Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Зміст позовних вимог: Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивують тим, що 25.08.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 822032820 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Відповідно до п.2.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії в сумі Кредитного ліміту в розмірі 12300 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом. За користування Кредитом Позичальник виплачує Кредитодавцю проценти, в розмірі, визначеному в цьому Договорі. Процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Так, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № [NUMBER] , яка була вказана Відповідачем при укладанні Договору. Відповідно до п. 5.3. Договору Позичальник несе відповідальність за правильність наданих Кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок. Вказане в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень. Зокрема, на підтвердження даної інформації Позивачем також долучено довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з якого вбачається, що операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок Боржника. 29.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договорів Факторингу № МВ-ТП/6 . В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 822032820 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 30627 грн. Відповідно до п. 9.1.1.7. Договору у разі затримання Відповідачем сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць новий кредитор має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Відповідача про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Відповідача. Представником позивача надіслано відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору. Так, зобов`язання зі сторони кредитора за Договором виконані в повному обсязі, в свою чергу Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача перед Позивачем становить: 36777,00 грн. Проценти за Договором після розірвання Договору не нараховуються. Проте Позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. У зв`язку з цим, Позивач просить стягнути з відповідача частину заборгованості за Договором, яка становить 30627,00 грн, та складається із: заборгованість по кредиту - 12300,00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 18327,00 грн. Також просили стягнути судові витрати по справі, які складаються з сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. 23.05.2026\~року від\~відповідача поступив\~відзив на позовну заяву в якому, він позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» не визнає. Зазначає, що Договір був укладений на п`ять років, тобто до 25.08.2029 року. А тому вважаю, що Позивач не має права вимагати сплати кредитних грошових коштів оскільки строк дії зазначеного договору ще не настав, він не погоджувався на його дострокове розірвання, а що стосується позовної вимоги дострокового повернення грошових коштів, то потрібно зазначити, що таку вимогу позивач не має права пред`являти Відповідачу оскільки ним не виконані вимоги ч.10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також вважає що Позивач не є кредитором за спірним кредитним зобов`язанням оскільки він надав до суду лише не погоджений з ним примірник повідомлення права вимоги, а не жодної додаткової угоди чи договору про відступлення вимоги, в якій би було зазначено його прізвище, ім`я та по батькові , і як особи право вимоги відносно якої передано, а також де були б зазначені реквізити кредитного договору, право вимоги по якому передано. В поданому до суду документі немає жодного посилання на Відповідача. Що стосується примірника повідомлення про відступлення прав вимоги, яким Позивач хоче підтвердити ту обставину, що він отримав право вимоги відносно відповідача, то потрібно зазначити, що цей документ складений в односторонньому порядку, без будь-яких відміток іншої сторони, а тому не може братися до уваги судом оскільки відповідно до ЦПК України є недопустимим доказом. У відзиві відповідач посилається на судову практику про можливість нарахування процентів за договором лише у межах строку кредитування, та застосування статті 625 ЦК. Просив відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 30.05.2025 року від представника позивача поступила відповідь на відзив, в якому представник зазначає, що 25.08.2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (надалі - Первісний кредитор) та Відповідачем був укладений Договір кредитної лінії № 822032820, у формі електронного документа, відповідно до якого Відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 12300,00 грн, що свідчить про погодженість Відповідача з умовами вказаного Договору та Правилами надання коштів Згідно п. 3.1 Договору, Позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого останній може отримати черговий Транш в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання Позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Пунктом 3.2. Договору встановлено, що сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно до п.3.4. Договору, продовження строку Дисконтного періоду та Поновлення Дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. Всі істотні умови, які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки ні Пролонгація, ні Поновлення Дисконтного періоду не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі Пролонгація та Поновлення Дисконтного періоду не потребують застосування електронного підпису Одноразовим ідентифікатором. Ініціювання Позичальником Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування Кредитом без зміни строку Договору. Відповідно до п. 7.1. Договору, рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 24.09.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору. 7.2.1. закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору (Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання). 7.2.2. ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору. 7.3. Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 24.09.2029. Сам Договір, відповідно до умов Договору, укладається строком на 5 років, тобто до 24.09.2029 року та є діючим протягом вказаного строку або до його дострокового розірвання (п. 11.1 Договору). У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Тобто враховуючи вище наведене, Кредитодавець, а в разі відступлення права вимоги Фактор, яким є Позивач ТОВ «Таліон Плюс» має право нараховувати відсотки за даним договором починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору, виключенням може лише застосування кредитодавцем або фактором п. 9.1.1.7. договору щодо дострокового припинення договору у разі затримання Позичальником сплати процентів за користування Кредитом щонайменше на один місяць, що і було застосовано Позивачем відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 22.01.2025 року та подальшого зупинення з вказаної дати нарахування відсотків, що відображено у доданих до позову розрахунках заборгованості. Таким чином, 22 січня 2025 року Позивачем було ініційоване розірвання Договору, про що Відповідача було повідомлено шляхом направлення листа на електронну адресу, вказану останнім при заповненні заяви на отримання кредиту. Отже, Відповідачем дійсно не було вчинено жодних дій задля продовження строку Дисконтного періоду, зобов`язання останнім за Договором не виконувались, тому здійснення нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалось за Базовою ставкою у строк до моменту дострокового розірвання Договору, тобто до 21.01.2025 року включно. Додатково зазначив, що повідомлення про дострокове розірвання Договору відображається в особистому кабінеті клієнта-Відповідача та додатково надсилалось останньому на вказану у Заяві на отримання кредиту електронну адресу. Боржник, тобто особа, право грошової вимоги до якої відступається за договором факторингу, не належить до сторін договору факторингу, а тому укладання договору або будь-якої додаткової угоди з боржником факторні правовідносини не передбачають. Так, 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) укладено договір факторингу № МВ-ТП/6, за яким Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором, про що Відповідача було повідомлено на електронну адресу, вказану ним у заяві на отримання кредиту. З копії Реєстру боржників за кредитними договорами, відповідно до Договору факторингу № МВ-ТП/6 від 29 жовтня 2024 року, слідує, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги, зокрема, до Відповідача за кредитним договором № 822032820 від 25.08.2024 року. Реєстр прав вимог підписувався представником Первісного кредитора та Фактором в електронному вигляді про що є відмітка про електронний підпис та електронну печатку. Відповідач хибно зазначає, що «повідомлення відступлення прав вимоги - є підтвердженням обставини, що Позивач отримав право вимоги відносно Відповідача» не заслуговує на увагу, оскільки підтвердженням відступлення права вимоги є безпосередньо договір, реєстр боржників та квитанція на оплату договору факторингу, які долучені до позовної заяви. Також представник позивача зауважити, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6 979 цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Просив позовні вимоги задоволити повністю. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві, та відповіді на відзив. Просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі: 30627,00 грн, що складається із заборгованості по кредиту - 12300,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 18327,00 грн. Також просили стягнути судові витрати по справі , які складаються з сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу 5000,00 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, про що свідчить поштове рекомендоване повідомлення. Від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечив позовні вимоги, просив в задоволенні позову відмовити. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.05.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2025 постановлено проводити розгляд в режимі відеоконференції. Фактичні обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, 25.08.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі Товариство) та [PERSON] (далі Відповідач або Позичальник) укладено Договір кредитної лінії № 822032820, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 12300 грн., строком на 30днів, сплати процентів за користування Кредитом щоденно 3,65 відсотків. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується заявкою на отримання грошових коштів від 25.08.2024, паспортом споживчого кредиту, договором кредитної лінії від 25.08.2024, правилами надання коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.24-38). 25.08.2024\~року ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~на виконання\~умов Договору\~перерахувала грошові\~кошти в\~сумі 12300,00\~грн на\~банківську карту\~№ [NUMBER] ,\~яка була\~вказана Відповідачем\~при укладанні\~Договору,\~що в\~свою чергу,\~свідчить доказом\~того,\~що Відповідач\~прийняв пропозицію\~кредитодавця -\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, операція по перерахування коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок Боржника, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 44). Відповідач в суді не заперечував факт укладання кредитного договору та факт отримання грошових коштів в сумі 12300 грн. За умовами договору відповідачу наданий кредит в сумі 12300 грн із кінцевою датою повернення 24.09.2029 із дисконтним періодом 30 днів до 24.09.2024. За договором встановлена базова процента ставка 1 %, а на період до 24.09.2024 встановлена дисконтна процента ставка 0,52 %. У разі користування кредитом після 6 днів від дати закінчення дисконтного періоду, здійснюється перерахунок зобов`язань по сплаті процентів на базову проценту ставку (п.8.9 Договору). 29.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено Договорів Факторингу № МВ-ТП/6 (а.с. 14-17) . Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № МВ-ТП/6 від 29.10.2024, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 26445,00 грн (а.с.18). 21.09.2025 року представником позивача направлено Гереджуку О.М. на електронну адресу повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 45). 18.07.2025 року представником позивача направлено Гереджуку О.М. на електронну адресу повідомлення про дострокове розірвання Договору (а.с. 46). Також представником позивача направлено [PERSON] досудову вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій ТОВ «Таліон Плюс» вимагав здійснити добровільне погашення\~\~кредиту у повному обсязі (а.с. 47). У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] \~виникла заборгованість. Згідно із наданим розрахунком заборгованість по договору № 822032820 від 25.08.2024 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 36777 грн., яка складається: 12300,00; грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18327 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, 6150,00 грн неустойка. (а.с. 22-23). Діючи в межах своїх прав позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 30627,00 грн, з них: заборгованість по кредиту - 12 300,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 18327,00 грн. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За положенням\~статті 5 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із частиною першою\~статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до положень ст.\~12,\~13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1\~статті 76 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст.77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з\~ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договорами не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема тілом кредиту. У позовні заяві позивач просить стягнути тіло кредиту в сумі 123000.00 грн. Отже, у відповідача за тілом кредиту наявна заборгованість за договором №822032820 від 25.08.2024 року в сумі 12300.00 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитними договорами, суд зазначає таке. Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц. Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом. За договором кредитної лінії № 822032820 від 25.08.2024 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 18327 грн. Розрахунок процентів позивачем здійснений в межах погодженого сторонами строку кредитування до дати розірвання договору. Зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач фактично отримав кредитні кошти в розмірі 12300,00 грн. строком до 24.09.2029 зі сплатою відсотків в розмірі 1 % від суми кредиту за кожний день користування ним, враховуючи положення договору про перерахунок дисконтної процентної ставки на базову - 1 % за п.п.8.3, 8.51, 8.9, 8.10 Договору. Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором в період 25.08.2024 до 21.01.2025 року становлять 18327 грн, що також підтверджується розрахунком заборгованості, з яким суд погоджується. За матеріалами справи відповідач за договором не здійснив жодного платежу. Відповідачем не доведено сплата грошових коштів на погашення тіла кредиту та процентів. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 822032820 від 25.08.2024 року в сумі 30627,00 грн, що складається з заборгованості по кредиту - 12300,00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 18327,00 грн. Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача права дострокового повернення суми кредиту суд зазначає таке. 25.08.2024 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого Відповідач погодився з умовами кредитного договору та Правилами надання коштів. Згідно з умовами договору (п. 3.1, 3.2, 3.4), Дисконтний період користування кредитом встановлено тривалістю 30 днів з дати отримання першого траншу, з можливістю необмеженого продовження цього строку за умови виконання Позичальником умов пролонгації, зокрема сплати всіх нарахованих процентів та активування відповідної функції в Особистому кабінеті. Пролонгація строку, згідно з положеннями договору, не змінює істотних умов договору та не потребує укладення додаткових угод. Однак матеріалами справи підтверджується, що Відповідач не скористався своїм правом на продовження строку Дисконтного періоду, належним чином не виконував умов договору щодо обслуговування кредиту, зокрема не здійснював належної оплати процентів упродовж щонайменше одного місяця. У зв`язку з цим, Позивач, як правонаступник первісного кредитора, на підставі п. 9.1.1.7. Договору, правомірно ініціював дострокове розірвання договору з 22.01.2025 року у зв`язку з затримання позичальником сплати процентів, про що Відповідача було повідомлено за допомогою направлення повідомлення на електронну адресу, вказану ним при оформленні кредиту. Факт направлення повідомлення, а також припинення нарахування процентів після вказаної дати підтверджується наданими позивачем доказами. Розрахунок процентів здійснено лише до 21.01.2025 року включно. Таким чином, дострокове розірвання договору є правомірним, здійсненим у відповідності до умов кредитного договору, зокрема у зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань щодо належної оплати процентів. Вимога про дострокове повернення кредиту та нарахування заборгованості до моменту розірвання договору є обґрунтованою. Посилання відповідача на ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є хибним, оскільки на дату укладання кредитного договору (25.08.2024) зазначена норма вже не діяла, отже з 10.06.2017 року стаття 11 зазначеного Закону має іншу редакцію. Щодо заперечень відповідача з приводу відступу права вимоги, то судом встановлено, що 29 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (Первісний кредитор, Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор, Позивач) укладено договір факторингу № МВ-ТП/6, відповідно до якого Первісний кредитор відступив Фактору права грошової вимоги до третіх осіб (боржників), визначених у відповідному Реєстрі прав вимоги. Відповідач зазначений у Реєстрі боржників як особа, до якої здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 822032820 від 25.08.2024 року. Зазначений Реєстр складено в електронному вигляді та підписано сторонами договору факторингу із застосуванням електронного підпису. Це підтверджує належне оформлення відступлення прав вимоги відповідно до ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України. Згідно з вимогами цивільного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги іншій особі за правочином. Боржник при цьому не є стороною договору про відступлення права вимоги, і відповідна згода боржника на таку зміну кредитора не вимагається, якщо інше не передбачено договором або законом. Отже, доводи Відповідача про відсутність його участі у договорі факторингу та, відповідно, сумнів у правомірності переходу права вимоги, є юридично неспроможними та не впливають на дійсність факту зміни кредитора. Крім того, Відповідача було повідомлено про факт відступлення прав вимоги шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу, зазначену ним при укладенні кредитного договору. Суд бере до уваги, що факт такого повідомлення не є підставою для набуття прав, а лише виконує інформаційну функцію. Право вимоги виникає в нового кредитора в силу укладеного правочину (договору факторингу), що підтверджено договором, Реєстром боржників і платіжним документом (квитанцією про оплату), які є належними та допустимими доказами у справі. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості за договором, а лише надає йому право погасити заборгованість первісному кредитору. Таким чином, право вимоги у Позивача ТОВ «Таліон Плюс» виникло на підставі належного правочину в межах чинного законодавства, з дотриманням форми та порядку оформлення. Відповідно, суд вважає відступлення права вимоги таким, що здійснено правомірно, а Позивача належним суб`єктом, який має право вимоги за кредитним договором. Щодо вимог про стягнення судових витрат по справі суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч.1\~ст.133 ЦПК\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч.3\~ст.133 ЦПК\~належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом\~ст.137 ЦПК\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,00 грн. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 2422грн. 40 коп.(а.с. 13). Відповідачем заявлені витрати на правову допомогу в сумі 5000.00 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги, а також рахунок на оплату в сумі 5000 грн. (а.с. 50-57). Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу адвокатом послуг, а також подані ним документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) відповідає критерію розумності, співмірності та часу витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має врахувати розумність заявленого розміру, а також пересвідчитись, що витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений на їх надання час відповідають критерію реальності витрат. Судом встановлено, що у цьому провадженні відбулися судові засідання за участі представника позивача, якою надавалась відповідь на відзив. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Тому за розгляд справи судом з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» підлягає стягненню - 5000,00 грн. сплачених витрат на професійну правничу допомогу. Висновки суду. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно проаналізувавши\~обставини в\~їх сукупності,\~дав оцінку\~зібраним у\~справі доказам,\~виходячи зі\~свого внутрішнього\~переконання,\~яке ґрунтується\~на повному,\~об`єктивному\~та всебічному\~з`ясування\~обставин справи,\~суд вважає\~необхідним задовольнити\~позовні вимоги\~позивача та\~стягнути з\~відповідача на\~користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за договорами надання кредиту у розмірі 30627,00 грн, що складається з заборгованості по кредиту - 12300,00 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 18327,00 грн. Згідно частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ТАЛІОН\~ПЛЮС» витрати на сплату судового збору в сумі 2422, 40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., а всього 7422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved