Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У березні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №3450120324 в розмірі 54516,00 грн та судових витрат в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.03.2024 року ТОВ «Іннова фінанс» та [PERSON] уклали кредитний договір № 3450120324. Позивач стверджує, що взяті на себе зобов`язання кредитор виконав та надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним кредитним договором не виконав, не повернув кредит та проценти за користування кредитом у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Водночас, відповідач ухвалу судді про відкриття провадження у справі не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». 25.04.2025 відповідач ознайомився із матеріалами справи. Відповідно до\~правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. 12.05.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому зазначає, що не погоджується з розміром відсоткової ставки нарахування відсотків 2,2% в день протягом 360 днів з огляду на внесені зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», що набрали чинності та діяли на момент укладення договору. Відповідач посилається на вимоги ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та зазначає, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Відповідач вважає, що договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Вказує, що статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Ці зміни внесено Законом № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року. Оскільки кредитний договір укладено 23.03.2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування відсотків повинно було здійснюватися за ставкою, що не перевищує 1% на день. З огляду на це відповідач не визнає розмір боргу за відсотками та просить суд позовні вимоги залишити без задоволення. 19.05.2025 представник позивач подав до суду відповіді на відзив, у якій зазначає про те, що вважає безпідставним заперечення відповідачем правомірності нарахування процентів за договором кредиту без з урахуванням змін, що були внесені на підставі Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 р., який набрав чинності 24.12.2023 р. Вказує, що цим законом доповнено прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», зокрема п. 17, в якому зазначено: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Також позивач зауважує, що відповідач вчинив дії, спрямовані на визнання боргу, а саме: провів часткову сплату за цим договором на загальну суму 4356,00 грн, з якої цим зарахуванням погашено частину процентів. Зазначає, що наведений позивачем розрахунок заборгованості підтверджений квитанцiєю до платіжної інструкції № 19805-1354-95597982 про видачу коштів за договором про надання грошових коштів у позику № 3450120324 від 23.03.2024 р. у розмірі 6600,00 грн. Представник зазначає, що укладення договору не є актом примусових дій з боку Товариства, а тільки добровільною згодою між позичальником та кредитодавцем/позикодавцем. На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до позивача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, які оспорює. Крім того, відповідач не скористався своїм гарантованим законом правом на розірвання договору протягом 14-ти днів з моменту його підписання, а користувався коштами позивача. Вважає, що [PERSON] розумів розмір процентів за фіксованою процентною ставкою договору, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Також звертає увагу суду на те, що, незважаючи на заперечення вимог позову щодо нарахованих процентів, відповідач не заперечує та не спростовує факт укладення договору і отримання кредитних коштів. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У прохальній частині позовної заяви та у поданій до суду відповіді на відзив, просив розглядати справу за відсутності представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. 23.03.2024 ТОВ «Іннова фінанс» та [PERSON] уклали кредитний договір №3450120324 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до п. 2.3-2.5 договору, сума кредиту складає 6600,00 грн, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Відповідно до п. 2.6.1 договору, стандартна процентна ставка становить 2,2% в день. За стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20%. Відповідно до п. 3.1 договору, кошти кредиту надаються товариству у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника з використанням платіжної картки № [NUMBER] . На підтвердження виконання ТОВ «Іннова фінанс» своїх зобов`язань за цим кредитним договором позивач надав квитанцію до платіжної інструкції № 19805-1354-95597982 від 23.03.2024, видану ТОВ «ФК «Контрактовий дім», згідно з якою 23.03.2024 здійснено переказ кредитних коштів у розмірі 6600,00 грн від ТОВ «Іннова Фінанс» (поповнення карт) на картковий рахунок № [NUMBER] . На підтвердження розміру заборгованості позивач надав складений ТОВ «Іннова фінанс» розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість по кредитному договору № 3450120324 від 23.03.2024 року становить 54516,00 грн, з яких 6600,00 грн ? заборгованість за тілом кредиту, 47916,00 заборгованість за процентами. На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «УКРСИББАНК» надало відповідь №31-4-01/07-1367-БТ від 22.04.2025, згідно з відомостями якої платіжна картка № [NUMBER] емітована картка на ім`я [PERSON] . Щодо підтвердження платежу від ТОВ «Іннова фінанс» банк надав інформацію про рух коштів за період з 23.03.2024 по 24.03.2024 та повідомив, що операція зарахування грошових коштів здійснена шляхом поповнення платіжної картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] , 23.03.2024 операцією [INFO] з використанням Міжнародної платіжної системи, при здійсненні якої відправник не ідентифікується, а тому банк не може надати інформацію, що зарахування здійснено ТОВ «Іннова фінанс». Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі. Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений між відповідачем та позивачем як кредитором. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. На цих документах наявний підпис відповідача. Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати. На підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів та існування у нього заборгованості за кредитним договором позивач подав до позовної заяви квитанцію про зарахування коштів на рахунок відповідача та розрахунок заборгованості. На запит суду АТ «УКРСИББАНК» надав інформацію про рух коштів за період з 23.03.2024 по 24.03.2024 згідно з відомостями якої підтверджено операцію зарахування грошових коштів шляхом поповнення платіжної картки відповідача на суму, яка відповідає розміру суми кредиту у спірних правовідносинах. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. За цих обставин, а також враховуючи, що у поданому до суду позові відповідач не заперечує та не спростовує обставину отримання ним суми кредиту від позивача, а також обставину неповернення цих коштів, суд вважає доведеною цю обставину. Окрім того, суд встановив, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, про що повідомив позивач у поданій до суду відповіді на відзив. Вказане також підтверджується відомостями розрахунку заборгованості. Копія відповіді на відзив надіслана відповідачу 19.05.2025. Відповідач не скористався правом подання заперечень та не спростував вказану обставину з наданням суду доказів на підтвердження власних доводів. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його невиконання боржником підтверджений належним чином. Отже, суд вважає вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту такими, що підлягають задоволенню. Щодо розміру заборгованості за процентами суд зазначає таке. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від вказаного правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. З умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Отже, договір діє до 17.03.2025 року. Водночас ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» у цьому позові просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами по 23.04.2025 року. Враховуючи, що договором надання грошових коштів у позику визначений строк його дії, саме протягом цього строку позивач ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» має право нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, тому суд вважає вимоги позову про стягнення процентів у період, що перевищує строк дії кредитного договору такими, що не ґрунтуються на нормі закону та не підлягають задоволенню. Крім цього, суд бере до уваги таке. 22.11.2023 року прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ\~(набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту\~Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп. 6 п. 5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ\~IV\~Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування»\~(пп.13 п.5\~Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ\~IV\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, починаючи з 24.12.2023 денна процентна ставка не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 ? 1,5%, з 20.08.2024 ? 1%.

Outcome: partial