Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

16 грудня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1814692 в розмірі 20 024 грн., судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000 грн. В обґрунтуванні\~позову посилається\~на те,\~що 03\~березня 2020\~року між\~ТОВ «Мілоан»\~та [PERSON] \~укладено кредитний\~договір №\~1814692\~за умовами\~якого позикодавець\~надав відповідачу\~грошові кошти\~у розмірі\~8\~000\~грн.\~Договір підписано\~електронним підписом\~позичальника.\~Позикодавець свої\~зобов`язання за\~договором позики\~виконав у\~повному обсязі\~та надав\~відповідачу кошти\~у розмірі\~8\~000\~грн.\~шляхом їх\~перерахування на\~банківський рахунок\~відповідача. 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03/10, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «Діджи Фінанс». 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1814692 від 03 березня 2020 року. Відповідно до Реєстру прав вимог до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20 0024 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8\~000 грн., заборгованість за відсотками 12\~024 грн. Відповідач не виконує свої обов`язки та не повертає наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором № 1814692 від 03 березня 2020 року. Ухвалою суду від 16 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. 12 лютого 2025 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву в якому вказує, що дійсно укладала кредитний договір з ТОВ «Мілоан» 03 березня 2020 року, строк виконання договору 02 квітня 2020 року. Таким чином строк звернення до суду закінчується 03 квітня 2023 року. Позивач звернувся до суду 14 грудня 2024 року. На підставі викладеного відповідачка просить застосувати строки позовної давності. Позивач в судове засідання не з`явився. 14 лютого 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення. Причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1814692. Позичальнику надано позику у сумі 8 000 грн. строком на 30 днів, дата повернення кредиту 02 квітня 2020 року.(а.с.45-50) Згідно детального\~розрахунку заборгованості\~по позичальнику\~ [PERSON] \~згідно \~кредитного договору\~№ 1814692\~року \~за період\~з 03\~березня 2020\~року по\~01\~червня 2020\~року та\~платіжного доручення\~№ 16067989,\~встановлено,\~що відповідач\~отримав надані\~йому позикодавцем\~коштами,\~але має\~заборгованість на\~загальну суму\~20\~024\~грн.,\~яка складається\~з:\~8\~000\~грн.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~12\~024\~грн.\~ заборгованість\~за нарахованими відсотками. (а.с.24,25,61) Тобто, факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено копією платіжного доручення № 16067989 від 03 березня 2020 року по перерахування на користь [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» згідно договору 1814692 у сумі 8\~000 грн.(а.с.61) Крім того, факт укладення договору та невиконання відповідачем умов кредитного договору через відсутність грошових коштів, відповідач не заперечує та вказує про це у своєму відзиві. Згідно договору факторингу №03/10 від 09 жовтня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс»\~укладено договір, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «Діджи Фінанс».(а.с.32-38) Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 03/10 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло статус кредитора до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1814692 від 03 березня 2020 року на суму 20\~024 грн. (а. с. 23). Згідно договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Пінг-Понг» та ТОВ «Діджи Фінанс»\~укладено договір, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «Пінг-Понг».(а.с.52-56) Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло статус кредитора до боржника [PERSON] за кредитним договором № 1814692 від 03 березня 2020 року на суму 20\~024 грн. (а. с.22). Відповідно до положень частини першої статті 2\~ЦПК України завданням\~цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ст. 15\~ЦК України кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1ст. 16\~ЦК України кожна\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши усі докази, та беручи до уваги підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими первісний кредитор правонаступником якого є позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти. Відповідно до ст. 526\~ЦК України зобов`язання\~має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611\~ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч. 1ст. 638\~ЦК України істотними\~умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст.625\~ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1\~статті 1078 ЦК України\~встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані копії договорів факторингу № 03/10 від 09 жовтня 2020 року та № 1/15 від 24 січня 2022 року містять підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги. Суд вважає, що копії договорів факторингу № 03/10 від 09 жовтня 2020 року та № 1/15 від 24 січня 2022 року та витяги з додатків до договору факторингу № 1/15, № 03/10 є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Згідно ст. 1049\~ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1ст. 1050\~ЦК України якщо\~позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього\~Кодексу. Відповідно до змісту ст.\~610,\~612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 525 ЦК України передбачена\~недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598\~ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, в порушення умов договору позики, а також вимог ст.\~509,526,1054 ЦК України відповідач\~зобов`язання за вищевказаним договором не виконав. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] має заборгованість на загальну суму 20 024 грн., яка складається з: 8 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12\~024 грн. заборгованість по відсотках. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги на наданий розрахунок боргу, судом не встановлено. Як вбачається зі змісту матеріалів справи, відповідач не виконав своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка у нього виникла, добровільно у повній мірі на час розгляду справи ним не погашена ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості відповідачем надано не було. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжується на строк його дії. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжено і діяв на момент звернення до суду позивача з даним позовом. Суд встановив, що з даним позовом позивач звернувся до суду 16 грудня 2024 року та, заявляє вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 03 березня 2020 року по 01 червня 2020 року, які охоплюються строком позовної давності з урахуванням продовження такого строку на час дії воєнного стану. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для\~застосування строків позовної давності. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь\~ТОВ «ФК «Пінг-Понг»\~заборгованість за кредитним договором № 1814692 від 03 березня 2020 року у сумі 20\~024 грн. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача, адвокатом Білецьким Б.М., на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката надано Договір № 43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, укладений між адвокатом Білецьким Б.М. та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» в особі директора Ланового Є.М., детальний опис робіт виконаних адвокатом Білецьким Б.М. на суму 6\~000 грн., Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 11 листопада 2024 року із зазначенням суми гонорару - 6\~000 грн. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6 000 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved