Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

У листопаді 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що 01.10.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова групах (Страховик, Позивач) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» було укладено Договір добровільного страхування майна № 10-0101-18-00015 (далі - Договір). Предметом Договору, зокрема, є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням розпорядженням майном - приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 9. 03.04.2019 із застрахованим майном Страхувальника, трапилася страхова подія затоплення приміщення водою. Згідно акту № б/н складеного 04.04.2019 комісією складено із фахівців обслуговуючої дільниці ЖЕД «Липкижитлосервіс», 03.04.2019 року о 02:00 годин в будинку 9 по бульвару Лесі Українки в приміщенні ПрАТ «Страхова компанії «Універсальна» трапилось залиття. Залиття сталося з вище розташованої квартири [ADDRESS] внаслідок пориву гнучкого шлангу ХВП у ванній кімнаті до змішувача на умивальник після вхідної запірної арматури на квартиру. В результаті затоплення приміщення Страхувальнику було завдано матеріальної шкоди у розмірі 41771,00 грн (оздоблення приміщення) та 17218,00 грн (рухоме майно). 07.04.2019 Страхувальник звернувся до Позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На виконання умов Договору страхування позивач здійснив виплат страхового відшкодування Страхувальнику в розмірі 48989,00 грн, що підтверджується Страховим актом № ДКЦВ 17603 від 12.06.2019, розрахунком остаточної суми страхового відшкодування № ДКЦВ 17603 від 12.06.2019, платіжним дорученням про сплату суми страхового відшкодування. Відтак, позивач вважає, що майнова шкода, яка була завдана ПрАТ «Страхова компанії «Універсальна» за адресою м. Київ, бул. Лесі Українки 9, внаслідок неправомірних дій відповідачів, які полягають у неналежному догляді за власним майном: недбалим відношенням до сантехнічних приладів, розташованих в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з чим відповідачі повинні відшкодувати суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 48989,00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву до суду не надали, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідачі про час, дату і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, однак судова кореспонденція повернулася до відправника без вручення адресату. Заяви з процесуальних питань або по суті від відповідачів не надходили до суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд встановив, що 01.10.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова групах (Страховик, Позивач) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» було укладено Договір. Предметом Договору, зокрема, є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням розпорядженням майном - приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Лесі Українки 9. 03.04.2019 із застрахованим майном Страхувальника, трапилася страхова подія затоплення приміщення водою. Згідно акту № б/н складеного 04.04.2019 комісією із фахівців обслуговуючої дільниці ЖЕД «Липкижитлосервіс», 03.04.2019 року о 02:00 годин в будинку 9 по бульвару Лесі Українки в приміщенні ПрАТ «Страхова компанії «Універсальна» трапилось залиття. Залиття сталося з вище розташованої кв № 97 внаслідок пориву гнучкого шлангу ХВП у ванній кімнаті до змішувача на умивальник після вхідної запірної арматури на квартиру. В результаті затоплення приміщення Страхувальнику було завдано матеріальної шкоди. Розмір заподіяної матеріальної шкоди згідно Звіту № б\\н від 08.05.2019 про розмір матеріального збитку становить 41771,05 грн (оздоблення приміщення) та 17218,65 грн (рухоме майно). 07.04.2019 Страхувальник звернувся до Позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивач визнав випадок страховою подією. На виконання умов Договору страхування Позивач здійснив виплат страхового відшкодування Страхувальнику в розмірі 48989,00 грн, що підтверджується Страховим актом № ДКЦВ 17603 від 12.06.2019, розрахунком остаточної суми страхового відшкодування № ДКЦВ 17603 від 12.06.2019, платіжним дорученням про сплату суми страхового відшкодування. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про страхування» визначено, що страховиками (страховиками-резидентами), є: фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно із Законом України «Про господарські товариства», з урахуванням того, що учасників кожної з таких фінансових установ повинно бути не менше трьох, та інших особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про страхування» страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Таким чином, за загальним правилом, учасниками правовідносин, які виникають з договору добровільного страхування, є страховик (фінансова установа) та страхувальник (юридична особа та дієздатна фізична особа). Згідно з частинами 2, 16 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 ЗУ «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Так, згідно частини 1 статті 1166 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Частиною 2статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Абзац 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, визначає таким доказом у разі залиття, аварії квартир саме акт, форма якого визначена в Додатку 4 до відповідних Правил. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Однак варто вказати, що конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, відповідно до якої не позивач доводить наявність вини відповідача у заподіянні йому шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. З врахуванням зазначеного вбачається, що предметом даного позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди, у вигляді сплаченого страхового відшкодування у розмірі 48989,00 яка була завдана відповідачами, так як, у відповідності до відповіді з КП КМР «КМ БТІ» від 02062/14-8721 (И-2020) від 07.08.2020 квартира за адресою [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] . Суд, на підставі наявних доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення з осіб, які завдала шкоди виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування, оскільки доводи позивача є обґрунтованими та є не спростованими стороною відповідачів. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів.

Outcome: approved