Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтувано\~тим,\~що 21.07.2023\~між [PERSON] \~та [PERSON] укладено договір\~позики,\~відповідно до\~якого [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 13\~500,00 грн. При укладанні договору позики відповідач власноручно 21.07.2023 написав боргову розписку, відповідно до якої вказані грошові кошти були отримані в борг. Також відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти до 21.09.2023. Однак взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти до 21.09.2023 та станом на момент звернення до суду не повернув. Крім цього був укладений ще один договір позики на суму 23\~000,00 грн. Відповідач власноручно 01.03.2024 написав боргову розписку та зобов`язався повернути отримані грошові кошти до 01.07.2024. Однак взяте на себе зобов`язання відповідач не виконав, грошові кошти до 01.07.2024 та станом на момент звернення до суду не повернув. У позові\~вказано,\~що відповідач\~ухиляється від\~повернення боргу.\~У позовній\~заяві зазначено,\~що будь-які\~спроби вирішення\~проблеми,\~яка виникла\~внаслідок невиконання\~зобов`язань,\~були марними,\~тому вирішення\~даного конфлікту\~без втручання\~суду є\~неможливим,\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] борг за договором позики від 21.07.2023 в розмірі 13\~500,00 гривень. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 01.03.2024 в розмірі 23\~000,00 гривень. Загальний розмір заборгованості становить 36500,00 грн. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.02.2025 постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що повідомлено сторони та роз`яснено їм права, передбачені ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. Відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 1 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін до суду відповідач не подав. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. Позивачем надано суду оригінал простої письмової розписки від 21.07.2023 з наступним текстом : "Я, [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 13\~500,00 грн. Зобов`язуюсь повернути до 21.09.2023 р." Зазначено дату складання розписки 21.07.2023 та проставлено підпис поряд із прізвищем та ініціалами [PERSON] . Крім того,\~позивачем надано\~суду оригінал\~простої письмової\~розписки з\~наступним текстом\~:\~"Я,\~ [PERSON] \~взяв у\~ [PERSON] 23\~000,00\~грн.\~Зобов`язуюсь\~повернути до\~01.07.2024." Також на цій розписці зазначено дату складання розписки 01.03.2024 та проставлено підпис поряд із прізвищем та ініціалами [PERSON] . До позовної заяви додано копію паспорта [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] (а.с.7). Спірні правовідносини виникли із позикових відносин, тому, вирішуючи спір, суд застосовує такі норми матеріального права. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, у боргових відносинах між фізичними особами законодавством передбачено використання простої письмової розписки позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення\~(26.04.2022 Верховний суд в рамках справи № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21)). Досліджувані судом у справі дві письмові розписки від 21.07.2023 та від 01.03.2024 свідчать про те, що вони видані [PERSON] , особа якого ідентифікується за номером його паспорта, указаного у розписках. Зі змісту обох розписок вбачається, що гроші отримані позичальником [PERSON] від позикодавця [PERSON] у борг, що вони отримані до написання розписок і зазначено зобов`язання позичальника повернути позикодавцю отримані гроші, також у обох розписках указана дата, до якої позичальник зобов`язався повернути позичені гроші. Щодо особи позикодавця, то вона у розписці указана як [PERSON] . Однак, ключовим є те, що оригінали розписок знаходяться у позивача, що і ідентифікує саме його як позичальника, хоча б і не всі його персональні дані зазначено у досліджуваних судом боргових розписках. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, провадження № 61-8792св18, від 08 квітня, 2021 року у справі № 500/1755/17, провадження № 61-1899св20, від 22 вересня 2021 року у справі №761/29374/19 та від 16 лютого 2022 року у справі\~№ 520/19325/18. Отже, суд виснує, що вже сам факт існування двох розписок від 21.07.2023 та від 01.03.2024, у яких позичальник чітко зазначає про отримання ним коштів і скріплює їх своїм підписом, свідчить про реальний характер договору позики. Надані позивачем розписки про отримання в борг грошей підтверджують не тільки укладеність договору та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 13 500,00 грн за розпискою від 21.07.2023 та 23\~000,00 грн за розпискою від 01.03.2024. Наявність оригіналу боргових розписок від 21.07.2023 та від 01.03.2024 у кредитора - позивача по справі свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження\~ № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження № 61-586св17). Суд приходить до висновку, що досліджені судом боргова розписка\~від 21.07.2023\~та боргова\~розписка від\~01.03.2024 підтверджують укладення між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, двох договір позики, умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення до указаної дати та дати отримання коштів. Відповідач отримав від позивача кошти за договором позики від 21.07.2023, підтвердженим розпискою, у розмірі 13 500,00 грн на строк до 21.09.2023 та за договором позики від 01.03.2024 у розмірі 23\~000,00 грн до 01.07.2024. Отже, до 21.09.2023 відповідач зобов`язаний був повернути позивачу отримані кошти у розмірі 13 500,00 грн, та до 01.07.2024 - отримані кошти у розмірі 23\~000,00 грн. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаними договорами позики та повернув повністю або частково кошти за цими договорами позики. Позивач надіслав суду оригінали обох боргових розписок. Будь-які відмітки про одержання грошей на них відсутні, доказів про передачу позикодавцю чи перерахування грошової суми на рахунок позикодавця немає, що свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Тому суд задовольняє пред`явлений позов і стягує з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 21.07.2023 в розмірі 13 500,00 грн та борг за договором позики від 01.07.2024 в розмірі 23\~000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved