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Так, відповідно ч. 1-4\~ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Хронічне захворювання позивач [PERSON] отримав під час виконання ним трудових обов`язків, а ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.09.2023 року, форми П-4, хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пил, переважно фіброгенної дії та генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захису від пилу та незабезпеченістю засобами індивідуального захисту від шуму, виконанням не в повному обсязі протипилових заходів [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, параметри яких перевищили допустимі. На підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з хворобами, які отримані внаслідок професійного захворювання, позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманими травмами. Виходячи із наведених вище обставин, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ДП «ВК «Краснолиманська». Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Разом з тим, суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 25.09.2023 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, під впливом виробничого середовища та трудового процесу, рівні концентрації яких перевищували допустимі параметри. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі № 212/754/18, сам по собі факт отримання позивачем ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків, який встановлено актом про нещасний випадок на виробництві та висновком МСЕК, є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено у сукупності 60% втрати професійної працездатності через професійе захворювання та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач [PERSON] зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок, беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення. Оскільки його зарплата повністю забезпечувала потреби його сім`ї, а на теперішній час, у зв`язку із втратою працездатності, він втратив можливість заробляти на потреби родини. Наявність у позивача хронічних захворювань, змушують його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання і позначається на його психологічному стані. Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: захворювання бронхів і легень приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним частково задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши на користь позивача [PERSON] з «ДП «ВК «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 100 000 гривень. Відповідно до пункту «а» підпункту\~164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України\~зі змінами, внесеними згідно із\~Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23.05.2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю. Згідно п. 2 ч. 5\~ст. 265 ЦПК України\~резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами\~статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач [PERSON] , в порядку п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п. п. 2, 1 ч. 2\~ст. 4 вказаного закону\~розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з ДП «ВК «Краснолиманська» - 1000,00 гривень. Відповідно до ст. ст.153,237-1 КЗпП України,

Outcome: partial