Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

В квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди матеріальної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 03.01.2024 о 20:15 год на перехресті бульвару Олександрійського та вулиці Фастівської в місті Біла Церква Київської області з вини водія [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода за участі, автомобіля «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , під його керуванням, та автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під її керуванням. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, належний їй транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим їй було завдано матеріальні збитки. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2024 року по справі № 357/4471/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Станом на момент ДТП, її цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ № АР 3708603 (інформація щодо чинності полісу на момент ДТП з офіційного сайту МТСБУ). При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП, також була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ № 216860705 (інформація щодо чинності полісу на момент ДТП з офіційного сайту МТСБУ). 04.01.2024, вона, відповідно до вимог ч. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», письмово, за формою, передбаченою ПрАТ СК «Еталон» повідомила Відповідача про дорожньо-транспортну пригоду. Вказана заява/повідомлення була вручена страховику 08.01.2024. Відповідно до п.п. 34.2., 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Проте, у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Відповідач не направив свого представника для визначення розміру заподіяних їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків. В цей же час, у зв`язку із не направленням Відповідачем у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свого представника, вона самостійно обрала експерта для визначення розміру заподіяної їй шкоди, уклавши 19.01.2024 договір на виконання відповідних робіт з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Відповідно до умов Договору на виконання робіт від 19.01.2024, ФОП [PERSON] зобов`язався виконати автотоварозначве дослідження з визначення вартості матеріального збитку належного їй колісного транспортного засобу, по цінам, вказаним в акті виконаних робіт, а вона зобов`язалась прийняти та своєчасно оплатити послугу на умовах Договору. На виконання умов вищезазначеного Договору, ФОП [PERSON] , який також є судовим експертом, здійснив дослідження з визначення матеріального збитку, завданого їй ушкодженням колісного транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , про що склав відповідний висновок експерта № 12 від 25.01.2024. Відповідно до акту виконаних робіт № 12 від 25.01.2024, вартість виконаних ФОП [PERSON] робіт по проведенню автотоварознавчого дослідження належного їй автомобіля склала 6 100,00 грн, яка була сплачена нею у повному обсязі 25.01.2024. Враховуючи вищевикладене, понесені нею витрати в сумі 6 100,00 грн на проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, що підтверджуються квитанцією від 25.01.2024, підлягають відшкодуванню Відповідачем відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 06.05.2024 вона направила на адресу ПрАТ «СК «Еталон» заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додала копії документів, передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та копію висновку експерта № 12 від 25.01.2024 щодо розміру матеріального збитку, оскільки представник страховика не з`явився до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Вказана заява про виплату страхового відшкодування була отримана Відповідачем 08.05.2024. Таким чином, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Відповідач мав би сплатити на її користь страхове відшкодування не пізніше 05.08.2024 (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування). Відповідно до висновку експерта № 12 від 25.01.2024 по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом [PERSON] , вартість заподіяного їй матеріального збиту становить 88 027,99 гривень. Відповідач погодився із визначеним експертом розміром заподіяного їй збитку та 29.08.2024 виплатив на її користь страхове відшкодування у сумі 88 027,99 гривень. Таким чином, період прострочення виплати страхового відшкодування Відповідачем тривав з 06.08.2024 по 28.08.2024 включно і становить 23 дні. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за порушення строків виплати страхового відшкодування Відповідач зобов`язаний сплатити на її користь пеню, 3% річних і інфляційні втрати. У зв`язку із простроченням Відповідачем виплати страхового відшкодування на її користь, вона вимушена була звернутись за правовою допомогою до адвоката Капустіна Віталія Володимировича, який з метою досудового врегулювання спору 10.09.2024 направив на адресу Відповідача претензію № 40 про виплату на її користь витрат на проведення експертизи, пені, інфляційних втрат та 3% річних. Вказана претензія вручена Відповідачу 23.09.2024, проте станом на дату підготовки цього позову в добровільному порядку ним не визнана, грошові суми, зазначені в ній, на її користь не сплачені. Тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Ухиленням від виконання своїх зобов`язань в повному обсязі Відповідач завдав їй моральної шкоди. Для отримання страхового відшкодування вона вчинила всі необхідні і залежні від неї дії, тоді як Відповідач безпідставно прострочив його виплату, та ще й не відшкодував їй витрати на проведення експертизи, які вона понесла у зв`язку з його ухиленням від виконання своїх зобов`язань по оцінці заподіяної їй шкоди. Для відшкодування шкоди, заподіяної їй в результаті страхового випадку, вона вимушена була вчиняти додаткові дії для визначення дійсного розміру заподіяної її автомобілю шкоди, звертатись до судового експерта, а в подальшому - і до адвоката для підготовки позову до суду. Враховуючи вищевикладене, вона, як потерпіла, яка не отримала вчасно страхове відшкодування, має право на відшкодування страховиком не тільки майнової, а й моральної шкоди, заподіяної несвоєчасною виплатою страхового відшкодування. Розмір моральної шкоди, заподіяної їй бездіяльністю Відповідача при здійсненні страхового відшкодування на її користь вона оцінює в 5 000,00 гривень. Просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь [PERSON] 165,95 грн - 3% річних, 616,19 грн - інфляційних втрат, а також 1 438,27 грн пені за порушення строків виплати страхового відшкодування. Крім того, 5 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної затримкою виплати страхового відшкодування, а також 6 100,00 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення дослідження з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Hyundai Accent» реєстраційний номер [NUMBER] . Судові витрати по справі покласти на Відповідача ( а. с. 1-8 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.20245 головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 52 ) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 11 квітня 2025 року\~ постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін. Призначено судове засідання у справі на 01.05.2025 ( а. с. 56-57 ). 28.04.2205 за вх. № 23181 судом отримано від ПАТ «СК «Еталон» відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позовних вимог відмовити ( а. с. 61-63 ). Відзив обґрунтований тим, що страхове відшкодування моральної шкоди, в даному випадку є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю. Однак, позивач не зазначає в позовній заяві про отримання нею ушкодження здоров`я в наслідок ДТП, яка відбулася 03.01.2024. Також не надано жодного документального підтвердження отримання позивачем ушкодження здоров`я, звернень до лікаря, витрат на лікування, консультацій лікарів, купівлю медикаментів тощо. А відтак вимога позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн необґрунтована та незаконна. Так, позивачка вимагає стягнути усі судові витати в тому числі правничу допомогу в розмірі 4 000,00 гривень, однак, позивачем не надано договору про надання правничої допомоги. Окрім цього, для підтвердження витрат на правову допомогу, не надано акт виконаних послуг або акт виконаних робіт, на підставі чого була здійснена оплата також не було надано рахунок на оплату послуг та підтвердження самої оплати та ін. Необхідність надання відповідних документів визначається законодавцем і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі № 372/1010/16-ц. Наголошують, що не надано детального опису робіт (наданих послуг). А відтак, враховуючи вищевикладене, витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн, не обґрунтовані та документально не підтверджені. 01 травня 2025 року судове засідання було відкладено до 10.06.2025 у зв`язку з перебування судді у відряджені ( а. с. 69. 71 ). 09.06.2025 за вх. № 32117 судом отримано від представника позивача додаткові пояснення по справі ( а. с. 75-79 ). В судовому засіданні 10.06.2025 представник позивача Капустін В.В. підтримав позовні вимоги [PERSON] , надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив вимоги зазначені в позовній заяві задовольнити в повному обсязі. Відповідач ПАТ «СК «Еталон» свого представника в судове засідання 10.06.2025 не направили,\~ про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить Довідка про доставку електронного документу ( а. с. 82 ), з якого вбачається, що документ в електронному вигляді «Судова повістка про виклик до суду» доставлена ПАТ «СК «Еталон» до електронного кабінету 01.05.2025 відповідальним працівником. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України). Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України). \~ Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. \~ Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті 43, частини першої статті 44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «СК «Еталон» був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України. Крім того, судом враховано, що відповідач виклав свою позицію стосовно позовних вимог [PERSON] у відзиві на позовну заяву. Тому, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності учасника справи ( відповідача), оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. \~ Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, з урахуванням наданих пояснень з боку представника позивача, досліджених матеріалів справи, враховуючи позицію відповідача стосовно позовних вимог позивача, які викладені у відзиві, суд прийшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 03.01.2024 о 20:15 год на перехресті бульвару Олександрійського та вулиці Фастівської в місті Біла Церква Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участі, автомобіля «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , під\~ керуванням [PERSON] , та автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим останній\~ було завдано матеріальні збитки. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2024 року по справі № 357/4471/24, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказаною постановою встановлено, що 03.01.2024 о 20:15 год на перехресті бульвару Олександрійського та вулиці Фастівської в місті Біла Церква Київської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог пп. 12.4, 12.9 б ПДР України, перевищив максимальну дозволену швидкість у населеному пункті, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , яка рухалася попереду, після зіткнення здійснив подальший рух за інерцією та скоїв наїзд на дерево, що в подальшому призвело до перекидання автомобіля\~ Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] . Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, [PERSON] в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні адмінправопорушення визнав у повному обсязі. Отже, суддя встановив, що невиконання водієм [PERSON] пп. 12.4, 12.9 б ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, наслідками у виді спричинення пошкодження транспортних засобів. Суддя дії [PERSON] кваліфікує за ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Вказана постанова набрала законної сили 30.04.2024 ( а. с. 16-17 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] ( а. с. 13 ). Так, станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність позивача, як власника транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон» на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ № АР 3708603 (інформація щодо чинності полісу на момент ДТП з офіційного сайту МТСБУ) ( а. с. 14 ). При цьому, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу «Hyundai Coupe», д.н.з. [NUMBER] , станом на момент ДТП, також була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон», на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ № 216860705 (інформація щодо чинності полісу на момент ДТП з офіційного сайту МТСБУ) ( а. с. 15 ). Так, 04.01.2024, позивач, відповідно до вимог ч. 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», письмово, за формою, передбаченою ПрАТ СК «Еталон» повідомила відповідача про дорожньо-транспортну пригоду ( а. с. 18 ). Вказана заява/повідомлення була вручена страховику 08.01.2024 ( а. с. 19, 20 ). Проте, як було зазначено позивачем, у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не направив свого представника для визначення розміру заподіяних їй в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків. Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із не направленням відповідачем у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свого представника, позивач самостійно обрала експерта для визначення розміру заподіяної їй шкоди, уклавши 19.01.2024 договір на виконання відповідних робіт з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] ( а. с. 21 ). Відповідно до умов Договору на виконання робіт від 19.01.2024, ФОП [PERSON] зобов`язався виконати автотоварозначве дослідження з визначення вартості матеріального збитку належного їй колісного транспортного засобу, по цінам, вказаним в акті виконаних робіт, а вона зобов`язалась прийняти та своєчасно оплатити послугу на умовах Договору. На виконання умов вищезазначеного Договору, ФОП [PERSON] , який також є судовим експертом, здійснив дослідження з визначення матеріального збитку, завданого їй ушкодженням колісного транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , про що склав відповідний висновок експерта № 12 від 25.01.2024 ( а. с. 24-29 ). Відповідно до акту виконаних робіт № 12 від 25.01.2024, вартість виконаних ФОП [PERSON] робіт по проведенню автотоварознавчого дослідження належного позивачу автомобіля склала 6 100,00 грн, яка була сплачена, що підтверджується квитанцією від 25.01.2024 ( а. с. 23 ). 06.05.2024 позивач направила на адресу ПАТ «СК «Еталон» заяву про виплату страхового відшкодування з копіями документів ( а. с. 40 ). Вказана заява про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 08.05.2024 ( а. с. 41, 42 ). Відповідно до висновку експерта № 12 від 25.01.2024 по дослідженню з визначення матеріального збитку, завданого ушкодженням колісного транспортного засобу «Hyundai Accent», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного судовим експертом [PERSON] , вартість заподіяного матеріального збиту становив 92 681,22 гривень, вартість відновлювального ремонта автомобіля з урахування з урахуванням фізичного зноса складових необхідних під час ремонта, без урахування ПДВ складових складає 88 027,99 гривень. Встановлено, що відповідач погодився із визначеним експертом розміром заподіяного позивачу збитку та 29.08.2024 виплатив на її користь страхове відшкодування у сумі 88 027,99 гривень ( а. с. 44 ). У зв`язку із простроченням відповідачем виплати страхового відшкодування на її користь, з метою досудового врегулювання спору 10.09.2024 було направлено на адресу відповідача претензію № 40 про виплату на її користь витрат на проведення експертизи, пені, інфляційних втрат та 3% річних ( а. с. 46-47). Вказана претензія вручена відповідачу 23.09.2024 ( а. с. 48, 49 ), проте станом на дату підготовки цього позову в добровільному порядку ним не визнана, грошові суми, зазначені в ній, на її користь не сплачені. Тому, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, у зв`язку з чим вважає, що з відповідача на її користь повинно бути стягнуто витрат на проведення експертизи, пені, інфляційних втрат, 3% річних, а також моральної шкоди, яка завдана їй ухиленням з боку відповідача від виконання своїх зобов`язань. Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~ Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.п. 34.2., 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Проте, як встановлено та не спростовано матеріалами справи, у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач не направив свого представника для визначення розміру заподіяних позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків. Оскільки відповідач не направив у строки, передбачені ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свого представника, позивач самостійно обрала експерта для визначення розміру заподіяної їй шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, після проведення з експертизи щодо визначення розміру заподіяної позивачу шкоди, 06.05.2024 остання направила на адресу ПАТ «СК «Еталон» заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додала копії документів, передбачених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та копію висновку експерта № 12 від 25.01.2024 щодо розміру матеріального збитку ( а. с. 40 ). Вказана заява про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 08.05.2024 (а. с. 41, 42 ). Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Таким чином, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач мав би сплатити на користь позивача страхове відшкодування не пізніше 05.08.2024 (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування). В свою чергу, відповідач виплатив на користь позивача страхове відшкодування у сумі 88 027,99 грн лише 29.08.2024 ( а. с. 44), що не було спростовано з боку останнього. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що період прострочення виплати страхового відшкодування відповідачем тривав з 06.08.2024 по 28.08.2024 включно і становить 23 дні. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910156/17 вказала, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, а стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного\~ кодексу України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня від 23.12.2019 у справі № 761 /6406/16-ц встановив, що у разі простроченої страхової виплати зі страхової компанії стягується, окрім самої виплати, 3% річних за весь період прострочення, а також пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 (провадження № 61- -973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі К» 757/26834/15-ц (провадження № 61- 23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61- 913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61- 23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання». Враховуючи вищевикладене, зобов`язання з виплати позивачу страхового відшкодування для відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є грошовим зобов`язанням і його невиконання тягне за собою наслідки, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України. Таким чином, за порушення строків виплати страхового відшкодування відповідач зобов`язаний сплатити пеню, 3% річних і інфляційні втрати. Суд погоджується з відображеним у позовній заяві розрахунком сум пені, 3% річних і інфляційних втрат, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Тому, враховуючи наданий з боку позивача розрахунок пені, 3% річних і інфляційних втрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня за період з 06.08.2024 ( дата початку порушення виплати страхового відшкодування ) по 28.08.2024 ( сплата страхового відшкодування 29.08.2024 ), що становить 1 438,27 грн, 3% річних за цей же період, що складає в розмірі 165,95 грн та інфляційні втрати, що складають в сумі 616,19 грн за вказаний період. В свою чергу, відповідачем не було спростовано того, що останнім не було порушено строки виплати страхового відшкодування ( п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), як не було і надано свого розрахунку ( контррозрахунку ) та відповідно у відзиві на позовну заяву з цього приводу з боку відповідача не зазначалося жодних заперечень. Тому, з урахуванням встановленого та неведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 165,95 гривень, інфляційні витрати в сумі 616,19 гривень та пеня за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 1 438,27 гривень. Підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат в сумі 6 100,00 грн на проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, що підтверджуються квитанцією від 25.01.2024, що узгоджується зі ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 5000 грн, то з цього приводу суд зазначає про наступне. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті. Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] мотивувала затягуванням відповідачем виплати страхового відшкодування, порушенням зобов`язань за договором страхування, що, за її твердженнями, що вимагало додаткових зусиль і часу. В свою чергу, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, що позивач не зазначає в позовній заяві про отримання нею ушкодження здоров`я в наслідок ДТП, яка відбулася 03.01.2024 року, не надано жодного документального підтвердження отримання позивачем ушкодження здоров`я, звернень до лікаря, витрат на лікування, консультацій лікарів, купівлю медикаментів тощо, оскільки моральна шкода, про яку зазначає позивач, заподіяна останній саме з приводу не отримання вчасно страхове відшкодування, що вимагало додаткових зусиль і часу. Оскільки матеріалами справи підтверджується несвоєчасна виплата з боку відповідача страхового відшкодування у зв`язку з чим дійсно позивачу знадобилося для цього додаткових зусиль. Тому, позивач, як потерпіла, яка не отримала вчасно страхове відшкодування, має право на відшкодування страховиком не тільки майнової, а й моральної шкоди, заподіяної несвоєчасною виплатою страхового відшкодування. Вказана позиція підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15. \~ Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~ Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. \~ Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВС України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 р., заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно із п. 5 цієї ж постанови Пленуму ВС, згідно із загальними підставами цивільно - правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та винуватість останнього у її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у якій грошовій сумі чи у якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також - інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обґрунтовуючи моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, як зазначено вище, позивач мотивувала затягуванням відповідачем виплати страхового відшкодування, що вимагало додаткових зусиль і часу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, враховуючи при цьому, що\~ тривалість є незначною ( відповідачем порушено виплату страхового відшкодування на 23 дні ), суд вважає за можливе визначити розмір морального відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача\~ ПАТ «СК «Еталон» на користь позивача в розмірі 1000 грн, оскільки саме така сума буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).\~\~\~ За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial