Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] , через свого представника, звернувся до суду з позовом до відповідача Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання відмови в приватизації квартири неправомірною та зобов`язання вчинити дії. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Він, [PERSON] , в період з 1975 року по 1982 рік працював в районному об`єднанні «Міжколгоспвідгодівля» на посаді завідуючого комплексом, яке було розташоване в смт Липовець Липовецького району Вінницької області. До складу даного об`єднання входила також міжгосподарська пересувна механізована колона №11 (далі-ПМК -11). Працюючи на вказаній посаді він перебував на квартирній черзі та в 1976 році отримав ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] (на даний час квартира [ADDRESS] ). Вказаний будинок був побудований в 1976 році та перебував на балансі Липовецького ПМК-11. Надалі, 01.08.1978 року він прописався в даній квартирі, в якій проживає і до цього часу. В подальшому, рішенням №170 виконавчого комітету Липовецької селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 16.12.1986 року було змінено нумерацію будинку по [ADDRESS] із номера № [NUMBER] на [ADDRESS] , а номер будинку змінено на [ADDRESS] , згідно рішення №737 Липовецької міської ради 65 сесії 6 скликання від 15 липня 2014 року, та рішення №88 від 31 липня 2014 року. На даний час вказана квартира за [ADDRESS] . Вказана квартира складається з 2-х кімнат: загальна площа якої складає 64,3 кв.м, житлова площа 39,4 кв.м. В 1992 році до нього звернувся керівник Липовецького ПМК-11 Гребенюк М.В. та запропонував викупити дану квартиру у підприємства, сплативши її вартість в розмірі 9850 карбованців. 15.04.1992 року він сплатив готівкою повну суму вартості квартири в розмірі 9850 карбованців, що підтверджується накладною за №82 від 15.04.1992 року за підписом касира, керівника, головного бухгалтера. Після оплати вартості квартири він подав в бухгалтерію підприємства оригінал ордера на вселення та відповідні довідки від Липовецької селищної ради для подальшого оформлення правовстановлюючих документів на придбану ним квартиру на його ім`я. Не закінчивши оформлення правовстановлюючих документів в 2000 році ПМК-11 було визнано банкрутом та ліквідовано, відповідно було втрачено і його ордер на вселення у квартиру. У 2023 році вважаючи, що вказаний будинок відноситься до комунальної власності та перебуває на балансі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області він в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» звернувся до Липовецької міської ради із заявою про приватизацію займаної квартири, до заяви ним були додані усі документи у відповідності до статті 8 Закону України № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 (надалі Положення), проте рішенням виконавчого комітету Липовецької міської ради за №84 20.04.2023 року йому було відмовлено у її приватизації, оскільки даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до комунальної власності Липовецької територіальної громади. Тому він позбавлений можливості у встановленому законом порядку приватизувати квартиру, в якій він проживає. Позивач просив суд визнати відмову виконавчого комітету Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області у формі рішення за №84 від 20 квітня 2023 року, як органу приватизації державного та комунального житлового фонду, в безоплатній передачі у власність [PERSON] , [INFO] , в порядку безоплатної приватизації квартири квартира [ADDRESS] - неправомірно та зобов`язати виконавчий комітет Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області вчинити дії, в порядку безоплатної приватизації, щодо передачі у власність [PERSON] , [INFO] безоплатної приватизації квартири квартира [ADDRESS] . Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також витребувано від Комунального підприємства "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" матеріали технічної інвентаризації на квартиру [ADDRESS] . Відповідач у визначений судом строк подав відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Рішення виконавчого комітету Липовецької міської ради від 20.04.2023 року № 84 «Про відмову у приватизації квартири» є правовірним, та таким що відповідає законодавству України. Так, підприємство ПМК-11, на балансі якого перебувала вищезазначена квартира у 2000 році було визнано банкрутом і ліквідовано. У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 № 891 «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», серед іншого було визначено, що «Передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради. Відповідно до вище зазначених нормативно-правових актів, підприємство ПМК-11, в управлінні та на балансі якого перебував багатоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ), в процесі ліквідації мав би передати такий будинок у комунальну власність Липовецької селищної ради. Проте, станом на лютий 2024 року, багатоквартирний житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у комунальній власності Липовецької територіальної громади не перебуває, на балансі Липовецької міської ради не обліковується. Не обліковується зазначений будинок, і на балансі Комунального підприємства «Комунсервіс» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області. Враховуючи зазначене, багатоквартирний житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] (раніше: [ADDRESS] , пізніше № 101) не належить до державного житлового фонду і не переданий у комунальну власність Липовецької територіальної громади. Враховуючи зазначене, виконавчий комітет Липовецької міської ради не мав повноважень щодо розпорядження нерухомим майном за аресою [ADDRESS] , яке не перебуває у комунальній власності, а тому, приймаючи оспорюване рішення від 20.04.2023 року № 84 «Про відмову у приватизації квартири» діяв правомірно у відповідності до норм чинного законодавства. Відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога про зобов`язання виконавчого комітету Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області вчинити дії, в порядку безоплатної приватизації, щодо передачі у власність [PERSON] , [INFO] в порядку безоплатної приватизації квартири [ADDRESS] . А тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Раніше, 07.06.2024 представник відповідача надав заяву, в якій заперечував щодо позовних вимог на підставі доводів наведених у відзиві на позовну заяву, просив суд про розгляд справи за відсутності представника. Надалі, розгляд справи неодноразово відкладався за заявою представника позивача, у зв`язку із ненадходженням відповідей від організацій на направлені адвокатські запити з приводу наявності документів щодо банкрутства та подальшої ліквідації міжгосподарської пересувної механізованої колони №11 смт Липовець Липовецького району Вінницької області. 03.03.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, та позовна заява в новій редакції, в якій останній просив суд викласти зміст позовних вимог наступним чином: «Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , за набувальною давністю». Ухвалою суду від 17.03.2025 прийнято до провадження заяву позивача про зміну предмету позову, підготовче судове засідання відкладено на іншу дату. Надалі, 17.04.2025 представник відповідача надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, змінені позовні вимоги вважає обгрунтованими, просив суд про розгляд справи за відсутності представника. До початку розгляду справи, 29.05.2025, представник позивача у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. З огляду на те, що в судове засідання сторони не з`явились, а відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, тому суд проводить розгляд справи у даному підготовчому судовому засіданні (відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України), на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи та позовної заяви зі зміненим предметом позову, [PERSON] , в період з 1975 року по 1982 працював в районному об`єднанні «Міжколгоспвідгодівля» на посаді завідуючого комплексом, яке було розташоване в смт.Липовець Липовецького району Вінницької області. До складу даного об`єднання входила також районна міжгосподарська пересувна механізована колона №11 (далі-ПМК -11). Працюючи на вказаній посаді він перебував на квартирній черзі та в 1976 році отримав ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] (на даний час квартира [ADDRESS] ). Вказаний будинок був побудований в 1976 році та перебував на балансі Липовецької районної ПМК-11. 01.08.1978 року позивач прописався в даній квартирі, в якій проживає і до цього часу. В подальшому, рішенням №170 виконавчого комітету Липовецької селищної ради народних депутатів Липовецького району Вінницької області від 16.12.1986 року було змінено нумерацію будинку по [ADDRESS] із номера № [NUMBER] на [ADDRESS] та номер будинку [ADDRESS] , перейменовано на [ADDRESS] , згідно рішення №737 Липовецької міської ради 65 сесії 6 скликання від 15 липня 2014 року, та рішення №88 від 31 липня 2014 року. На даний час вказана квартира за [ADDRESS] . Вказана квартира складається з 2-х кімнат: загальна площа якої складає 64,3 кв.м, житлова площа 39,4 кв.м. В 1992 році до позивача звернувся керівник Липовецької районної ПМК-11 Гребенюк М.В. та запропонував викупити дану квартиру у підприємства, сплативши її вартість в розмірі 9850 карбованців. 15.04.1992 року [PERSON] сплатив готівкою повну суму вартості квартири в розмірі 9850 карбованців, що підтверджується накладною за №82 від 15.04.1992 року за підписом касира, керівника та головного бухгалтера (а.с.6). Після оплати вартості квартири він подав в бухгалтерію підприємства оригінал ордера на вселення та відповідні довідки від Липовецької селищної ради для подальшого оформлення правовстановлюючих документів на придбану ним квартиру на його ім`я. Не закінчивши оформлення правовстановлюючих документів в 17.07.1997 році районну ПМК-11 було перереєстровано на ЗАТ Липовецьке міжгосподарське підприємство "Райміжколгоспбуд". яке в подальшому було ліквідоване із припиненням державної реєстрації 23.02.2010 року, відповідно було втрачено і його ордер на вселення у квартиру, що підтверджується довідкою Головного управління статистики у Вінницькій області №01-22/2025 від 06.02.2025 (а.с.104). В 2023 році вважаючи, що вказаний будинок відноситься до комунальної власності та перебуває на балансі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області він в порядку визначеному Законом України «При приватизацію державного житлового фонду» звернувся до Липовецької міської ради із заявою про здійснення приватизації займаної квартири, проте рішенням виконавчого комітету Липовецької міської ради від 20.04.2023 року йому було відмовлено у її приватизації, оскільки даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до комунальної власності Липовецької територіальної громади. Наразі відсутні будь-які достовірні та офіційні відомості про власника чи балансоутримувача будинку [ADDRESS] , в якому розташована спірна квартира [ADDRESS] . Тому позивач позбавлений можливості у встановленому законом порядку приватизувати квартиру, у якій він проживає, та власником якої є. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Разом з тим, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права, а тому й позивач і заявляє про давність володіння вищевказаним майном, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач вказує, що постійно проживає у квартирі [ADDRESS] із 01.08.1978 року, де і зареєстрований, тобто продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж десяти років. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільною кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2000 року. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Згідно Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року виникнення права власності, як набувальна давність, виникає при вирішенні юридичної долі так званого задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає, і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і проволодівши достатній час таким майном, не може довести своїх прав. Умовами виникнення права власності за давністю володіння є: 1) добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння. Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Факт проживання, а також факт того, що позивач з 01.08.1978 року і до цього часу відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS] , підтверджується наступними доказами: записами про прописку в паспорті позивача (а.с. 5 на звороті); свідоцтвом накладною №82 виданою Липовецьким ПМК-11 від 15.04.2023 року про проведення розрахунку за квартиру (а.с. 6); технічним паспортом на будинок (а.с. 8) та довідкою КП «ВОБТІ» (а.с. 10); витягом з рішення виконкому Липовецької селищної ради за №170 від 16.12.1986 року "Про впорядкування назв вулиць та зміну нумерації будинковолодінь в селищі Липовець (а.с. 11); рішенням виконкому Липовецької міської ради від 20.04.2023 року "Про відмову у приватизації квартири" (а.с. 14); довідкою Головного управління статистики у Вінницькій області №03-2-08/66-25 від 24.02.2025 (а.с. 104), відповідно до якої слідує, що до 17.07.1997 в ЄДРПОУ по Вінницькій області значився суб`єкт з точною назвою Районна міжгосподарська пересувна механізована колона № 11 (ідентифікаційни код - 03582563). 17.07.1997 Районну міжгосподарську пересувну механізовану колону №11 (ідентифікаційни код - 03582563) було перереєстровано Липовецькою районною державною адміністрацією на Закрите акціонерне товариство Липовецьке міжгосподарське підприємство «Райміжколгоспбуд» (ідентифікаційни код - 03582563). До ЄДРПОУ було внесено відповідні зміни 17.07.1997. Станом на 21 лютого 2025 року з ЄДРПОУ вилучено: Закрите акціонерне товариство Липовецьке міжгосподарське підприємство "Райміжколгоспбуд". Державна реєстрація припинення відбулася 23.02.2010. На виконання ухвали суду від 29.01.2024 на адресу суду від КП «ВООБТІ» 21.02.2024 надійшли матеріали інвентаризаційної справи №3381 (1304) та матеріали технічної інвентаризації на будинок [ADDRESS] . Таким чином, згідно вищевикладеного, позивач має право на дану квартиру за\~ набувальною давністю. В силу припису ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд зауважує, що у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №201/12550/16-ц суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, суд встановив, що позивач вже більше десяти років добросовісно володіє квартирою [ADDRESS] , оскільки ще 15.04.1992 року він сплатив готівкою повну суму вартості квартири в розмірі 9850 карбованців. Надалі [PERSON] подав в бухгалтерію оригінал ордера на вселення. Утім, в 17.07.1997 році, не закінчивши оформлення правовстановлюючих документів, районну ПМК-11 було перереєстровано на ЗАТ "Липовецьке міжгосподарське підприємство Райміжколгоспбуд", а в подальшому ліквідовано з припиненням державної реєстрації 23.02.2010, а тому було втрачено ордер позивача на вселення у квартиру. Надалі, в 2023 році позивач звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою про здійснення приватизації займаної квартири, утім отримав відмову, оскільки квартира не відноситься до комунальної власності Липовецької триторіальної грпомади. На даний час відсутні відомості про власника чи балансоутримувача будинку [ADDRESS] , в якому розташована спірна квартира [ADDRESS] . Будь-які заперечення зі сторони органу місцевого самоврядування на території, якого розташований будинок, де знаходиться квартира, щодо добросовісності заволодіння позивачем квартирою, що є предметом спору, а також подальшого володіння нею відсутні. З урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Крім цього, відповідач подав заяву про визнання позову. У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі"). За таких обставин суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved