Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в остаточній редакції від 26.09.2024, яка прийнята судом в підготовчому засіданні 26.09.2024) до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області 31.01.2024. Рішення вступило у законну силу. Під час шлюбу сторона придбано майно, яке зареєстровано за відповідачем, а саме: нежитлове приміщення у складі «Універсального салону магазину» під літ «А-3», загальною площею 129,2 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS] , яке згідно договору купівлі - продажу від 29.01.2021, частини нежитлових приміщень з розміром частки 61/100; 39/100 даного нежитлового приміщення відповідачем було придбано згідно із договором купівлі - продажу від 12.04.2019. Таким чином, у спільній сумісної власності подружжя, - сторін по справі, знаходиться 100 % вище вказаного приміщення, яке згідно витягу з Державного реєстру прав нерухомості в цьому договорі купівлі - продажу складається з наступного: коридор 2-1, площею 3,9 кв.м, підсобне приміщення 2-2, площею 2,6 кв.м, санвузол 2-3, площею 2,0кв.м, коридор 2-4, площею 4,5 кв.м, кабінет 2-5, площею 23,1 кв., кабінет 2-6, площею 14,7 кв.м. Вартість нежитлового приміщення складає 389 800 грн. Також зазначено, що під час шлюбу сторонами були придбані наступні земельні ділянки, які також зареєстровані за відповідачем: земельна ділянка з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 536122771249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0240, площа (га): 0.0491, дата державної реєстрації земельної ділянки: 16.12.2014, орган, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки: Управління Держземагентства у Черкаському районі Черкаської області; місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] . Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість об`єкта складає 8925,98 грн.; земельна ділянка з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1811615371249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0385, площа (га): 0.0484. Рішенням Червонослобідської сільської ради, серія та номер: 5-38/YІІ, виданий 22.03.2019 земельна ділянка зареєстрована за відповідачем. Місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] . Згідно із висновком суб`єкта оціночної діяльності ринкова вартість об`єкта складає 8798,72 грн. Також позивачем вказано, що сторонами було придбано та переобладнано кіоск за адресою: [ADDRESS] , вартістю 498 550 грн. Характеристика об`єкта оцінки кіоску наступна: нежитлове приміщення кіоску (МАФ), загальною площею 29,0 кв.м. Висота внутрішніх приміщень будинку 2,7 м. МАФ обладнаний електропостачанням, водопостачанням, каналізацією, встановлений кондиціонер та обігрівальні прилади, захисні ролети, сигналізація. Загальний стан кіоска відмінний. Відповідач здає його в оренду, що підтверджується договором оренди щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 1191 та додатку № 1 до нього від 19.05.2020, а також договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 5277 від 08.10.2020 теж укладено на ім`я відповідача. Всі кошти за оренду отримує вона власноручно. Позивач вказує, що на сьогодні, у сторін виник конфлікт щодо добровільного розподілу майна, спільно вони користуватися ним не можуть, а тому він вимушений з даним позовом звернутися до суду. Крім того, відповідач не дає йому можливості користуватися майном, добровільно поділити майно не бажає. Також йому стало відомо, що відповідач має намір відчужити майно. Таким чином, позивач за первісним позовом за остаточними позовними вимогами просить суд, - поділити спільну сумісну між сторонами порівну, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на частину наступного майна: - нежитлове приміщення у складі УСМ під літ «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] ; - земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1811615371249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0385, площею (га): 0.0484, місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] ; - земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 536122771249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0240, площа (га): 0.0491, місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] ; - кіоск за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,2 кв, м; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину наступного майна: - нежитлове приміщення у складі УСМ під літ «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] ; - земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1811615371249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0385, площа (га): 0.0484, місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] ; - земельну ділянку з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 536122771249, кадастровий номер: 7124989000:02:006:0240, площа (га): 0.0491, місцезнаходження об`єкту: [ADDRESS] ; - кіоск за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 28,2 кв.м; у зв`язку з поділом майна, що є у спільній сумісній власності, право спільній сумісній власності подружжя позивача та відповідача припинити; усунути перешкоди у користуванні спільним майном подружжя, шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] надати позивачу [PERSON] ключ від замка вхідних дверей у приміщення, що по [ADDRESS] ; судові витрати та, в тому числі витрати щодо надання правничої допомоги в сумі 20000 грн. покласти на відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 01.05.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за час шлюбу сторонами було набуто спільне рухоме та нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення у складі УСМ під літ. «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; торговельний павільйон для торгівлі непродовольчими товарами, загальною площею 28,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0484 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0491 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; самовільно збудований дачний будинок, загальною площею 74,9 кв.м, який розташовано на земельній ділянці, загальною площею 0,0484 га та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль FIAT DOBLO, 2009 року випуску, зареєстрований 02.04.2016 на ім`я [PERSON] , згідно із нотаріально оформленим договором купівлі-продажу, про що свідчить довідка №31/23/41-392 від 03.05.2024, видана Територіальним сервісним центром МВС №7141; легковий автомобіль NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, зареєстрований 21.04.2023 на ім`я [PERSON] , згідно із договором купівлі-продажу, оформленим в ТСЦ 7141, про що свідчить довідка №31/23/41-392 від 03.05.2024, видана Територіальним сервісним центром МВС №7141. Проте, як зазначено, діючи з власних недоброчинних мотивів, відповідачем після розірвання шлюбу, було самостійно здійснено продаж автомобілів, які є спільно нажитим майном подружжя, а саме: - 30.04.2024 здійснено продаж FIAT DOBLO, 2009 року випуску, що підтверджується довідкою №31/23/41-392 від 03.05.2024, виданою Територіальним сервісним центром МВС №7141. -16.03.2024 здійснено продаж NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, що підтверджується довідкою №31/23/41-392 від 03.05.2024, виданою Територіальним сервісним центром МВС №7141. Добровільної згоди, як вказує позивач, щодо розподілу спільного сумісного майна подружжя між сторонами досягнуто не було, а тому [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом. З метою визначення ринкової вартості рухомого майна, що є предметом спору про поділ спільного сумісного майна подружжя, суб`єктом оціночної діяльності було проведено оцінку легкових автомобілів та визначено їх ринкову вартість, а саме: вартість легкового автомобіля FIAT DOBLO, 2009 року випуску, складає - 169 500,00 грн.; вартість легкового автомобіля NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, складає - 158 000,00 грн. З огляду на те, що отримана інформація зТериторіального сервісного центру МВС №7141, має обмежену інформацію (відсутній VIN- код, колір, об`єм двигуна і т.д.) тому, визначена можлива ринкова вартість спільного сумісного майна подружжя, а саме, - легкового автомобіля FIAT DOBLO, 2009 року випуску та легкового автомобіля NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, що підлягає розподілу між сторонами, складає 327 500,00 гривень (169 500,00+158 000,00). Відповідно, 1/2 частина вартості майна кожного із подружжя складає 163 750,00 гривень (327 500/2). Позивач за зустрічним позовом вказує, що в зв`язку з тим, що спільної згоди щодо добровільного розподілу майна сторонами не досягнуто, а кошти за продані автомобілі, які належали сторонам на праві спільної сумісної власності, було в односторонньому порядку привласнено [PERSON] , то позивач вимушена звертатися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів, з метою стягнення з відповідача на свою користь компенсації в розмірі 1/2 частини ринкової вартості легкового автомобіля FIAT DOBLO, 2009 року випуску та легкового автомобіля NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, що складає 163 750,00грн. Таким чином, позивач за зустрічним позовом просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості легкових автомобілів FIAT DOBLO, 2009 року випуску та NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, в розмірі 163 750,00грн., стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Зустрічна позовна заява прийнята під час підготовчого провадження 17.07.2024 та об`єднана в одне провадження із первісним позовом. Ухвалою суду від 26.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на первісний позов [PERSON] , який прийнятий судом. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та незаконними. Просила: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] : нежитлове приміщення у складі УСМ під літ. «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; торговельний павільйон, для торгівлі непродовольчими товарами, загальною площею 28,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0484 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, загальною площею 0,0491 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; самовільно збудований дачний будинок, загальною площею 74,9 кв.м, який розташовано на земельній ділянці, загальною площею 0,0484 га та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на: частину нежитлового приміщення у складі УСМ під літ. «А-3», а саме приміщення № 1-1, №1-2, №1-3, №1-4, №1-5, №1-6, №1-7, №1-8, загальною площею 78,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; торговельний павільйон для торгівлі непродовольчими товарами, загальною площею 28,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на: частину нежитлового приміщення у складі УСМ під літ. «А-3», а саме приміщення № 2-1, №2-2, №2-3, №2-4, №2-5, №2-6, загальною площею 50,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0484 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, загальною площею 0,0491 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; самовільно збудований дачний будинок, загальною площею 74,9 кв.м, який розташовано на земельній ділянці, загальною площею 0,0484 га та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію частини вартості спільного майна подружжя в розмірі 93 194,39 грн. Відповідь на відзив на позов, що поданий відповідачем за первісним позовом [PERSON] , не була подана позивачем за первісним позовом [PERSON] . Крім того, відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] не був поданий відзив на зустрічний позов [PERSON] . В судовому засіданні позивач/відповідач [PERSON] та його представники адвокати Дубинський В.М. та Чепурний В.П. просили задовольнити позовні вимоги, які остаточно визначені у заяві від 26.09.2024. Крім того, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . В судовому засіданні відповідач/позивач [PERSON] та її представник адвокат Дрогоман О.О. просили задовольнити позовні вимоги зустрічного позову та відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] , враховуючи доводи відзиву на позов останнього. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: встановлено, що сторони по справі з 14.07.2012 перебували у зареєстрованому шлюбу (актовий запис №969), який розірваний рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 31.01.2024 (справа №708/5/24), яке набрало законної сили 04.03.2024. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу сторони придбали майно, зокрема: нежитлове приміщення у складі УСМ під літ. «А-3», загальною площею 129,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (61/100 за договором купівлі-продажу від 29.01.2021, частина нежитлових приміщень - зареєстроване речове право 29.01.2021 та 39/100 за договором купівлі-продажу від 12.04.2019, частина нежитлових приміщень - зареєстроване речове право 12.04.2021) право власності зареєстроване 29.01.2021 та 12.04.2021, відповідно, за [PERSON] , що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності від 19.02.2024 №366372386; за висновком 022624/3 станом на 26.02.2024 його ринкова вартість становить 3023280грн. 00коп. За даними консультативного висновку, що наданий [PERSON] , цей об`єкт оцінений вартістю, яка становить 668900грн. 00коп.; земельна ділянка, загальною площею 0,0484 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності зареєстроване 10.04.2019 за [PERSON] , що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності від 19.02.2024 №366372386. За даними висновку 022624/1 від 26.02.2024 ринкова вартість цієї земельної ділянки кадастровий номер 7124989000-02-006:0385 становить 8798грн. 72коп. За даними звіту про оцінку майна, що наданий [PERSON] , вартість цієї земельної ділянки станом на 26.02.2024 становить 140100грн. 00коп.; земельна ділянка, загальною площею 0,0491 га, що надана для індивідуального садівництва та знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; право власності зареєстроване 02.08.2021 за [PERSON] , що підтверджується даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності від 19.02.2024 №366372386. За даними висновку 022624/2 від 26.02.2024 ринкова вартість цієї земельної ділянки кадастровий номер 7124989000-02-006:0240 становить 8925грн. 98коп. За даними звіту про оцінку майна, що наданий [PERSON] , вартість цієї земельної ділянки станом на 26.02.2024 становить 142120грн. 00коп.; легковий автомобіль FIAT DOBLO, 2009 року випуску, зареєстрований 02.04.2016 на ім`я [PERSON] , згідно із нотаріально оформленим договором купівлі-продажу, про що свідчить довідка №31/23/41-392 від 03.05.2024, видана Територіальним сервісним центром МВС №7141 (10.04.2024 відбулася перереєстрація ТЗ на нового власника по договору дарування, укладеному в ТСЦ 7151). За даними консультативного висновку щодо ймовірної вартості об`єкта оцінки, станом на 30.04.2024, вартість цього ТЗ становить 169500грн. 00коп.; легковий автомобіль NISSAN PRIMERA, 2002 року випуску, зареєстрований 21.04.2023 на ім`я [PERSON] , згідно із договором купівлі-продажу, оформленим в ТСЦ 7141, про що свідчить довідка №31/23/41-392 від 03.05.2024, видана Територіальним сервісним центром МВС №7141 (16.03.2024 відбулася перереєстрація ТЗ на нового власника по договору, укладеному в ТСЦ 1452). За даними консультативного висновку щодо ймовірної вартості об`єкта оцінки, станом на 30.04.2024, вартість цього ТЗ становить 158000грн. 00коп. Крім того, встановлено, що [PERSON] є власником тимчасової споруди - торговельного павільйону для торгівлі непродовольчими товарами, загальною площею 28,2кв.м, що по [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 13.05.2020, паспорту прив`язки (паспорт продовжено до 03.07.2025). Відповідно до висновку 022624/4, ринкова вартість об`єкту станом на 26.02.2024 становить 498550грн. 00коп. (висновок наданий [PERSON] ). За даними звіту про оцінку майна, що наданий [PERSON] , вартість павільйону станом на 26.02.2024 становить 288900грн. 00коп. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 Цивільного Процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тож, спір між сторонами виник з правовідносин щодо майнових прав подружжя на майно, набуте у шлюбі, яке регулюється нормами Конституції України, Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, ч.ч. 1, 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Як визначено статтею 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами СК України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17-ц. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного Кодексу України (ст. 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (стаття 70 СК України). Слід також зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до частин першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Пунктом 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Метою сторін як за первісним позовом, так і за зустрічним,є саме поділ спільного сумісного майна подружжя. Суд встановив відсутність між сторонами будь-яких угод щодо добровільного поділу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. Крім того, під час розгляду справи вони не дійшли до можливості укладення мирової угоди. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд висновує, що беззаперечним є той факт, що зазначене майно - земельні ділянки за вказаною адресою, нежитлові приміщення, торговельний павільйон (кіоск), транспорті засобі придбані колишнім подружжям [PERSON] , та [PERSON] , у період їхнього шлюбу, за спільні кошти та в інтересах їхньої сім`ї, а тому його необхідно визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів про те, що якесь із переліченого майна було придбано за особисті кошти когось одного із подружжя, сторонами до суду не надано. Обидві сторони здійснювали діяльність як фізичні особи-підприємці, що визнається сторонами, і, відповідно, вони мали доходи від своєї діяльності, які спільно ними набувалися в інтересах сім`ї і витрачалися на спільні потреби. За результатами досліджених доказів, встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ між сторонами нерухомого майна - двох земельних ділянок, нежитлових приміщень та рухомого майна торговельного павільйону (кіоску) та визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частку. При цьому, ВС у постанові від 08.04.2020 у справі №202/3788/18 вказав, що торговельний павільйон є рухомою річчю, яка не підлягає державній реєстрації, але належить до спільної сумісної власності подружжя. Вона виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. Судом встановлено, що торговельний павільйон (кіоск), що по [ADDRESS] є малою архітектурною формою, і паспорт прив`язки продовжено до 03.07.2025, а тому і цей кіоск є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і підлягає поділу. Крім того, за дослідженими доказами, судом встановлено, що [PERSON] після розірвання шлюбу (рішення суду набрало законної сили 04.03.2024) відчужив два транспортні засоби іншим особам, і не підтвердив суду наявність письмової згоди [PERSON] про вчинення таких правочинів. Під час розгляду справи [PERSON] заперечила факт надання нею згоди (письмової та/чи усної) на відчуження цих автомобілів (як і частки цього майна, належної їй), а тому суд констатує, що [PERSON] було порушене право [PERSON] , як співвласника цього рухомого майна, на вільне користування і розпорядження цим майном. За висновками, що викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц ), у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна позиція викладена у постановах ВС від 9.12.2020 (справа № 301/2231/17), від 18.11.2020 (справа № 757/8854/14-ц), від 18.02.2021 (справа № 314/2224/17). Під час розгляду справи [PERSON] не було надано доказів на спростування письмових доказів, які надані [PERSON] , щодо вартості вказаних транспортних засобів, а тому суд вважає дані консультативних висновків щодо оцінки транспортних засобів, станом на 30.04.2024 правильними. Крім того, у постанові ВС України від 27.04.2016 у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15-ц, зазначено про те, що відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово. Отже, враховуючи те, що транспортні засобі на даний час є відчуженими [PERSON] третім особам, то розмір компенсації 1/2 частин вартості вказаних транспортних засобів становить 163750грн. 00коп., яка і підлягає до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] , а тому, відповідні позовні вимоги зустрічного позову підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільним майном подружжя, шляхом зобов`язання [PERSON] надати йому ключ від замка вхідних дверей у приміщення по [ADDRESS] , то в цій частині вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відсутні належні, допустимі та переконливі докази про те, що [PERSON] чинить йому будь-які перешкоди у цьому. Посилання [PERSON] на його звернення до правоохоронних органів, зокрема 18.06.2024 про те, що [PERSON] поміняла замки в офісному приміщенні, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку №32731, не свідчить про вчинення якихось неправомірних дій з боку [PERSON] щодо [PERSON] , враховуючи, що останній не вказав, у якому саме приміщенні були замінені замки і, куди він не міг потрапити, враховуючи, що за цією адресою знаходяться різні нежитлові приміщення, як окремі об`єкти нерухомості, які мають різні входи/виходи. При цьому, будь-яких інших доказів [PERSON] не було надано до суду. Також, суд звертає увагу, що нерухоме майно нежитлові приміщення не поділені в натурі. Отже, такі його позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Не підлягають також до задоволення позовні вимоги [PERSON] щодо припинення права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Так, при поділі майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, право спільної сумісної власності на це майно вже припиняється, тобто вже після поділу цього майна вже воно не належить подружжю як спільна власність, а переходить у власність кожного з них окремо, відповідно до визначених часток. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2024 з метою забезпечення позову [PERSON] заборонено відчуження нерухомого майна - вище вказаних двох земельних ділянок. Постановою Черкаського апеляційного суду від 11.06.2024 з метою забезпечення позову [PERSON] заборонено відчуження нежитлових приміщень та тимчасової споруди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 15140грн. 00коп. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном подружжя відмовлено, то сплачений судовий збір у розмірі 1211грн. 20коп. (платіжна інструкція від 24.09.2024) слід залишити за позивачем. Крім того, при подачі [PERSON] зустрічного позову, нею 18.04.2024 було сплачено судовий збір у розмірі 15140грн. 00коп., про що свідчить виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Між тим, ціна зустрічного позову становить 163750грн. 00коп., який задоволений судом. Отже, враховуючи усну заяву, яка здійснена в судовому засіданні [PERSON] та її представником адвокатом Дрогоманом О.О., суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст. 176 ЦПК України повернути позивачу за зустрічним позовом [PERSON] за рахунок держави зайво сплачений судовий збір у розмірі 13502грн. 50коп. Оскільки, як зазначено позовні вимоги зустрічного позову задоволені, то слід з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути судовий збір у розмірі 1637грн. 50коп. Незважаючи на те, що сторони у своїх письмових процесуальних заявах по суті зазначали про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, - до суду на час розгляду справи відповідні докази понесених таких витрат ними надані не були, а тому це питання судом не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: partial