Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про оспорювання батьківства, у якій просить виключити відомості про його батьківство з актового запису №33 від 21 лютого 2015 року про народження [PERSON] , [INFO] , здійсненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області та внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що з 2017 року він та відповідачка почали спільно проживати та 10 листопада 2018 року зареєстрували шлюб. До шлюбу у відповідачки народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Так як дочка відповідачки [PERSON] постійно називала позивача батьком, вони звернулись до органів ДРАЦС та подали заяву про те, що позивач являється батьком дитини. В зв`язку з цим в актовий запис № 33 про народження [PERSON] були внесені зміни де позивача зазначили батьком, прізвище [PERSON] вказали " [PERSON] ", а по батькові " [PERSON] ". 24 липня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Між ним була усна домовленість про те, що відповідачка не буде звертатися до суду з приводу стягнення з позивача аліментів на утримання саме [PERSON] , [INFO] . Але вона не дотрималась домовленості, внаслідок чого 12 липня 2024 року Кодимським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Враховуючи зазначені обставини позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 17 квітня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 08 травня 2025 року від відповідачки до суду надійшов відзив. У відзиві відповідачка зазначає, що під час перебування у шлюбі, позивач [PERSON] добровільно подав до органу ДРАЦС заяву про визнання свого батьківства відносно доньки [PERSON] , після чого до актового запису про народження дитини були внесені відомості про батьківство позивача, а також змінено прізвище дитини на " [PERSON] " та її по батькові на " [PERSON] ". На підставі цього 25 вересня 2020 року було видано нове свідоцтво про народження дитини [NUMBER] . На момент визнання батьком дитини та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини позивач [PERSON] достовірно знав, що не є батьком доньки відповідачки, народженої ще до їхнього знайомства, однак добровільно визнав себе батьком дитини. Посилаючись на положення ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України у задоволенні позову просить відмовити. 21 травня 2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що з відповідачкою вони почали зустрічатись на початку 2018 року та згодом зареєстрували шлюб. На момент їхнього знайомства у відповідачки вже була донька [PERSON] . Згодом дитина почала дорослішати та задавати питання чому у неї відрізняється прізвище, тощо. Оскільки позивач, перебуваючи з відповідачкою у шлюбі, вважав себе батьком дитини він добровільно подав до органів ДРАЦС заяву про визнання батьківства. Згодом шлюб між сторонами було розірвано, між ними почали виникати суперечки, а тому позивач вирішив звернутися до суду з таким позовом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у відзиві заявила клопотання про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи - Балтського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду клопотання, у якому просить розглянути справу без участі представника відділу. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Судом встановлено, що 10 листопада 2018 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. З актового запису про народження № 33 від 21 лютого 2015 року здійсненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області встановлено, що [INFO] у [PERSON] народилась донька [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис. Батьками дитини були записані [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 25 вересня 2020 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), було внесено зміни до актового запису про народження на підставі заяви від 25 вересня 2020 року про визнання батьківства [PERSON] . Прізвище дитини [PERSON] змінено на [PERSON] , по батькові [PERSON] змінено на [PERSON] , відомості про батька змінено на [PERSON] , [INFO] . Також було змінено прізвище матері з [PERSON] на [PERSON] на підставі актового запису про шлюб № 95 від 10.11.2018 року складеного Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Так, відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з положеннями ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Як слідує із позовної заяви позивач [PERSON] оспорює своє батьківство на підставі ст. 136 СК України, оскільки не є батьком дитини, однак в момент реєстрації його як батька в 2020 році, він про це достовірно знав. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про оформлення свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу РАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Разом з тим законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом РАЦС запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), звернута увага судів, що при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. Так, у ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що 25 вересня 2020 року [PERSON] до органу реєстрації актів цивільного стану було подано заяву про визнання батьківства стосовно [PERSON] , [INFO] , про що свідчать відомості зазначені у актовому записі про народження № 33 від 21 лютого 2015 року здійсненому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. На підставі цієї заяви було внесено зміни до актового запису про народження дитини та видано нове свідоцтво про народження. Суд звертає увагу на той факт, що факт встановлення біологічного споріднення у даній справі немає доказового значення, оскільки позивач достовірно знав, що не є батьком дитини, а тому перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, беручи до уваги те, що позивач достовірно знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання щоб запис щодо його батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно і з власної волі. Суд звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позов про оспорювання батьківства задоволенню не підлягає. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed