Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

03 червня 2025 року представник [PERSON] звернувся до суду через електронні підсистему «Електронний суд» з клопотання в інтересах\~ [PERSON] про\~стягнення судових\~витрат в якому просив суд винести додаткове рішення про розподіл судових витрат стягнення витрат на правову допомогу та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 16\~000,00грн. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання юридичних послуг від 11 травня 2024 року, відповідно до п.1 Додатку №1 від 18.09.2024 року за правову допомогу, передбачену в п.п.1.1 Договору замовник сплачує виконавця винагороду з розрахунку 500,00грн. за годину роботи. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг виконавцем надано послуг замовнику на суму 16\~000,00грн. 05 червня 2025 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та заперечення в стягненні витрат на правову допомогу, в яких зокрема зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу а не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139, ч.3 ст.141 ЦПК України. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 (провадження №61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 (провадження №61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Представник [PERSON] подав до суду заяву про перегляд заочного рішення в якій зокрема було поставлено питання стягнення з позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 5000грн. (а.с.47-51), надав докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00грн. (а.с.54, 55). Зокрема, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт за Договором про надання юридичних послуг від 15.05.2025 року, квитанції. 08 вересня 2023 року до суду звернувся [PERSON] , уточнивши 12 жовтня 2023 року заявлені позовні з позовом до [PERSON] ,\~третя особа\~Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди та просив суд стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди, в розмірі 72\~125,42грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000грн. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року уточнений позов\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~третя особа\~Приватне акціонерне\~товариство «Страхова\~компанія «ПЗУ\~Україна» про\~відшкодування шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у загальному розмірі 62\~125,42грн., моральну шкодуу розмірі 5000грн. та судові витрати по справі: витрати пов`язанні з проведенням експертизи в розмірі 5500,00 грн., сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом в розмірі 1073,60 грн. На підставі вказаного заочного рішення були відкриті виконавчі провадженні №74965548, 74965589 та 74965641, та під час дії виконавчих проваджень було стягнуто за період з 21.05.2024 року по 02.10.2024 року 42\~600,00 грн., що підтверджується долученими до заяви копіями платіжних інструкцій. 29 травня 2024 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення та просив суд скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2024 року та призначити справу до повторного розгляду. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року задоволено, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Позивач та його представники неодноразово уточнювали заявлені позовні вимоги, останній раз 05 листопада 2024 року позивач уточнив позов, в якому замінив відповідача [PERSON] на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» та просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 137\~692,62 грн., доплату страхового відшкодування у розмірі 62 125,42 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 5000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. Рішенням Дзержинського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 16\~грудня 2024\~рокууточнений\~позов [PERSON] \~до Приватне\~акціонерне товариство\~«Страхова компанія\~«ПЗУ Україна»\~про відшкодування\~шкоди,\~завданої внаслідок\~дорожньо-транспортної\~пригоди задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ України», на користь [PERSON] , матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 59\~525,42 грн., моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 5000 грн., витрати пов`язанні з проведенням експертизи в розмірі 5500,00 грн. та сплачений судовий збір за звернення до суду з вказаним позовом в розмірі 1073,60 грн. Ухвалою суду від 17 січня 2025 року заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про поворот виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року задоволено. Допущено поворот виконання заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2024 року, ухваленого в цивільній справі за уточненим позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в порядку повороту виконання рішення суду грошові кошти в сумі 42\~600,64 грн. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З урахуванням наведеного, вищевказаних висновків Верховного Суду, часткового задоволення позову та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у додатковій постанові від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), витрати на правничу допомогу, понесені [PERSON] у суді підлягають стягненню з позивача пропорційно задоволених позовних вимог, тобто у загальному розмірі 5 000,00 грн. за понесені витрати з розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, зазначено, що: «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Обґрунтувань поважності причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі, не містить». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: від 13 лютого 2024 року у справі № 757/33206/22-ц (провадження № 61-8292св24) зазначено, що: «тлумачення частини першої статті 246 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду». Відповідно до частин першої-другої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2024 року у справі № 459/2350/23 (провадження № 61-1802св24) зазначено, що: «аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства». У додатковій постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 вересня 2024 року у cправі № 910/1007/22 зазначено, що: «подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат». Враховуючи, що представником [PERSON] під час розгляду уточненої позовної заяви [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та розгляду заяви про поворот виконання рішення суду не було надано доказів понесення витрат на правову допомогу, в цій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають Щодо витрат на складання заяви про визначення поточного рахунку для витрат (в виконавчому провадженні), заяви про видачу виконавчого листа та заяви про відкриття виконавчого провадження, вказані витрати документально не підтвердження, а тому стягненню не підлягають.

Outcome: partial