Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що 22 серпня 2023 року він отримав у дар кімнату [ADDRESS] та фактично в ній проживає. Також, у зазначеній квартирі зареєстрований, однак, не проживає [PERSON] . Фактичне місце проживання чи перебування позивачу не відомо. Відповідач майже 2 роки не проживає. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в кімнаті немає і взагалі нею не цікавиться та ні на що не претендує. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, кімнатою [ADDRESS] . 19 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву про слухання справи за його відсутності. Також вказав, що позовні вимоги підтримує та проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, проте поштове відправлення було повернуто на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи без її участі на адресу суду не надходило. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Як визначено в статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статей 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування частки в праві власності на блок кімнат у гуртожитку від 22 серпня 2023 року, [PERSON] є власником 3/25 частки в праві власності на жиле приміщення в гуртожитку блок кімнат № [NUMBER] , що знаходиться в [ADDRESS] . Даний факт, також, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 343714219 від 22.08.2023 року. Відповідно до відомостей Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради № 9300/13741-01-10 від 12.05.2025, на запит суду, відповідно до наявної в департаменті інформації, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.06.2009 року дотепер. Обставин, які б перешкоджали відповідачу [PERSON] проживати за адресою: [ADDRESS] , судом не встановлено. За змістом статті 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання вказаного житла, і перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням відповідачу не чиняться, відтак, підстави для збереження за ними цього житлового приміщення відсутні. Тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відносно судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. А тому, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved