Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Теребовлянського районного суду Тернопільської області із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 грудня 2022 року із відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З часу присудження аліментів на утримання дітей відповідач самостійно жодного разу не здійснив їх сплату, а лише після накладення на нього постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 листопада 2023 року адміністративного стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт та його виконання, їй було сплачено у примусовому порядку 3526 грн. 77 коп. аліментів на утримання дітей. Крім того, позивач зазначила, що її матеріальне становище є скрутним, вона не має змоги працювати, оскільки продовжує здійснювати догляд за дітьми, одне з яких ще не досягнуло трирічного віку, діти перебувають на повному її утриманні. Вказала, що витрати на дітей постійно зростають, вони часто хворіють, а ухвалений судом розмір аліментів на їх утримання є недостатнім та таким, що не покриває частину цих витрат, які вона несе на утримання дітей. За таких обставин відповідно до ст.192 СК України позивач просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей до 4000 (чотирьох тисяч) грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак 11 червня 2025 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 15.04.2025 надіслав відзив з додатками на позовну заяву, у якому зазначив, що в даний час він проходить військову службу в військовій частині [NUMBER] і більшу частину часу перебуває на лікуванні. У своєму відзиві просив суд витребувати у військовій частині [NUMBER] довідку про його заробітну плату (грошове забезпечення) та додав, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із таких підстав. Суд установив, що сторони є батьками дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER] , № [NUMBER] . 08 грудня 2022 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення, відповідно до якого із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2022 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України). Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни розміру присуджених аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору розміру присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При цьому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, ст.182,183 СК України). Щодо підстав для зміни розміру аліментів суд зазначає таке. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст.182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так, згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 грн. Аліменти на утримання неповнолітніх дітей сторін визначені 08 грудня 2022 року, які становили на той час 2272 грн. на дитину щомісячно, а станом на даний час такий розмір становить 2563 грн. на дитину щомісячно. При цьому, з часом потреби дітей змінились, діти підросли і для їх інтелектуального, соціального та фізичного розвитку, а також для забезпечення належних умов проживання та виховання необхідно більших витрат, ніж на момент постановлення судового рішення від 08 грудня 2022 року. Крім того, неповнолітні діти часто хворіють, у зв"язку із чим позивач несе матеріальні витрати на проведення медичних обстежень та придбання лікарських препаратів. Зокрема, згідно з довідкою медичного центру «ММП МЕДІКАЛ» Безушко І.В. 28.02.2025 знаходився на амбулаторному обстеженні та лікуванні у цьому центрі з діагнозом ГРВІ, гіперматомічний синдром. Відповідно до консультаційного висновку лікаря-педіатра клініки «Малеча» [PERSON] від 14.04.2025 у дітей [PERSON] та у [PERSON] діагностовано лівобічні вогнищеві пневмонії, гострі неускладнені перебіги. Зі змісту консультативного висновку лікаря-отоларинголога медичного центру «ЛОРІМЕД» [PERSON] від 22.04.2025 вбачається, що у [PERSON] , [INFO] , виявлені часті рецидиви ГРЗ та діагностовано за МКХ10: J35.1 гіпертрофію мигдаликів ІІ ст. Крім того, консультаційними висновками лікаря педіатра клініки «Малеча» [PERSON] у [PERSON] та у [PERSON] 08.05.2025 та 15.05.2025 діагностовано гострі гнійні лівобічні середні отити. Наявність у дітей вказаних захворювань супроводжувалось придбанням позивачем медикаментів, вакцини, у зв"язку із чим необхідні додаткові кошти. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, оскільки за станом здоров"я дітей змушена здійснювати за ними догляд. Згідно з довідкою командира військової частини [NUMBER] від 17.02.2025 [PERSON] перебував на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 07.02.2025. Відповідно до довідки заступника начальника з медичної частини- начальника медичної частини військової частини [NUMBER] А [PERSON] перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні військової частини [NUMBER] з 18.03.2025 по 02.04.2025 з діагнозом негоспітальна двобічна нижньочасткова полісегментарна пневмонія, середньої важкості, клінічна група ІІ. Із інформаційного листа командира військової частини [NUMBER] від 13.05.2025 № 3150 вбачається, що [PERSON] проходив військову службу (підготовку) у військовій частині [NUMBER] , однак 11.04.2025 він самовільно залишив лікувальний заклад (військовий шпиталь у [ADDRESS] ), станом на 09.05.2025 його місцезнаходження невідоме. Згідно із витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] [PERSON] 11.04.2025 самовільно залишив лікувальний заклад, що стало підставою для зупинки нарахування йому забезпечення з 11.04.2025. Відповідно до довідки про доходи військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] № 2229 від 13.05.2025 загальна сума його доходів за період березень-травень 2025 року становить 38409 грн. 07 коп. Зі змісту розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що у боржника [PERSON] станом на 16.04.2025 наявний борг із сплати аліментів у розмірі 80\~455 грн. 51 коп. Такі обставини дають підстави прийти до висновку, що з моменту винесення рішення суду від 08 грудня 2022 року матеріальне становище відповідача покращилось, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів. При цьому суд також враховує обставину для зміни розміру аліментів неможливість позивача працювати у зв"язку із доглядом за дітьми, які хворіють. Щодо розміру аліментів, які необхідно стягувати, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги у цій частині позивач зазначила, що необхідно стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., оскільки розмір заробітної плати відповідача вказує на те, що такі аліменти ним можуть бути сплачені. З урахуванням викладеного суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про те, що судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1211.20 грн., слід стягнути відповідача в користь держави, оскільки позивач, на користь якої ухвалено рішення відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду із цим позовом.

Outcome: partial