Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

23 квітня 2025 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до громадянки Білорусії [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій редставник позивача просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 04.04.2014 року відділом РАЦС адміністрації Залізничного району м.Гомель, країна Білорусь, актовий запис № 171. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 04.04.2014 р. громадянин України- [PERSON] (далі - позивач) та громадянка [PERSON] (далі - відповідач) уклали в республіці Білорусь шлюб (копія Свідоцтва про шлюб додається). Від спільного шлюбу спільних дітей не мають. На жаль, сімейне життя у сторін не склалося. Між ними втрачене взаєморозуміння, примирення та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе. Після припинення шлюбних стосунків відповідач залишилась проживати в Республіці Білорусь, оскільки є громадянкою цієї держави, а позивач повернувся в Україну. З 2024 жодних стосунків не підтримують, спільних дітей не мають. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Досягти згоди щодо розірвання шлюбу через органи РАЦСу не є можливим, оскільки відповідач є громадянкою Білорусі, проживає закордоном, зв`язку з відповідачем не має. Необхідність розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивача, позивач обгрунтовує на тому, що через участь Республіки Білорусь у військовій агресії проти України дипломатичні відносини між двома державами значно обмежені, водночас, він, як громадянин України, підпадає під загальні обмеження свободи пересування, встановлені в умовах воєнного стану, тому виїзд до Республіки Білорусь, де проживає відповідач, є утрудненим та небезпечним, тому просить визначити підсудність справи за місцем реєстрації та проживання позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2025 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 25 квітня 2025 року позовну заяву [PERSON] до громадянки Білорусії [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без руху, запропоновано позивачу усунути недоліки, про які вказано в ухвалі суду, у строк не пізніше 10 днів з дня отримання копії ухвали. Відповідно довідки про доставку електронного документу копію ухвали суду від 25 квітня 2025 року представником позивача адвокатом Голуб Т.І. отримано до її електронного кабінету 26 квітня 2025 року. Відтак усунути недоліки про які вказано в ухвалі суду слід було до 06 травня 2025 року. 29 квітня 2025 року на адресу суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій представник вказує, що позивач з відповідачем не проживають довгий час, сімейне життя у сторін не склалося. Між ними втрачене взаєморозуміння, примирення та збереження шлюбносімейних відносин неможливе. Після припинення шлюбних стосунків відповідач залишилась проживати в Республіці Білорусь, оскільки є громадянкою цієї держави, а позивач повернувся в Україну. З 2024 жодних стосунків не підтримують, спільних дітей не мають. Необхідність розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивача, грунтується на тому, що через участь Республіки Білорусь у військовій агресії про ти України дипломатичні відносини між двома державами значно обмежені, водночас, він, як громадянин України, підпадає під загальні обмеження свободи пересування, встановлені в умовах воєнного стану, тому виїзд до Республіки Білорусь, де проживає відповідач, є утрудненим та небезпечним. Відповідач є громадянкою Білорусі, проживає закордоном, зв`язку з відповідачем не має. АТ «Укрпошта» припинила співробітництво з Поштою Росії та Білорусі, а отже направити позов поштою до республіки Білорусь позивач не може. Станом на зараз позивач проживає з іншою жінкою, в майбутньому в них народиться спільна дитина. Позивач бажає офіційно зареєструвати свої відносини та створити повноцінну родину. Позивач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 06.09.2022 р. бере участь у бойових діях на території Донецької області. Крім того, виконуючи свій військовий обов`язок позивач неодноразово отримував поранення, які вплинули на загальний стан його здоров`я. Останній раз позивач перебував на лікуванні у листопаді 2024 року. (копія довідки додається). Позивач повернувся до лав ЗСУ, але періодично проходить реабілітацією по останньому пораненню. Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Враховуючи викладене, просить визначити підсудність справи за місцем реєстрації та проживання позивача, а саме Піщанський районний суд Вінницької області. Відповідно до відповіді № 1350946 від 06 травня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду в порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, підтверджено, що позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] . Оскільки, судом було встановлено, що на момент подання позову про розірвання шлюбу відповідач є громадянкою Республіки Білорусь, проживає агромістечко Терешковичі\~(хутір\~Висока Грива\~буд.\~10)\~Гомельського району\~Гомельської області\~Республіки Білорусь,не\~має зареєстрованого\~місця проживання\~в Україні, місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , а Верховною\~Радою 01.12.2022\~прийнято Закон\~України «Про\~зупинення дії\~та вихід\~з Конвенції\~про правову\~допомогу і\~правові відносини\~у цивільних,\~сімейних і\~кримінальних справах\~та Протоколу\~до Конвенції\~про правову\~допомогу і\~правові відносини\~у цивільних,\~сімейних і\~кримінальних справах\~від 22\~січня 1993\~року»,\~який зупинив\~дію Конвенції\~у відносинах\~з Республікою\~Білорусь в\~тому числі, Акціонерне товаристве «Укрпошта», у зв`язку з агресією з боку рф та введенням воєнного стану, АТ «Укрпошта» припинило поштове співробітництво з Поштою росії та білорусі, дані обставини були розцінені судом як поважні причини через які позивач не може виїхати до місця проживання відповідача, та ухвалою суду від 06 травня 2025 року було відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 10 годину 30 хвилин 27 травня 2025 року, визнавши за необхідне відповідача [PERSON] викликати в судове засідання через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України. 27\~травня 2025\~року судове\~засідання \~у зв`язку\~з неявкою\~відповідача було\~відкладено на\~ 08 години 30 хвилин 09 червня 2025 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Голуб Т. І. в судове засідання 09 червня 2025 року не з`явились, проте в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі, в якій він просить суд розгляд справи проводити без їхньої з позивачем участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про їх задоволення, не заперечує проти заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судові засідання по даній цивільній справі, призначені на 27 травня 2025 року та на 09 червня 2025 року не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання у справі повідомлялася через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, та відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В частині\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~може ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів\~за одночасного\~існування таких\~умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки два рази, відзив на позовну заяву не подалав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 квітня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом РАЦС адміністрації Залізничного району м. Гомеля було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний запис № 171 після чого прізвище відповідача змінено з " [PERSON] " на " [PERSON] ",\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про укладення\~шлюбу серії\~ [NUMBER] ,\~виданим 04\~квітня 2014\~року відділом РАЦС адміністрації Залізничного району м. Гомеля республіки білорусь (а.с.10). Доказів наявності у сторін неповнолітніх дітей суду надано не було. Станом на 24.02.2022 Україна, як і Республіка Білорусь, були учасниками Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993. Відповідно до ст. 13 Конвенції 1993 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 01.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який 23.12.2022 набрав чинності. Закон передбачає: зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правовідносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь; вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР. З дати зупинення дії Мінської конвенції: не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї; визнання і виконання судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до ст.ст. 462 і 471 Цивільного процесуального кодексу України; у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території Російської Федерації та Республіки Білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав; пред`явлення на території України судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь, що підтверджують будь-які факти і за своїм характером не потребують примусового виконання можливо після визнання такого рішення судом України відповідно до глави 2 розділу ІХ Цивільного процесуального кодексу України; до документів, виданих на території Росії і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з Росією і Білоруссю; співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь може здійснюватися на підставі діючих у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи та Гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних відносин). Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 107 від 04.02.2023 року «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Отже, документи видані на території Республіки Білорусь до 24.02.2022 наразі, враховуючи дію воєнного стану в Україні, приймаються в Україні без апостилю. Документи видані після 24.02.2022 для використання в Україні мають містити апостиль. Таким чином, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 04 квітня 2014 року відділом РАЦС адміністрації\~Залізничного району\~м.\~Гомеля \~республіки \~білорусь не потребує апостилю та має доказову силу офіційного документа. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що відповідач -\~ [PERSON] \~є громадянкою\~Республіки Білорусь,\~де \~проживає на\~цей час.\~Місце проживання\~позивача -\~ [PERSON] \~зареєстроване в\~смт.\~Піщанка,\~Вінницької області.\~ На\~момент подання позову фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено, позивач постійно проживає в Україні, а відповідач - в Білорусі. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Згідно ст. 63 Закону України "Про міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, і якщо на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу проводиться за законодавством України. Зважаючи на вищевикладене, а також той факт, що позивач є громадянином України, його місце проживання зареєстроване на території України, де він і постійно проживає, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін у даній справі має застосовуватися законодавство України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, та не було спростовано під час судового розгляду, що причиною розпаду сім`ї та припинення шлюбних відносин сторін стали розбіжності у поглядах на побудову сімейних відносин, що призвело до припинення шлюбних відносин, сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейні відносини як подружжя. Позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту позовної заяви та заяви представника позивача про підтримання позовних вимог. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, обставини справи та підстави пред`явлення позову до суду, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved