Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), яка полягає у незняті арешту з майна та оголошення заборони на його відчуження. накладеного постановою Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 18 лютого 2010 року по виконавчому провадженню № 17-400/10, реєстраційний номер обтяження 9533222, зареєстрованого 18 лютого 2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; скасувати арешт на майно та виключити з Державного реєстру речових права на нерухоме майно записів про арешт майна, оголошення заборони на його відчуження, накладений на підставі постанови Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 18.02.2010 року, у виконавчому провадженні 17-400/10, реєстраційний номер обтяження 9533222, на все майно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно «Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державної реєстрації іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна» на цей час зазначений «Державний реєстр» містить наступні відомості: «Власник: [PERSON] , Дата народження: [INFO] , Обтяжувач: Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9533222, дата реєстрації: 18.02.2010. 10:31:44, Стан: Реєстрація обтяження. Реєстратор: Дніпропетровська філія Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстави обтяження: Постанова про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, 17-400/10, 18.02.2010, Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Петренко Д.О.». Пpo наявність вказаного обтяження позивачу стало відомо у вересні 2023 року від нотаріуса до якого звернувся, з метою здійснення свого права щодо розпорядження нерухомим майном. Жодного документу від державної виконавчої служби отримано не було. Таким чином, в ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього майна боржника та по цей час арешт не скасовано. З зазначених підстав 16.10.2023 року позивач був вимушений звернутись до відповідача з проханням зняти арешт на майно боржника та оголошення заборони на відчуження, виключити відповідні відомості про боржника з «Єдиного реєстру боржників». 08.11.2023 року мною отримано відповідь за вихідним номером 124175/10 від 07.11.2023 року, відповідно до якої згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього майна [PERSON] зареєстровано обтяження № 9533222 від 18.02.2010 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на відчуження, 17-400/10. \~ \~ \~ \~18.02.2010\~року.\~Крім того,\~зазначено наступне:\~Перевіркою даних\~Автоматизованої системи\~виконавчих проваджень\~вбачається,\~що відомості\~про відкриті\~за/або\~завершені (закінчені)\~виконавчі провадження\~відносно [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у Системі\~відсутні. На час\~відкриття вказаного\~виконавчого провадження\~був чинним\~Закон України\~«Про виконавче\~провадження» №\~606-ХІУ\~від 21.04.1999\~року (далі\~-\~Закон №\~606-ХІУ),\~який втратив\~чинність 05.01.2017\~року. Відповідно «Свідоцтва про правова спадщину за законом» від 22.11.2022 року позивачем отримано спадщину, а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджено «Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі». При цьому, права позивача щодо розпорядження своєю власністю є порушеними, він не має права вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, оскільки протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Представник позивача\~в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] , належить 1/3 на праві спільної часткової власності квартирі [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Так, відповідно до Інформаційної довідки №424929519 від 26.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи [PERSON] , у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 18.02.2010 року зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження 17-400/10 18.02.2010 року, Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Петренко Д.О. Об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно; Тип обтяження: арешт нерухомого майна; Реєстраційний номер обтяження: 9533222; При цьому, в інформаційній довідці Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно суб`єкта [PERSON] відсутні будь-які відомості, щодо правової підстави для накладення та виникнення вказаного обтяження/арешту майна, також не відомо хто саме є ймовірний заявник (позивач чи стягувач), відсутні відомості, на підставі якого документа був накладений арешт, не вказано та не міститься на яке саме майно накладено арешт, а міститься тільки: Враховуючи наявність такого обтяження, для з`ясування будь-яких відомостей про накладення арешту на майно [PERSON] , позивачем та судом було зроблено ряд запитів про надання процесуальних документів про це обтяження (накладений арешт) та правової підстави для накладення та виникнення вказаного обтяження/арешту майна. Так, з відповіді на запит Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська повідомила про те, що повідомлено, що згідно алфавітного покажчика за 2009-2010 рр., актів адміністративних справ за 2007-2008 рр., автоматизованій системи документообігу суду адміністративна справа у відношенні [PERSON] не зареєстрована. Стосовно надання інформації, щодо видачі виконавчих листів відносно боржника [PERSON] та виконавчих листів по справі №17-400/10 відносно вищезазначеного громадянина повідомляємо, що Бабушкінський районний суд немає можливості надати дану інформацію, тому що облік виконавчих листів по прізвищу в суді не здійснюється, інформація відносно наданого Вами номера справи відсутня. Згідно відповіді Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральних районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього майна [PERSON] [INFO] , зареєстровано обтяження № 9533222 від 18.02.2010 року на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, 17-400/10, 18.02.2010 року, виданої Бабушкінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, вбачається, що відомості про відкриті та/або завершені (закінчені) виконавчі провадження відносно [PERSON] , [INFO] у Системі відсутні. Наявність арешту на нерухоме майно обмежує позивача в реалізації спадкових прав, а тому враховуючи відсутність інших способів захисту порушеного права на спадкове майно, останній змушений звернутись за захистом порушених прав до суду. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому, суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved