Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" за допомогою системи "Електронний суд" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1649197 від 06.03.2021 року в розмірі 11275,35 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилалось на те, що 06.03.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1649197 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір, відповідачка підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало відповідачці кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 3500,00 грн. на умовах строковості, зворотності платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки в порядку та строки, що визначені договором. ТОВ « Лінеура Україна» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, проте відповідачка умов кредитного договору не виконала. 24.12.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-24122001, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна » передає (відступає) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «КЕШТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №02-24122001 від 24.12.2021, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] , згідно з кредитним договором № 1649197 від 06.03.2021 року на загальну суму 11275,35 грн, з яких: 3489,35 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7786,00 грн - прострочена заборгованість за процентами. У зв`язку з наявністю заборгованості ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" звернулось до суду з цим позовом. Просить також покласти на відповідача пов`язані з розглядом цієї справи витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. 17.04.2025 року до матеріалів справи надійшов відзив уповноваженого представника відповідачки - адвоката Прокопенко Ю.О. відповідно до якого вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Так, представник зазначає, що позовна заява та додатки до неї не містять доказів ознайомлення [PERSON] з усіма істотними умовами договору, що унеможливлює задоволення позовних вимог, тому відсутні підстави вважати, що при укладанні кредитного договору № 34939 від 04.06.2021 р. [PERSON] була повідомлена про умови кредитування та з нею узгоджені ті самі умови, про які вважав узгодженими ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Крім того, до позовної заяви не доданий розрахунок нарахування відсотків із посиланням на період, за який призведено нарахування. Крім того, звертаю увагу суду, що розмір нарахованих відсотків більш ніж в три рази перевищує суму боргу, що є не спів мірним та грубо порушує права позичальника. Також представник позивача вважає, що судом повинен бути застосований строк позовної даності, передбачений ст.257 ЦК України. Право вимагати повернення кредиту виникло у ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» 06.04.2021 року. Укладаючи договір факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було обізнано про всі суттєві умови боргових зобов`язань. Укладення договору факторингу не перериває сплив строку позовної давності. Позовну заву подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова через підсистему «Електронний суд» 14.03.2025 року, поза межами строку позовної давності, який сплинув 06.04.2024 року. Таким чином, представник позивача вважає позовні вимоги не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. 24.04.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача, в яких зазначено, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. В результаті, пройшовши весь алгоритм дій при укладенні кредитного договору вищевикладене є підтвердженням того, що кредитний договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладено в письмовій формі та підписано сторонами які узгодили всі умови, так як без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Також позивачем вказано, що первісний кредитор не надав детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором та зазначено, що в разі надання розрахунку, він буде долучений до справи. Крім того, представником позивача зазначено, що строк позовної давності, на який посилається сторона відповідачки не сплинув, через продовження в період дії карантину, а також введення воєнного стану. Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.02.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В додаткових поясненнях по справі просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка та її уповноважений представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 11.06.2025 року уповноважений представник відповідачки - адвокат Прокопенко Ю.О. надала заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням поданих заперечень. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Положеннями ч. 1 ст.77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2\~ст. 129 КУ України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені ч. 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього кодексу. Частиною 2 ст.\~77\~та ч. 1 ст.\~82 ЦПК України\~встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. 06.03.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 1649197 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, шляхом його підписання відповідачкою електронним підписом одноразового ідентифікатора /а.с. 11-15/. Відповідно до п.1.1 договору укладення такого здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Згідно з умовами Договору, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки (п. 1.2, 1.3 Договору) Процентна ставка за користування кредитом фіксована 1, 90% в день та застосовується в межах 30 денного строку (п. 1.3, 1.4 Договору) Знижена процентна ставка становить 0, 01 % та застосовується за умови, якщо клієнт в межах строку кредитування (30 днів) або протягом трьох календарних днів за датою закінчення такого строку погасить заборгованість, або у разі пролонгації договору за ініціативою Клієнта, Товариство застосовує знижену процентну ставку (п. 1.4.2) Згідно з п.1.6 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: п.1.6.1 за стандартною ставкою 5495,00 грн.; за зниженою ставкою 3510,50 грн. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на кредитну картку № [NUMBER] або на іншу картку клієнта, яку він надасть Товариству з метою отримання кредиту. Нарахування процентів за кредитом здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації/авто пролонгації)виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (п. 3.1 Договору) Відповідно до п. 4.2 Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку пролонгації) наявна заборгованість за кредитом та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.п. 4.1.1-4.1.6 Договору (пролонгація за ініціативою Клієнта), застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (авто пролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи Договір, дає згоду на його авто пролонгацію продовження строку дії Договору та строку користування кредитом із закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту ще на 15 днів. Згідно з п. 4.2.4 Договору у випадку пролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, р.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС-повідомлення на номер телефону, вказані у розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація також відображається в Особистому кабінеті. Сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нарахування процентів здійснюється в порядку розділу 3 Договору за стандартною процентною ставкою у відповідності до п. 1.5 Договору (693,50 % річних) (п. 4.2.3 Договору). Відповідно до положень п. 4.2.5 Договору, загальна кількість автопролонгацій за Договором обмежується загальною кількістю днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 днів (включаючи 30 денний строк кредитування за п.1.3 Договору). Якщо у разі наступної пролонгації загальна кількість днів користування кредиту буде більшою за 120 днів, така авто пролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Згідно договору, якщо Клієнтом не будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розмірі платежів, що зазначені в графіку, будуть перераховані за стандартною процентною ставкою та матимуть такі значення: Сума виданого кредиту 3500,00 грн.; Дата надання кредиту - 06.03.2021 року; Строк кредиту - 30 днів; Цільове призначення - на споживчі потреби; Стандартна процентна ставка - 1,90% в день. Аналогічні положення наведені у паспорті споживчого кредиту /а.с. 9-10/. Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №1649197 від 06.03.2021 року, ідентифікований ТОВ «Лінеруа Україна». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https://credit7.ua/: одноразовий ідентифікатор Р716, час відправки ідентифікатору позичальнику 06.03.2021, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор 380689507819 /а.с. 20/. Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на адресу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «УПР», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків, на виконання умов договору на переказ коштів № ФК-19/03-21 від 12.03.2019 року, інформує про перерахування грошових коштів у розмірі 3000 грн. 06.06.2021 на банківську картку [NUMBER] /а.с. 28/. 24.12.2021 між Позивачем та ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» укладено договір факторингу № 02-24122001, відповідно до якого Позивачу відступлено прав вимоги до боржників за кредитними договорами /а.с. 24-27/. Відповідно до п. 6.2.3 Договору, права вимоги переходить до фактора після підписання сторонами цього договору та виконання фактором вимог п.7.2 Договору. Згідно з п. 7.2 Договору, фактор здійснює оплату клієнту шляхом :перерахування суми, що вказана в п.7.1 цього Договору, на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок, протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Згідно з п.8.2.2 Договору, за фактом передачі реєстру боржників сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток №2) Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-24122001 від 24 грудня 2021, заборгованість [PERSON] за договором №1649197 від 06.03.2021 становить 11275,35 грн, із них: 3489,35 грн. сума виданого кредиту/залишок по тілу кредиту, 7786,00 грн. залишок по відсотках /а.с. 19/. 10.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій повідомлялося, що заборгованість за кредитним договором перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» на дату відступлення11275,35 грн. /а.с. 17/. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] 06.03.2021 року укладено кредитний договір № 1649197 в електронному вигляді, шляхом підписання договору з боку позичальника електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р716 06.03.2021 10:37:47. Заперечення сторони відповідачки щодо не ознайомлення з його умовами, спростовується проставленням відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у кредитному договорі № 1649197 від 06.03.2021 року, паспорті споживчого кредиту, додатку № 1 до договору (графік платежів) та довідкою про ідентифікацію, згідно якої [PERSON] ідентифікована ТОВ "Лінеура Україна" з одноразовим ідентифікатором Р716. Верховний Суд у своїй постанові від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зробив правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому, вимог про визнання кредитного договору № 1649197 від 06.03.2021 року недійсним (неукладеним) не заявлено, договору щодо інших правовідносин між сторонами відповідачем не надано, в матеріалах справи наявна лише копія вказаного кредитного договору, наданого позивачем. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 24 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №02-24122001 від 24.12.2021, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором про надання кредиту №1649197, з моменту підписання цього договору та здійснення фактором оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана у п.7.1 цього договору, на вказаний у реквізитах цього договору рахунок протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно пункту першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у сумі 3500,00 грн. зі сплатою відсотків на строк 30 днів, а остання зобов`язалася виконати зобов`язання за кредитним договором та повернути кредит у передбачений договором строк, але кредитних коштів не повернула та зобов`язань за кредитним договором не виконала, а тому є всі підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили строк кредиту 30 днів та встановлено графік платежів, яким встановлено дату повернення кредиту 05.04.2021 року. Відтак, до 05.04.2021 року відповідачка мала повернути позивачеві кредит і сплатити проценти. Враховуючи викладене, Суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Суд відхиляє аргументи позивача про те, що він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що відповідно до п.1.4.1. Кредитного договору процентна ставка становить 1,90% в день, та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в.п.1.3 цього Договору і складає 30 днів. Доказів того, що договір був пролонгований у передбаченому розділом 4 Договору порядку, зокрема п.4.2 Договору, яким передбачено порядок автопролонгації строку кредиту, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи суму кредиту 3500,00 грн., відповідач має сплатити на користь відповідача відсотки за користування кредитом в розмірі 1995,00 грн. (3500 грн. х 1,9% х 30 днів кредитування). Враховуючи, що кредитним договором визначено, що строк кредиту 30 днів, дата повернення 05.04.2021 року, після спливу цього строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, вимог про стягнення відсотків відповідно до ст.625 ЦК України позивач не заявляв, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що складається з заборгованості за тілом кредиту 3489,35 грн. та заборгованості за відсотками у межах строку кредитування у сумі 1995,00 грн., що відповідає загальній вартості кредиту вказаній в п.1.6.1 кредитного договору. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу Відповідно до ч. 1 ст.141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач заявив вимогу про відшкодування судового збору в розмірі 2422,40 грн, сплаченого ним при подачі позову, оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1178,28 грн. (5484,5 х 2422,40: 11275,35). У відповідності до положень частин першої-четвертоїстатті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас, в силу вимог ч. 4ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано: договір № б/н про надання правової допомоги від 29.12.2023 /а.с. 21/; - копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 29.01.2023 року /а.с. 23/ - копію акту отримання правової допомоги від 24.03.2025 року, згідно якого адвокат Пархомчук С.В. надав позивачу правничі послуги таких змісту та ціни на загальну суму 10500,00 грн.: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між позивачем та відповідачем - 2000,00 грн.; складання та подання до суду позовної заяви - 5000,0 грн.; інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «ЄРДСР» щодо процесуального статусу судової справи - 3000,00 грн.; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн.; - копію платіжної інструкції № 36915 від 24.05.2024 про сплату позивачем адвокату 10500 грн. витрат на правничу допомогу за договором від 24.03.2025 року /а.с. 58/. Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є завищеним, оскільки додані до позову письмові докази не є такими, збирання яких вимагає надмірних зусиль, як і їх кількість. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial