Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

21 травня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 26 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Вишнівською міською радою Києво-Святошинського району Київської області було зроблено відповідний актовий запис №223 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2016 року. [INFO] у сторін народилася донька, [PERSON] , про що 23 травня 2017 року Виконавчим комітетом Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області складено відповідний актовий запис № 21 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2025 року у справі № 369/20823/24 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач також посилається на те, що відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, на будь-які досудові способи врегулювання даного питання не йде, у зв`язку із чим, позивач просила суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Дитина має статус «дитина з інвалідністю до 18 років» позивач являється законним представником дитини з інвалідністю, згідно посвідчення виданим УСЗК серія [NUMBER] від 29.03.2018р. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовної заяви не заперечував. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 26 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Вишнівською міською радою Києво-Святошинського району Київської області, між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 26 серпня 2016 року, про що Виконавчим комітетом Вишнівською міською радою Києво-Святошинського району Київської області 26 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис № 223. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії серії [NUMBER] , виданого 23 травня 2017 року Виконавчим комітетом Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис № 21). Згідно посвідчення [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 29 березня 2018 року УСЗН Києво-Святошинським РДА [PERSON] має статус «Дитина інвалід до 18 років», а також позивач являється законним представником дитини з інвалідністю. Малолітня дитина перебуває на утриманні позивача та проживає разом з нею за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/006519389 від 19 травня 2025 року. На даний час сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. У відповідача не має малолітніх дітей на утримання яких би він сплачував аліменти. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1-3\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За положеннями ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1\~ст. 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивачка зазначила, що відповідач зобов`язаний на рівні із нею матеріально забезпечувати дітей. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. По змісту ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи позицію відповідача, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи що спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, враховуючи вік дитини, суд прийшов до переконання, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 8\~000, 00 грн., щомісячно до досягнення дитини повноліття, оскільки такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини, рівності сторін в їх обов`язку щодо утримання та можливості відповідача сплачувати такий розмір аліментів Відповідно до норми ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 21 травня 2025 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити. При зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Тому з відповідача слід стягнути 1 211,20 грн. судового збору в дохід держави. Відповідно до ст. ст. 141, 180, 182, 183, 185, 191 СК України, та,

Outcome: approved