Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

16.04.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачкою були укладені кредитні договори. Відповідачці були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідачка не виконує покладені на\~неї зобов`язання,\~не повертає отримані грошові\~кошти у\~визначений договором строк. Через це\~утворилася заборгованість, яка до\~цього часу\~не погашена. Відповідно до договору факторингу позивач набув права вимоги до відповідачки. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість, та стягнути витрати. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 18.04.2025 року справа була направлена для розгляду за підсудністю до Рівненського районного суду Рівненської області. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2025 р. справа була прийнята до провадження судді Красовського О., та призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідачки не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачка не з`явилася в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі. Відзив на позов до суду не подала. ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу,\~стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи\~(див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/ 98, 11 вересня 2001 року)». Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Суд наголошує, що відкладення розгляду справи\~є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Короткий зміст заяв по суті справи. Щодо укладення договору про надання споживчого кредиту № 1276550 від 01.11.2023 року. Як встановлено в судовому засіданні, 01.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 1276550 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до п.1.2. договору на умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривнях, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредитору, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Строк кредиту 345 днів. ТОВ "Слон кредит" свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальниці грошові кошти. Згідно із документом від надавача платіжних послуг ТОВ "Пейпек України", позичальниці на її особисту банківську карту [NUMBER] , які вона вказала в ІТС при оформленні договору, було перераховано 5 000 грн. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідачка здійснила часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1276550 від 01.11.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Сплачуючи кредит, відповідачка, додатково вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц, а саме: "Часткова сплата боржником або його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу". В подальшому відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих з строку користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.07.2024 між ТОВ «Слон кредит» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 2407-24, у відповідності до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Слон кредит», визначеними в реєстрі боржників. Відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 року заборгованість відповідачки за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 34 872, 06 грн. Позичальниця на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснила, в той час як новий кредитор скористався своїм правом здійснити донарахування сум, передбачених графіком платежів до кредитного договору. Таким чином, станом на 16.04.2025 заборгованість за договором №1276550 від 01.11.2023 року становить: - 4 999, 49 грн. заборгованість то тілу кредиту; - 40 246, 44 грн. заборгованість по відсотках; - 0, 00 грн. пеня; - 45 245, 93 грн. загальна заборгованість. На час розгляду справи у суді вказана сума заборгованості залишається несплаченою відповідачем. Щодо укладення договору споживчого кредитування № 7199278 від 24.10.2023 р. 24.10.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 7199278 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". Після того, як відповідачкою було здійснено реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі інтернет, що перебуває за адресою https://creditplus.ua/, ТОВ «Авентус Україна» 24.10.2023 року направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір про надання споживчого кредиту № 7199278 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальниці на сайті повного тексту кредитного договору. 24.10.2023 року позичальниця, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір у формі договору про надання споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразила однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «Авентус Україна» направило 24.10.2023 року відповідачці через телекомунікаційну систему на номер телефону, що був зазначений позичальницею у своїй анкеті в особистому кабінеті, одноразовий ідентифікатор [NUMBER] , котрий в свою чергу боржницею було відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим вона прийняла пропозицію щодо укладення договору про надання споживчого кредиту № 7199278, на умовах визначених офертою. Таким чином, 24.10.2023 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7199278 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ "Про електронну комерцію". Відповідно до розділу І кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується надати позичальниці грошові кошти в гривнях в сумі 13 000, 00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальниці грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальниці № [NUMBER] , яку позичальниця вказала при оформленні кредиту. 27.10.2023 р. позичальниця звернулася до ТОВ «Авентус Україна» шляхом вчинення дій в відповідному розділі ІТС Товариства і ініціювала укладення додаткової угоди про внесення змін до договору про надання споживчого кредиту №7199278 в частині збільшення суми кредиту на 2 000, 00 грн. Товариство задоволило даний запит і направило відповідачці, пропозицію укласти додаткову угоду про надання споживчого кредиту №7199278 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальниці на сайті повного тексту даної додаткової угоди, яку позичальниця також акцептувала у той самий спосіб, що і основний договір. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за додатковою угодою до договору про надання споживчого кредиту №7199278 також виконало, та надало позичальниці грошові кошти у розмірі 2 000, 00 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальниці № [NUMBER] , яку позичальниця вказала при оформленні кредиту. Відповідачка виконала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідачка здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №7199278 від 24.10.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Останній платіж було здійснено 08.02.2024 у сумі 1 200, 00 грн. Сплачуючи кредит, відповідачка, додатково до зазначеного вище, вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який спричинив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у Постанові від 23.10.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: "Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу". 31.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 01.02-22/24, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу № 01.02-22/24 від 31.07.2024 року заборгованість відповідачки за кредитним договором №7199278 складає: 40 963 грн 50 коп. Таким чином, станом на 16.04.2025 заборгованість за договором №7199278 від 24.10.2023 року становить: - 15 000, 00 грн. заборгованість то тілу кредиту; - 25 963, 50 грн. заборгованість по відсотках; - 0, 00 грн. пеня; - 40 963, 50 грн. загальна заборгованість. На час розгляду справи у суді вказана сума заборгованості залишається несплаченою відповідачем. Щодо укладення договору факторингу. 24.07.2024 р. між ТОВ «Слон кредит» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 2407-24. 31.07.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір Факторингу № 01.02-22/24. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За умовами вищевказаного правочину, ТзОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права стягувача за договору № 1276550 від 01.11.2023 року, та договором № 7199278 від 24.10.2023 року. Норми права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Висновки суду. Вимоги ст. 264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу,\~суд визначив\~юридичну природу\~спірних правовідносин\~і закон який їх регулює, дослідив подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується\~на всебічному,\~повному і\~об`єктивному\~розгляді у\~судовому процесі\~всіх обставин\~справи в\~їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договорами про надання споживчого кредиту, і, як наслідок, виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся до суду. Відповідачка зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконала, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушила умови договорів та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов`язання за договором. Кредитор відповідне право вимоги реалізував шляхом пред`явлення до позичальниці позову про стягнення боргу за договорами про надання споживчого кредиту і визначив борг на відповідну дату. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність боргових правовідносин між сторонами. Доказів повернення відповідачкою за вказаними договорами суми боргу за договорами у повному розмірі матеріали справи не містять. Отже, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що взятий на себе обов`язок відповідачка не виконала, тому позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, то судові витрати (сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.) підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved