Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи. У грудні 2024 року до Київського районного суду м.\~Одеси з позовом звернувся [PERSON] , поданим в його інтересах представником Макаровим Ігорем Михайловичем, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі також відповідач-1, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 79\~488 грн. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог позивач\~зазначив,\~що наразі\~майнова шкода\~(збитки),\~заподіяна в\~результаті ДТП,\~яка мала\~місце у\~липні 2024\~року,\~відшкодована йому\~частково страховою\~компанією у\~розмірі 33\~296,21\~грн.\~Водночас,\~згідно з\~висновком транспортно-товарознавчого\~дослідження,\~проведеним на\~замовлення позивача,\~вартість відновлювальних\~ремонтних робіт\~пошкодженого автомобіля\~становить 112\~784,02\~грн.\~Отже,\~додатково підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача\~79\~488\~грн майнової\~шкоди та\~4\~000 грн додаткових витрат, пов`язаних із залученням експерта. У відзиві на позов представник ПрАТ «СК\~«ПЗУ Україна»Волошко І.С. зазначив, що страхова компанія здійснила страхову виплату позивачу відповідно до ремонтної калькуляції вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу в розмірі 33\~296,21 грн (без ПДВ). У подальшому, під час судового розгляду, позивачу страховою компанією додатково здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 53\~310,47 грн, що в сукупності складає розмір заподіяної майнової шкоди відповідно до висновку транспортно-товарознавчого дослідження, проведеного на замовлення позивача. Отже вважає, що відсутній предмет спору відносно страхової компанії, тому в задоволенні позову просив відмовити. Щодо підставності відшкодування додаткових витрат свою позицію не висловив. У разі задоволення позову просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 25.02.2025 у справі як співвідповідача (відповідача-2) залучено [PERSON] , виключивши його зі складу учасників справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору. Ухвалою суду від 25.02.2025 заяву позивача про зміну предмету позову прийнято до розгляду. Ухвалено позовні вимоги вважати викладеними в такій редакції: - зменшити розмір позовних вимог та стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» судовий збір у розмірі 949 грн; витрати, пов`язані з проведенням експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 3\~136 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн; - стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, спричинену в результаті ДТП, у розмірі 24 433 грн; судовий збір у розмірі 262 грн; витрати, пов`язані з проведенням експертного транспортно-товарознавчого дослідження у розмірі 864 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. У відповіді на відзив представник позивача Макаров І.М. зазначив, що усі позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами. Інших заяв по суті справи до суду не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.12.2024 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Судові засідання призначалися на 20.01.2025 та 04.02.2025. Ухвалою суду від 04.02.2025 розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.05.2025 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 10.06.2025. У судовому засіданні, 10.06.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Інші учасники справи до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що відповідно до полісу страхування №\~ЕР.218878826 від 12.01.2024 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] як власника автомобіля марки «Hyundai Н-1», н.з. [NUMBER] , з такими умовами: страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 320\~000 грн, за шкоду, заподіяну майну 160\~000 грн, франшиза 0 грн, до керування автомобіля допущені інші особи. 25.07.2024, близько 17 год 45 хв, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyundai Н-1», н.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Фонтанська дорога в м.\~Одесі, поблизу буд.\~№\~26, допустив порушення п.\~13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної відстані, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2024 у справі №\~522/13245/24 винуватим у вказаній ДТП визнано водія [PERSON] . Згідно з ремонтною калькуляцією №\~45128 від 20.08.2024, розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», н.з.\~ [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, становить 33\~296,21\~грн (без з ПДВ). Вартість відновлювального ремонту становить 43\~208,23 грн. Указана ремонтна калькуляція не підписана. 23.08.2025 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно страхового акта №\~45128/1 та розпорядження №\~45128/1/1 на рахунок позивача перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 33\~296,21\~грн (без ПДВ), що підтверджується копією платіжної інструкції від 23.08.2024 №\~00124596. Сторони факт здійснення цього платежу та його розміру не оспорювали. Відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи №\~7823 від 24.09.2024, проведеної судовим експертом Федотовим Ф.В. на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Daewoo Lanos», н.з.\~ [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка мала місце 25.07.2024, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 88\~351,84\~грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Lanos», н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка мала місце 25.07.2024, становить 112\~784,02\~грн. У подальшому, 25.12.2024 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно страхового акта №\~45128/2 та розпорядження №\~45128/2/1 на рахунок позивача додатково перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 53\~310,47 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 25.12.2024 №\~00133031. Сторони факт здійснення цього платежу та його розміру не оспорювали. Отже, з аналізу заяв по суті справи та наданих сторонами доказів, на їх підтвердження, випливає, що сторони не заперечують факт ДТП, винуватість відповідача-2, заподіяння пошкоджень автомобілю марки «Daewoo Lanos», н.з. [NUMBER] , та здійснення часткового страхового відшкодування, однак позивач не згоден з розміром такого відшкодування, що стало підставою для звернення з цим позовом до страхової компанії та винуватця ДТП. Мотиви прийнятого рішення. Надаючи правову кваліфікацію встановленим обставинам, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП за участі застрахованих транспортних засобів, врегульовані положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №\~1961-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі також Закон №\~1961-IV), а також приписами ЦК України. При цьому, застосовуючи правові норми до спірних правовідносин та визначаючи їх зміст шляхом тлумачення, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (п.\~45, рішення ЄСПЛ від 06.12.2007, справа «Воловік проти України», заява №\~15123/03). Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.\~1 ст.\~2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1,\~2 ст.\~15 ЦК України). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.\~6 Закону №\~1961-IV). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п.\~22.1 ст.\~22 Закону №\~1961-IV). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст.\~29 Закону №\~1961-IV). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.\~1 ч.\~2 ст.\~22 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.\~2 ст.\~1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.\~5 ст.\~1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч.\~1 ст.\~1188 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.\~1 ст.\~1192 ЦК України). Водночас, приписами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З кумулятивного аналізу приписів Закону №\~1961-IV та норм ЦК України логічно випливає, що обов`язок особи, відповідальність якої застрахована, щодо відшкодування шкоди потерпілій особі носить субсидіарний (додатковий) характер. При цьому особа, відповідальність якої застрахована, як винуватець ДТП, здійснює виплати на користь потерпілої особи в розмірі фактично понесених витрат на відновлення транспортного засобу без врахування фізичного зносу тільки у разі, якщо вони перевищують страхову суму (максимальний розмір страхового відшкодування заподіяної майнової шкоди з урахуванням фізичного зносу) та за наявності доказів її фактичного розміру. У цій частині норми Закону №\~1961-IV щодо відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою відповідальність, є спеціальними нормами відносно приписів норм ЦК України та підлягають переважному застосуванню до спірних правовідносин. Як установлено судом, страховою компанією (відповідач-1) позивачеві частково відшкодовано вартість майнової шкоди (збитку), з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в розмірі 86\~606,68 грн (без ПДВ) (33 296,21 + 53 310,47). При цьому, розмір ПДВ в сумі 1\~745,16 грн може бути відшкодований страховою компанією після надання документів позивачем, які підтверджують придбання запчастин та робіт у платника ПДВ по факту. Отже, відповідач-1 свої зобов`язання в межах страхового відшкодування виконав перед позивачем у повному обсязі. Будь-яких вимог по суті спору після зміни обсягу позовних вимог до відповідача-1 позивачем не заявлено. Відтак відсутні підстави для задоволення інших (похідних) вимог щодо відшкодування судового збору, додаткових витрат на залучення експерта та судових витрат зі сплати правничої допомоги з відповідача-1. Натомість відповідач-2 несе субсидіарну відповідальність, отже він повинен відшкодувати позивачеві вартість запчастин та робіт для відновлення пошкодженого ТЗ понад суму страхового відшкодування в розмірі 24\~432,18 грн (112\~784,02 88\~351,84). Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у справі №\~6-691цс15 (постанова від 02.12.2015), у справі №\~759/7787/18 (постанова від 22.04.2021). Щодо додаткових витрат. До вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються витрати власника КТЗ, пов`язані з транспортуванням, зберіганням КТЗ, оплатою за експертні дослідження, поштовими витратами, з викликом сторін для технічного огляду КТЗ та іншими витратами. У разі визначення вартості матеріального збитку враховується фактичний технічний стан складових частин КТЗ до події (ДТП, страховий випадок, стихійне лихо, протиправні дії, розукомплектування тощо) (п. 8.4. «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №\~142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159). Отже, відшкодування додаткових витрат, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з ДТП та процесом відновлення пошкодженого автомобіля, стягуються додатково з винуватця ДТП в порядку ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, оскільки полісом обов`язкового страхування вони не покриваються. Згідно з платіжною інструкцією №\~СВ08726695/1 від 20.09.2024 судовому експерту ФОП [PERSON] за проведення транспортно-товарознавчого\~дослідження та\~визначення вартості\~матеріального збитку,\~завданого власнику\~автомобіля марки\~«Daewoo\~Lanos»,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~пошкодженого внаслідок\~ДТП,\~яка мала\~місце 25.07.2024,\~здійснена оплата в розмірі 4\~000 грн. Означені додаткові витрати підлягають стягненню з відповідача-2 на користь позивача. Висновки суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 4 ст.\~82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Проаналізувавши заяви по суті справи та надані учасниками докази на їх підтвердження, у поєднанні із застосованими нормами права, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами розмір завданої шкоди (збитків) у результаті ДТП та підставності їх відшкодування відповідачем-2. При цьому, встановлена судом загальна сума, яка підлягає до відшкодування відповідачем-2 (винуватцем ДТП) на користь потерпілого (позивача) в розмірі 24\~432,18 грн, на думку суду, не становить для нього надмірного тягаря, є справедливою та співмірною із заподіяною шкодою. Підстав для задоволення позову відносно відповідача-1 не вбачається з огляду на викладене вище. Іншого перед судом не доведено. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №\~4909/04, рішення від 10.02.2010). Отже суд, надавши відповідь на основні аргументи сторін, які відносяться до предмету спору, та обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, указаний в заявах по суті справи, які не стосуються предмету спору. Судові витрати. За приписами ч.\~1,\~3 ст.\~133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України). Позовні вимоги до відповідача-1 та відповідача-2 виокремленні та не носять солідарного характеру. Судовий збір у цій справі сплачено позивачем у розмірі 1\~211,20 грн за позовну вимогу майнового характеру до відповідача-1. Оскільки позовна вимога до відповідача-1 не підлягає задоволенню, відтак сума судового збору сплачена позивачем в означеному розмірі не підлягає відшкодуванню. Натомість, під час залучення відповідача-2 та збільшення позовних вимог позивачем, судовий збір останнім не сплачувався. Оскільки позовні вимоги до відапоча-2 підлягають задоволенню, відтак судовий збір в розмірі 1\~211,20 грн як за позовну вимогу майнового характеру необхідно стягнути на користь держави з відповідача-2. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зауважує, що до позовної заяви долучено договір про надання правничої допомоги №\~05/08/2024 від 26.08.2024, укладений між [PERSON] (позивач) та Адвокатським бюро «Макаров та партнери». Обсяг та оплату наданих послуг не підтверджено. Водночас у позовній заяві визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в розмірі 20\~000 грн. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.\~8 ст.\~141 ЦПК України). Таке процесуальне застереження зроблене представником позивача у позовній заяві. Отже питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу наразі судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: partial