Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 900 грн та судових витрат, мотивуючи наступним. 05 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 05.04.2024-100004108, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та підписання відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції про укладення договору (оферти), відповідно до якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 4 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки терміном на 42 дні з дати його надання до 16 травня 2024 року. Відповідачка зобовязання щодо повернення коштів не виконала, у звязку з чим станом на 16 травня 2024 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 7 900 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 3 900 грн заборгованість за процентами. 24 січня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник позивачки просила у задоволенні позовної заяви ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі, мотивуючи наступним. В березні 2024 року невідомі особи в месенджері Telegram запропонували відповідачці «роботу», яка полягала, за їх словами, у «виводі коштів з кріптобірж та вебсайтів» та «переказах в межах ліміту по закону України» на банківські карти користувачів. Відповідачка, не маючи відповідних знань в сфері банківських операцій та мобільних технологій, повірила в те, що запропонована «робота» не суперечить законодавству України та відповідає її особистим інтересам, враховуючи її скрутне фінансове становище та високу обіцяну «заробітну плату». Зловживаючи довірою відповідачки, невідома особа з акаунту під назвою «Вероника» в листуванні та в дзвінках в месенджері Telegram отримала її персональні та конфіденційні дані, а саме: фінансовий номер телефону, адресу електронної пошти, PIN-коди, CVV-коди, коди одноразового пароля для аутентифікації в застосунках мобільного банкінгу. Таким чином, 03 квітня 2024 року відповідачка добровільно передала невідомій особі дані, за якими вона отримала доступ до кабінетів в застосунках мобільного банкінгу АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (monobank). Крім того, відповідачка добровільно надала невідомій особі свої паспортні дані та РНОКПП, надала доступ до своєї кредитної історії та виконувала інші вказівки цієї особи, пов`язані з отриманням доступу до її персональних даних. Дані дії вищезазначеною невідомою особою були обґрунтовані необхідністю «верифікувати» відповідачку для «роботи». За вищезазначені дії з «верифікації» відповідачка отримувала від невідомих осіб «заробітну плату» кошти на особисту картку «ПриватБанк», що посилило її віру в те, що дана «робота» відповідає її інтересам. 05 квітня 2024 року невідома особа з профілю в Telegram під назвою « [INFO] » запитувала у відповідачки коди одноразового пароля для входу в її особисті кабінети в застосунках мобільного банкінгу АТ «АКЦЕНТ-БАНК» і АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (monobank), просила перейти за посиланнями та пройти верифікацію на сайтах різних фінансових установ. Також вона отримала доступ до фінансового номеру телефону відповідачки після того, як та ввела надану цією особою комбінацію «**21*0933972405#». На запитання відповідачки про те, для чого здійснюються вищезгадані дії, невідома особа відповіла, що це необхідно для «видалення МФО», в що відповідачка повірила в силу необізнаності та у зв`язку з тим, що сама не вчиняла жодних дій, спрямованих на підписання кредитних договорів. Відповідачці надходили повідомлення про те, що їй схвалено отримання кредитних коштів, але вона не усвідомлювала, що дійсно є стороною цих кредитних договорів, адже вищезгадана невідома особа переконувала [PERSON] в тому, що вона може не звертати уваги на повідомлення фінансових установ і що такі сповіщення є «рекламою». В травні 2024 року відповідачка почала отримувати повідомлення, листи та телефонні дзвінки від фінансових установ з погрозами та попередженнями про стягнення заборгованості в примусовому порядку. 15 травня з кредитного звіту УБКІ стало відомо, що 05 квітня 2024 на її дані були укладені кредитні договори з ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ТОВ «МАКС КРЕДИТ» на загальну суму 28\~700 грн. Дані кредитні договори відповідачка не укладала та не користувалася кредитними коштами. Відповідно, невідома особа скористалася даними [PERSON] та її фінансовим номером телефону для отримання кредитних коштів без наміру їх повернути. 03 липня 2024 року до ЄРДР підрозділом дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 1 ст. 182 КК України, яке полягало у тому, що 05 квітня 2024 року невстановлена особа, незаконно використовуючи конфіденційну інформацію про [PERSON] , оформила на останню онлайн-кредити в різних кредитних установах. Докази, які надані позивачем, безумовно не свідчать про те, що одноразовий ідентифікатор був використаний саме відповідачкою, а не іншою особою, оскільки відповідачка не мала доступу до цього номеру внаслідок введення комбінації «**21*0933972405#» під тиском шахраїв, що зокрема, має важливе значення, враховуючи те, що наявний факт вчинення дій, що підтверджують укладення договору позики іншою особою шахрайським шляхом. Таким чином, [PERSON] ніколи не зверталася до ТОВ «Споживчий центр» із приводу укладення кредитного договору, не робила заявок на отримання коштів і не укладала ніяких договорів позики, не отримувала від даного товариства ніяких коштів (а.с. 30-63). 28 січня 2025 року позивач направив відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові. Зауважив, що умови укладання електронного договору були дотримані, відповідачка визнає, що номер телефону, зазначений в договорі, належить їй, на цей номер і був надісланий одноразовий ідентифікатор, [PERSON] також визнає, що саме на її картку були зараховані кошти за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Відповідачка не зверталася до банку відразу після зарахування коштів, добровільно надала всі платіжні інструменти третім особам, тому просив стягнути заборгованість в розмірі 7\~900 грн та судовий збір (а.с. 67-70). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачка в судове засідання не зявилась. Представник відповідачки під час судового розгляду позовні вимоги не визнала, надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. 05 квітня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 05.04.2024-100004108 (далі договір) шляхом підписання останньою пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (кредитної лінії), заявки кредитного договору (кредитної лінії) № 05.04.2024-100004108, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 05.04.2024-100004108 від 05 квітня 2024 року, додатку до кредитного договору (а.с. 7-12), які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е214» відповідно до вимог ч.ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Відповідно до п.п. 1.1-1.3 договору, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором в розумінні ст. 633 ЦК України. Датою набрання чинності пропозицією (офертою)\~є 05 квітня 2024 року; дата укладення\~ 05 квітня 2024 року. Як передбачено п.п. 2.1, 2.2 договору, електронний кредитний договір, частиною якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на веб-сайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника на вебсайті кредитодавця; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Позичальник, який має намір укласти електронний кредитний договір, ідентифікується (реєструється) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті (п. 2.3.2 договору). Згідно з п.п. 3.1- 3.3 договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк на який надається кредит, проценти за користування, графік платежів встановлюються в заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 12, 13, 14 заявки кредитного договору від 05 квітня 2024 року, період користування кредитом\~42 дні з дня його надання до 16 травня 2024 року; процентна ставка «Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового траншу включно; процентна ставка «Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ»; розрахунок денної ставки 2,33% (3920.00/4000)/42/100%; Як передбачено заявкою від 05 квітня 2024 року, кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом перерахування на рахунок споживача [NUMBER] . Підтвердженням надання кредитодавцем відповідачці у порядку, встановленому договором, кредитних коштів є квитанція від 05 квітня 2024 року № 2446260781 про перерахування ТОВ «Споживчий центр» суми кредиту в розмірі 4 000 грн на картку отримувача 4323-34ХХ-ХХХХ-9150, яка вказана в заявці на отримання кредиту; виписка по картці від 15 серпня 2024 року «А банк»; довідка ТОВ «Старт-Мобайл» про доставлення 05 квітня 2024 року о 21:21:11 смс з текстом «Код підтвердження: Е214 для договору»; візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника) щодо укладення договору від інформаційно-телекомунікаційної системи за кредитним договором № 05.04.2024-100004108 від 05 квітня 2024 року; картка субконто контрагенти, договори за 05 квітня-27 січня 2025 року (а.с. 14, 48, 71, 72, 73). Відповідно до розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.04.2024-100004108 від 05 квітня 2024 року заборгованість станом на 16 травня 2024 року становить 7 900 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 3 900 грн заборгованість по процентам (а.с. 15). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Ст. 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису усіма сторонами електронної правової угоди; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобовязання за\~кредитним договором\~не виконала,\~у передбачений\~у договорі\~строк кошти\~(суму\~позики)\~не повернула,\~внаслідок чого\~у неї\~виникла заборгованість\~за тілом\~кредиту 4 000\~грн,\~3\~900\~ проценти, тому вимога позивача є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо тверджень відповідачки, що вона стала жертвою шахрайських дій, на неї було оформлено кредит без її згоди, і вона не повинна сплачувати цей кредит, суд зазначає наступне. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року по справі № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно з постановою Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц вказано, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка своїми діями сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції, тому наявність обставин, які безспірно доводять, що [PERSON] своїми діями/бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженню № 12024175550000192 від 03 липня 2024 року внесені відомості за ч. 1 ст. 182 КК України. 02 липня 2024 року [PERSON] звернулася із заявою до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, про те, що 05 квітня 2024 року невстановлена особа, незаконно використовуючи інформацію про заявницю [PERSON] , оформила на неї онлайн-кредити в різних кредитних установах (а.с. 39). Однак, наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивачки за ч. 1 ст. 182 КК України не спростовує факту добровільного передання нею третій особі своїх персональних даних, оскільки відкрите кримінальне провадження не доводить того, що саме невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивачки з метою укладення оспорюваного кредитного договору й уклали його від імені [PERSON] без її волі. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконала, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному розмірі 7 900 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved