Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

05 вересня 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , в особі представника - адвоката Парханової О.І., звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний», про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що позивачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично з моменту завершення будівництва будинку з 2009 року проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Зазначили, що рішенням виконкому від 14.11.1986 р. № 603/3 чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] та члени його родини (позивачі по справі), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (донька) та [PERSON] (онук) були взяті на квартирний облік. На підставі розпорядження № 407 від 25.06.1998 р., підприємством «Дніпроміськелектротранс» (місце працевлаштування [PERSON] ) було видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого, квартира [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м. на праві спільної сумісної власності належала позивачам. Однак, 11 березня 2015 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 25.06.1996 р. На підставі вищезазначеного судового рішення, державним реєстратором прав на нерухоме майно, Гладковим Д.Ю. було прийнято рішення про скасування запису розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 30681010. З 05.11.1983 р. по 12 березня 2020 р. чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] працював в Комунальному підприємстві «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради та обіймав посаду кондуктора - контролера. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Працюючи на даному підприємстві [PERSON] перебував у черзі, щодо отримання житла. [PERSON] який був працівником підприємства, в 2009 році та членам його сім`ї , що є позивачами по справі, у зв`язку з поліпшенням житлових умов, було виділено 4-х кімнатну квартиру житловою площею: 60,4 кв.м., загальною площею 110,6 м.кв. на 5-му поверсі у новозбудованому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі протоколу сумісного засідання адміністрації та профкому МКП «Дніпропетровський електротранспорт» № 17 від 23.07.2011 р., затверджений рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28.10.2011 р. № 464. Вказали, що їх родина з 2009 року звільнила квартиру, в якій вони зареєстровані по нині ( [ADDRESS] ) та з 2009 року фактично проживають в квартирі, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується актом про встановлення факту проживання громадян від 09.08.2024 р. Зазначили, що позивачі у 2009 році вселилися у спірну квартиру згідно з рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28.10.2011 р. № 464, постійно проживають в спірному приміщенні та виконують зобов`язання, передбачені для наймачів житла: здійснюють поточний ремонт, сплачують за спожиті житлово-комунальні послуги, і тому набули право користування спірним житлом. Вважають, що ситуація правової невизначеності статусу позивачів щодо займаної жилої площі заважає їм в реалізації законних прав та інтересів, які є похідними від цього статусу, тому це право та інтерес позивачів підлягає судовому захисту шляхом визнання за позивачами права користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Просили суд: визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування житловим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради укласти договір найму житлового приміщення, а саме квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] зі [PERSON] , визначивши членами сім`ї наймача: сина [PERSON] , доньку [PERSON] ; онука [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 вересня 2024 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді від 10 вересня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 17.12.2024 року від представника відповідачів Дніпровської міської ради та Виконавчого комітету Дніпровської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого вказали, що ознайомившись з позовними вимогами, у межах повноважень наданих представнику Дніпровської міської ради, заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів. Вказали, що позивач [PERSON] не надала доказів, про те, що вона зверталася до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради для вирішення заявлених вимог з усіма наявними у неї документами, та доказів про те, що відповідач якимось чином порушив права позивача [PERSON] , чи відмовив позивачу за її заявою про зміну договору найму квартири, тобто допустив незаконну бездіяльність стосовно прав позивача. Вважають, що позовна вимога позивача про укладання договору найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , не підлягає задоволенню, оскільки не доведена позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Крім того, стосовно позовної вимоги відносно зобов`язання Виконавчого комітету Дніпровської міської ради укласти зі [PERSON] договір найму житлового приміщення, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] вказали, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, ті вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкту владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 28.01.2025 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, в якому вказала про те, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідачі зазначають, що матеріали справи не містять доказів звернення позивачів до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради із відповідним пакетом документів для вирішення заявлених вимог, а також доказів порушення відповідачем прав позивачів чи відмови у задоволенні їхньої заяви про зміну договору найму квартири. При цьому відповідачі стверджують, що будь-яка незаконна бездіяльність з боку відповідача у матеріалах справи не підтверджується. Водночас в судовому засіданні, яке відбувалося 17.12.2024 року були долучені заяви позивачів про укладання договору. Наведена відповідачем позиція щодо обмеження втручання суду у дискрецію суб`єкта владних повноважень є необґрунтованою. Вказала, що дискреція суб`єкта владних повноважень не є абсолютною і підлягає судовому контролю на предмет відповідності його дій (чи бездіяльності) вимогам закону. У даному випадку бездіяльність відповідача порушує права позивачів, що зумовлює необхідність судового втручання для відновлення цих прав. Обов`язки відповідача щодо розгляду заяви позивача та прийняття відповідних рішень прямо передбачені нормативно-правовими актами. Проте, відповідач не виконав цих обов`язків, що свідчить про порушення принципу належного врядування та принципу верховенства права. Вказала, що позивачі не вимагають від суду вказувати відповідачу, яке конкретно рішення слід приймати. Натомість позов спрямований на зобов`язання відповідача виконати покладені на нього законом обов`язки, зокрема, розглянути подані заяви та надати обґрунтовану відповідь у межах своїх повноважень. Судове рішення у цьому випадку не буде втручанням у дискреційні повноваження, а лише забезпечить реалізацію позивачем своїх прав, які були порушені через бездіяльність відповідача. Просила позов задовольнити. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. 30.05.2025 року від третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний», документ сформований в системі «Електронний суд», надійшли пояснення по справі. Вказали, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що підтверджується Договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком б/н від 26.06.2018, копія якого надається до цих пояснень. За адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на [PERSON] , чоловіка позивачки по справі, [PERSON] , станом на сьогоднішню дату заборгованість за послуги по обслуговуванню багатоквартирного будинку відсутня, що також підтверджуються довідками, що містяться в матеріалах справи. Щодо позовних вимог позивачів по справі вважають, що позовні вимоги позивачів повинні бути задоволенні, оскільки позивачі відкрито, вільно користуються квартирою, виконують обов`язки щодо утримання цього житлового приміщення та здійснюють оплату житлово-комунальних послуг. Вважають за необхідне звернути увагу суду на те, що користування позивачами квартирою за адресою: [ADDRESS] не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки вказане жиле приміщення було виділено саме цій родині та не закріплене за будь-ким іншим, що виходить з наданих до ТОВ «Управбуд «Західний» документів. Позивачі у 2009 році (з інформації від мешканців) вселилися в спірну квартиру згідно з рішенням виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28.10.2011 р. № 464, постійно проживають в спірному приміщенні та виконують зобов`язання, передбачені для наймачів житла. Вважають, що ситуація правової невизначеності статусу позивачів щодо займаної жилої площі заважає їм в реалізації законних прав та інтересів, які є похідними від цього статусу, тому це право та інтерес позивачів підлягає судовому захисту шляхом визнання за Позивачами права користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Просили винести рішення по справі, яким задовольнити позовну заяву позивачів в повному обсязі. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав та просила суд позов задовольнити. Представник відповідачів ДМР та виконавчого комітету Дніпровської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з наведених у відзиві підстав та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представники третіх осіб: Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» в судове засідання не з`явились. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Управбуд «Західний» надійшли письмові пояснення по справі. Суд, заслухавши представника позивачів, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира розташована у будинку державного житлового фонду, є комунальною власністю міста Дніпра. Рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 28 жовтня 2011 року за №464 затверджено протокол №10 від 26.10.2011 року засідання громадської комісії з житлових питань при районній у місті раді, згідно з п.1.8 розглядалося питання надання громадянам житлової площі за місцем роботи: [PERSON] , [ADDRESS] чотирикімнатна, 60,4 кв.м., 110,6 кв.м., місце роботи МКП «Дніпропетровський електротранспорт» Депо №3, слюсар-електрик (п.п.1.8.25). Згідно з п.2 Відділу житлово-комунального господарств та контролю за землекористуванням Бабушкінської районної у місті ради видати ордери згідно даного рішення. Відповідно до Списку працівників Міського комунального підприємства «Дніпровський Електротранспорт» на виділення житлової площі за адресою [ADDRESS] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради від 28 жовтня 2011 року за №464, [PERSON] , працює на підприємстві з 5.11.1983 року, взятий на квартирний облік з 14.11.1986 року, зі складом сім`ї: [PERSON] - дружина; [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук. Займають житлову площу: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] та звільнена площа передається МПК «Дніпропетровський електротранспорт». Родина вселилася в квартиру за адресою: [ADDRESS] в 2009 році та на ім`я [PERSON] відкрито особисті рахунки для розрахунків за користування житлом і комунальні послуги, що підтверджується карткою квартиронаймача № [NUMBER] , рахунком Дніпропетровськ газ збут № 0310370282 від 10.03.2020 р., довідкою № 1/50 від 02.03.2020 р. виданою УПРАВБУД «ЗАХІДНИЙ», довідкою про розмір платежів виданою ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» від 10.03.2020 р., довідкою № 299 від 03.03.2020 р. Відповідно до Акту про встановлення факту проживання громадян від 09.08.2024 року посвідчений ТОВ «Управбуд «Західний», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично проживають в квартирі [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час. Позивачі згідно з даними паспортів зареєстровані по нині за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2015 року у справі № 200/9431/14-ц, провадження №2/200/2801/14, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Міського державного комунального експлуатаційного підприємства "Дніпроміськелектротранс", треті особи - комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації", Державне житлове комунальне підприємство "Південний", про визнання незаконним розпорядження органу приватизації, позовні вимоги [PERSON] - задоволені. Визнано недійсним розпорядження Підприємства "Дніпроміськелектротранс" від 25.06.1998 року № 407 про передачу у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , квартири [ADDRESS] загальною площею 30,3 кв.м.; визнано недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 25.06.1998 року, видане на ім`я власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про належність їм на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м., видане Підприємством "Дніпроміськелектротранс"; скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 30,3 кв.м.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 81 грн. 20 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 81 грн. 20 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 81 грн. 20 коп. Рішення набрало чинності 23.03.2015 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гладкова Дениса Юрійовича, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28 липня 2016 року за №30681010 скасовано запис розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки №423398949 від 18.04.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 28.07.2016 року скасовано державну реєстрацію права власності - право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2023 року у справі №202/2061/23, провадження №2/202/1117/2023 за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство "Дніпровський електротранспорт" Дніпровської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управбуд "Західний" про зобов`язання укладення договору найму житла, позовні вимоги позивачів задоволені. Зобов`язано Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради (м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 16, ЄДРПОУ 38114671) укласти договір найму житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Рішення не оскаржувалося та набрало чинності 30.10.2023 року. Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно із частинами першою, шостою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст.9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470 (далі - Правила № 470 від 11.12.1984), встановлено, що ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Пунктом 69 Правил № 470 від 11.12.1984 встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Однак ордер на вселення [PERSON] та його членів сім`ї в спірну квартиру відповідно до п.2 Рішення Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради не видавався. [PERSON] та його сім`я звільнили кв. [ADDRESS] , та квартира передана МКП «Дніпропетровський електротранспорт», однак позивачі згідно з даними паспортів зареєстровані по нині за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні безспірно встановлено, що сім`я [PERSON] вселилася в спірну квартиру [ADDRESS] (після перейменування Дніпро) в 2009 році та фактично проживають в ній по теперішній час та на ім`я [PERSON] було відкрито особисті рахунки для розрахунків за користування житлом і комунальні послуги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачі вселилися в спірне житло, як члени сім`ї [PERSON] та у спірній квартирі проживають вже понад 14 років, це їхнє єдине житло, іншого житла вони не мають, зазначена квартира була виділена [PERSON] із сім`єю за його місцем роботи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартира (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. The United Kingdom), заява № 19009/04, пункт 50; рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyv. Ukraine») заява № 30856/03, пункт 41). Пунктом 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. З огляду на зазначене, суд вважає, що позивачі набули право користування в квартирі [ADDRESS] на законних підставах. Судом, також, взято до уваги і позиція представника відповідачів, який протягом усього часу розгляду справи, хоча і не визнавав позовні вимоги позивачів, але по суті і не заперечував проти наявності у позивачів права користування спірною квартирою, як і не заперечував факт вселення [PERSON] з сім`єю в спірну квартиру в 2009 році. Щодо заявлених позовних вимог позивачів в частині зобов`язання відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради укласти договір найму житлового приміщення, то суд виходить з наступного. Згідно з ч.ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його родини, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012р. (справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які поживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сім`ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , якому Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради від 28 жовтня 2011 року за №464 було надано житло, а саме чотирикімнатна квартира [ADDRESS] було відкрито особисті рахунки для розрахунків за користування житлом і комунальні послуги, що підтверджується карткою квартиронаймача [ADDRESS] , тобто його право на користування спірною квартирою та членами його родини відповідачами не заперечувалося. [PERSON] помер [INFO] . Однак, договір найму житла, що належить до державного або комунального житлового фонду, укладається між житлово-експлуатаційною організацією та наймачем на основі ордеру, який не був виданий [PERSON] та після смерті якого його дружина позбавлена можливості укладання договору найму квартири [ADDRESS] (до перейменування м. Дніпропетровську). Разом з тим, докази про те, що позивачка [PERSON] зверталася до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради для вирішення заявлених вимог з усіма наявними у неї документами, та докази про те, що відповідач якимось чином порушив права позивача чи відмовив позивачу за його заявою про договору найму квартири суду не надано. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, та в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позовна вимога позивача в частині зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення не підлягає задоволенню, як така, що не доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами та заявлена передчасно, оскільки визнання за позивачкою права користування квартирою і є підставою для укладання договору найму житлового приміщення. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи із вищевикладеного, приймаючи до уваги, що викладені докази не викликають у суду жодних сумнівів щодо їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності для вирішення справи по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково в частині визнання за позивачами права користування житловим приміщенням квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача Виконавчого комітету Дніпровської міської ради укласти договір найму житлового приміщення з позивачкою [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку відшкодування судових витрат по справі з відповідача Дніпровської міської ради підлягає стягненню на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 1211грн. 20 коп., а саме по 403 грн.73 коп. кожному.

Outcome: partial