Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» нараховані за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року відповідно до ст.\~625\~ЦК України на суму простроченої заборгованості за грошовими зобов`язаннями підтвердженими рішенням Печерського районного суду міста Києва по справі № 2-4093/09 від 24.09.2009 року три відсотки річних у розмірі 15 779,33 грн. та інфляційні втрати у розмірі 52 067,38 грн., а всього 67 846 гривень 71 копійка та понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн 00 коп.. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24.09.2009 року по справі № 2-4093/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) заборгованість за кредитним договором № A01-15000-210408 від 21.04.2008р. в сумі 145480 (сто сорок п?ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 53 коп.; відшкодування судового збору 1454 (одну тисячу чотириста п?ятдесят чотири) грн. 00 коп.; відшкодування ІТЗ справи 252 (двісті п?ятдесят дві) грн. 50 коп.. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у справі № 757/40896/19-ц задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-4093/09. Зазначає, що станом на день звернення до суду з позовом рішення суду Печерського районного суду міста Києва від 24.09.2009 року не виконано, залишок боргу становить 107\~372,35 грн. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання встановлене рішенням суду, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 52 067 грн. 38 коп., та три відсотки річних у розмірі 15 779 грн. 33 коп., нараховані за період з 02.04.2017р. по 23.02.2022р.. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 07.05.2025 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом\~ст. 279 ЦПК України\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем не надано. Відповідно до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24.09.2009 року по справі № 2-4093/09 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) заборгованість за кредитним договором № A01-15000-210408 від 21.04.2008р. в сумі 145480 (сто сорок п?ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 53 коп.; відшкодування судового збору 1454 (одну тисячу чотириста п?ятдесят чотири) грн. 00 коп.; відшкодування ІТЗ справи 252 (двісті п?ятдесят дві) грн. 50 коп.. 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» був укладений Договір № 1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов?язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за кредитним договором № A01-15000-210408, укладеним 21.04.2008р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у справі № 757/40896/19-ц задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання, видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-4093/09. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Позивач в позовній заяві зазначив, що відповідачем рішення суду повністю не виконано. Розмір несплаченої заборгованості Відповідача перед Товариством за Кредитним договором підтверджене Рішенням Печерського районного суду міста Києва по справі № 2-4093/09 та станом на дату подання цієї позовної заяви складає 107 372,35 грн.. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Верховний Суд у постанові по справі № 910/11249/17 від 07.02.2017 зробив висновок, що норма\~ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Частиною 1\~статті 612 ЦК України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5\~ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Згідно із\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.2\~ст.615 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до розрахунків наданих позивачем, за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, встановленого заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2009 р., за період з 02.04.2017р. по 23.02.2023р. на суму заборгованості 107\~372,35 грн., нараховано інфляційні втрати у розмір 52\~067 грн. 38 коп. та 3 % річних у розмірі 15 779 грн. 33 коп.. Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та та 3 % річних відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним зобов`язання, встановленого рішенням суду. Можливість нарахування боржникові кредитором наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених\~статтею 625 ЦК України, після реалізації права на дострокове стягнення усієї суми кредиту, встановлена також постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. В даному випадку розмір заборгованості вже встановлений судовим рішенням по справі №2-4093/09, яке набрало законної сили, та становить 145\~480 грн. 53 коп.. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19; від 29 листопада 2023 року у справі 753/1527/22. Оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а кредитор має право на отримання сум, передбачених\~статтею 625 ЦК України. Крім того, застосування правил ч.2\~ст.625 ЦК України\~жодним чином не залежить від дій кредитора/стягувача щодо примусового виконання рішення суду, наявності/відсутності виконавчого провадження, наявності/відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, а також не залежить від вини боржника. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Разом з тим, належних доказів, відсутності заборгованості за судовим рішенням відповідачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Згідно частин 1, 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, положень чинного законодавства, перевіривши розрахунки, надані позивачем щодо обґрунтування позовних вимог, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмір 52 067 грн. 38 коп. та 3 % річних у розмірі 15 779 грн. 33 коп.. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved