Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

19.12.2024 року позивач ТОВ «КЛТ Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 1832 від 14.12.2023 року у сумі 48300 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.12.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1832, відповідно до умов якого, останньому було надано кредитні грошові кошти у сумі 4 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування, строком на 365 днів. ТОВ «КЛТ Кредит» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит шляхом перерахування на платіжну картку відповідача, водночас Відповідач порушив умови договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість з оплати процентів за користування кредитом за період з 14.12.2023 року по 23.11.2024 року у розмірі 48300 гривень. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку не вжив заходів щодо погашення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в розмірі 48300 грн., понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3\~028 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Ухвалою судді від 13.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, справа призначена до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін, встановлені сторонам строки для подачі заяв по суті справи. Ухвалою суду від 24.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ «КБ «Приватбанк». Ухвалою суду від 24.03.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 14.04.2025 року на адресу суду надійшли витребувані докази щодо відкритих на ім`я відповідача рахунків та виписка по рахунку за період з 14.12.2023 по 19.12.2023 року. 08.05.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач частково визнає позовні вимоги. Не заперечуючи укладення договору та отримання кредитних грошових коштів, зазначив, що 22.11.2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування», згідно до яких максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цією статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Отже, вважає, що заборгованість за кредитним договором за відсотками має бути розрахована наступним чином: за період з 14.12.2023 по 24.12.2023, виходячи з відсоткової ставки на рівні 3,5%; за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 - на рівні 2,5%; за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 - на рівні 1,5%; за період з 21.08.2024 по 23.11.2024 на рівні 1%. Крім того, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Інших заяв по суті справи не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах справи документами. Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову частково заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов, просить позов задовольнити частково, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Зазначила, що відповідач не оспорює укладення договору та отримання кредитних грошових коштів у розмірі 4000 гривень, які були перераховані на його банківський рахунок, проте вважає невірним розрахунок суми боргу. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини і дійшов до наступних висновків. 14.12.2023 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та [PERSON] , укладено кредитний договір № 1832, відповідно до умов якого, останньому було надано грошові кошти у сумі 4 000, 00 грн., шляхом переказу на його платіжну карту, емітовану АТ КБ «Приватбанк» зі сплатою процентів 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування, строком на 365 днів (а.с. 7-10). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 18 Закону встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, і ним внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», та встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом необхідно привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Таким чином, відповідно до зазначених вимог Закону, починаючи з 25.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %. У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, отже і на даний кредитний договір, який продовжив діяти після набрання чинності законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що визначена у кредитному договорі процентна ставка за період з дати укладення договору, з 14.12.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % за кожен день користування узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, та стягненню за цей період підлягає (11 днів х 140,00 грн./ день = 1540,00 грн.). Починаючи з 25.12.2023 року та протягом перших 120 днів користування кредитом, щоденний розмір відсотків за користування ним не міг бути більшим за 2,5 % (100 грн./день), протягом наступних 120 днів не більше 1,5% (60 грн./день), а у подальшому не міг бути більшим за 1 % (40 грн./день). Таким чином, за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру суми кредиту, який складає 4\~000 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків у розмірі 100 грн. за день користування кредитом (2,5% в день), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 12\~000 грн. (120 днів х 100 грн./ день = 12 000 грн.). За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 (120 днів) позивач, виходячи з розміру суми кредиту, який складає 4 000,00 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 60 грн. за день (1,5 % за день користування), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 7200 грн. (120 днів х 60 грн./день = 7200 грн.). За період з 21.08.2024 року по 23.11.2024 року (95 днів, у межах строку дії кредитного договору, на час здійснення розрахунку позивачем), виходячи з розміру кредиту 4\~000 грн., позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 40 грн. на день (1 % за день користування), а тому, розмір заборгованості по сплаті відсотків складає 3800 грн. (95 дня х 40 грн./день = 3\~800 грн.). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконані умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість відповідача по відсоткам, що підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням вищезазначених норм законодавства складає : за період з 14.12.2023 по 24.12.2023 на рівні 3,5 % - 1540 грн.; за період з 25.12.2023 по 22.04.2024 на рівні 2,5 % - 12 000 грн.; за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 на рівні 1,5 % - 7200 грн.; за період з 21.08.2024 по 23.11.2024 на рівні 1% - 3 800,00 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що стягненню за вказаним кредитним договором на користь позивача підлягає заборгованість відповідача за відсотками у загальному розмірі 24540 грн., а тому позовні вимоги ТОВ «КЛТ Кредит» підлягають частковому задоволенню. Посилання представника позивача у позові щодо відсутності підстав для застосування вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», внаслідок того, що дія кредитного договору не продовжувалась, суд вважає безпідставним, оскільки кредитний договір між сторонами було укладено 14.12.2023 року, до набрання чинності вказаним Законом, і договір продовжив свою дію після набрання чинності законом. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 1538, 53 грн. (50,81%) Крім того, Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, відповідачем подано заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial