Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після якої вона оформила частину спадщини. Разом з тим, 16.03.2024 приватним нотаріусом Гребіником О.Д. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки у зв`язку з відсутністю необхідних для видачі свідоцтва документів. Крім житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на праві приватної власності спадкодавцю належали земельні ділянки, а саме: 1) земельна ділянка площею 0,0479 га на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2000 року №НА-497 укладеного на Українській універсальній біржі та державного акта на право приватної власності на землю серії СМ №001687; 2) земельна ділянка площею 0,0573 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії СМ №001688 виданого спадкодавцю спільно з [PERSON] 08.09.2000 року. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.01.2025 за позивачкою у порядку спадкування визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0479 га. Також визнано право власності на частину земельної ділянки площею 0,0573 га, оскільки указана ділянка належала спадкодавиці спільно з [PERSON] , який за відомостями Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області вибув на постійне місце проживання у США. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивачки просить суд визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,0573 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 07.04.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.03.2025. Ухвалою від 27.03.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.04.2025. 22.04.2025 та 13.05.2025 судові засідання відкладено у зв`язку із клопотанням представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) померла [PERSON] (а.с. 6) Із свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~засвідченого приватним\~нотаріусом Охтирського\~районного нотаріального\~округу Сумської\~області Гребіником\~О.Д.\~та зареєстрованого\~в реєстрі\~за №705 вбачається,\~що позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна, яке належало на праві власності її матері [PERSON] , а саме: житловий будинок загальною площею 115,3 кв.м., що розташовано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Зазначене у свідоцтві про право на спадщину за законом підтверджується і витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76226219 від 15.03.2024 та витягом з Державного реєстру речових прав №370028697 від 15.03.2024 (а.с. 11-12). За життя мати позивачки [PERSON] мала на праві приватної власності земельні ділянки за указаною адресою, а саме: 1) земельна ділянка площею 0,0479 га на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2000 року №НА-497 укладеного на Українській універсальній біржі та державного акта на право приватної власності на землю серії СМ №001687; 2) земельна ділянка площею 0,0573 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії СМ №001688 виданого спадкодавиці спільно з [PERSON] 08.09.2000 року. Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу СМУ Міністерства юстиції Гребіника О.Д. від 16.03.2024 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують належність спадкодавцю спадкового майна (а.с. 13). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 03.01.2025 за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] визнано права власності на земельну ділянку площею 0,0479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ., а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0573 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за указаною адресою (а.с. 17-18). Як установлено судом, за життя [PERSON] придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.09.2000 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0479 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №001688 [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0573 га (а.с. 16). Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 20.09.2024 [PERSON] вибув на постійне місце проживання у США (а.с. 19). Як установлено судом позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , інших спадкоємців судом не установлено. Свідки [PERSON] та [PERSON] які є сусідами домоволодіння по [ADDRESS] в судовому засіданні 04.04.2025 підтвердили факт, що з моменту переоформлення земельної ділянки у 2000 році відповідач або інші особи, крім позивачки та її матері, інтересу до цієї власності не проявляли. У судовому засіданні із показань представника позивачки та свідків з`ясовано, що позивачці та її матері не було відомо про те, що 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0573 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд залишилася у власності [PERSON] . У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. За життя мати позивачки [PERSON] , а після її смерті донька [PERSON] добросовісно володіє указаною земельною ділянкою і продовжує відкрито, безперервно володіти нею. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи питання про наявність підстав для визнання права власності на спірне нерухоме майно, а саме частини земельної ділянки площею 0,0573 га, яка лишилася на праві приватної власності у [PERSON] , суд враховує таке. Відповідно до статті 41 Конституції України, статей 321, 328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач вибув на постійне місце проживання у США. Показаннями свідків також підтверджується, що у домоволодінні він не з`являвся з 2000 року. Відповідно до частини 4 статті 344 ЦПК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Добросовісність володіння визначається поведінкою, діями фактичного володільця на момент передачі йому майна (на початковий момент), який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Незаконний володілець на протязі всього володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. На момент виникнення спірних правовідносин, тобто на час набуття [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами (21 вересня 2001 року) діяли норми Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, який втратив чинність з 01.01.2002 року. Так, відповідно до статті 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ який діяв на час спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 Земельного кодексу України і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється у порядку відведення. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у чинній редакції зазначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Отже, право власності на земельну ділянку перейшло до матері позивачки [PERSON] , оскільки остання придбала житловий будинок та одноосібно почала володіти земельними ділянками, на яких він знаходиться. Зараз розташований на земельній ділянці житловий будинок належить на праві приватної власності позивачці, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 12). Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникли при укладенні правочину щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору та приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положення статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість однак земельна ділянка раніше набула ознак об 'єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 120 Земельного кодексу України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 у справі №6-2цс15, від 12.10.2016 у справі №6-2225цс16, від 13.04.2016 у справі №6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, має бути враховано, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. У даному випадку позивачці та її матері не було відомо про те, що 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0573 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд залишилася у власності [PERSON] . Установлені судом обставини свідчать про те, що позивачка фактично володіє спірною земельною ділянкою без належного правового титулу більше десяти років. Володіння позивачки є відкритим і безперервним. Вирішити питання зміни власника ділянки неможливо через багаторічну відсутність відповідача чи його уповноважених осіб, як за адресою спірної земельної ділянки так і взагалі в країні Також судом не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісне заволодіння [PERSON] спірним нерухомим майном. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на частину земельної ділянки площею 0,0573 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Outcome: approved