Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що сторони з 14 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року було розірвано. В шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Вказуючи, що після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом із ним, а відповідач не цікавиться його життям, не відвідує його, не займається вихованням, матеріальної допомоги не надає, то просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Суддя своєю ухвалою відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання. Суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження і справу призначив до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кохан-Гнатюк Н.В. позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами за взаємною згодою дочка [PERSON] залишилася проживати з нею, а син [PERSON] - з батьком. Визнала, що дійсно, через незадовільний стан здоров`я належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання сина, проте бажає брати участь у його вихованні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Турійської селищної ради Волинської області, - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] з підстав, зазначених у висновку. Заслухавши позивача та його представника, відповідача, представника третьої особи та свідків, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~статтею 15 вказаного Закону\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою\~статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Як установив суд, що [PERSON] та [PERSON] з 14 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 липня 2020 року розірвано (а. с. 12). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10 та на звороті). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 10 травня 2024 року [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком у селі Облапи Ковельського району Волинської області, де створені всі умови для життя, розвитку та виховання сина. Мати дитини проживає окремо та участі у його вихованні не приймає (а. с. 14, 15). Згідно із характеристикою, що видана Облапським ліцеєм Дубівської сільської ради, [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання, батьківські збори відвідує лише батько дитини (а. с. 16). Висновком органу опіки і піклування Дубівської сільської ради, що затверджений рішенням виконавчого комітету Дубівської сільської ради від 07 серпня 2024 року № 9/15, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а. с. 30-33). Вказаним висновком встановлено, що через спільну домовленість батьків малолітній [PERSON] після розлучення батьків залишився проживати з батьком, який створив усі належні умови для виховання і розвитку сина. Складні життєві обставини в даній сім`ї відсутні. Вищевказане підтвердила також у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача, однак проживає в с. Облапи Ковельського району Волинської області разом з позивачем. Згідно зі\~статтею 166 СК України\~позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження\~ № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Звертаючись із цим позовом до суду, позивач посилався на те, що відповідач після розірвання шлюбу не спілкується з сином, не бере участі у його вихованні та не допомагає матеріально, що є наслідком її свідомої поведінки та підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав стосовно сина [PERSON] , пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами за взаємною згодою дочка [PERSON] залишилася проживати з нею, а син [PERSON] - з батьком. Визнала, що дійсно, через незадовільний стан здоров`я належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання сина, проте бажає брати участь у його вихованні. Неповнолітнй [PERSON] в судовому засіданні також пояснив, що він проживає з батьком в с. Облапи Ковельського району Волинської області, який забезпечує його усім необхідним, однак йому хочеться жити і з матір`ю, проте остання не підтримує з ним зв`язок. У частинах п`ятій, шостій\~статті 19 СК України\~встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку, що затверджений рішенням виконавчого комітету Турійської селищної ради Волинської області від 14 червня 2024 року №170, орган опіки та піклування Турійської селищної ради вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки мати не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки через тривалу хворобу, та просив не позбавляти її батьківських прав стосовно сина (а. с. 40-41). Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідача, акцентуванні уваги на неналежному виконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини не через умисне ухилення від виконання таких обов`язків, а через тривалу хворобу, та її бажання брати участь у вихованні сина. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд не встановив. Отже, задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, що спростовує доводи позивача у відповідній частині. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого\~2023 року у справі № 443/643/21 (провадження № 61-12609св22), від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня\~\~2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21),\~від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження\~\~№ 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень\~статті 164 СК України\~є усталеною. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи те, що\~відповідач ще не втратила інтересу до участі у вихованні сина, має намір на відновлення стосунків з ним, а також врахувавши те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав щодо необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Водночас суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Підстави для стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~відсутні. На підставі викладеного, статей\~7,\~19,\~164,\~165, СК України, та

Outcome: dismissed