Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Перший заступник керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області звернувся до Київського районного суду м. Одеси (згідно підсудності визначеної розпорядженням Верховного Суду від 26.09.2022 року № 52) із позовом в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області частину земельної ділянки із кадастровим номером 8536400000:06:005:0618 площею 0,0364 га, яка знаходиться на території Севастополя, садівницьке товариство «Космос» (Гагарінський район), земельні ділянка 36 та перебуває у власності [PERSON] ( [NUMBER] ). При цьому позивач посилається на те, що на даний час, прокуратурою виявлено порушення ст. 13,\~14,\~41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 ЗУ України при використанні [PERSON] спірної земельної ділянки, а тому для захисту порушених економічних інтересів держави у земельній сфері, позивач звернувся до суду з даним позовом. Перший заступник керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя Секретар В.В. надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Згідно\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України»\~- суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно що частина земельної ділянки з категорії сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням введення садівництва із кадастровим номером 8536400000:06:005:0618 площею 0,0364 га, перебуває у власності [PERSON] . Право власності на земельну ділянку виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1-1012, виданий 26.12.2013 року видавник: Друга Севастопольська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Смірнова Г.В. Відповідачка є громадянкою РФ, що також підтверджується Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідачка, як іноземець, набула право власності на території України на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, яке зареєстровано 26.12.2013 та станом на день розгляду справи перебуває у її власності. Доказів на підтвердження подальшого відчуження чи припинення права власності відповідачки на вказане майно, матеріали справи не містять. Згідно з ч.1\~ст. 3 Земельного кодексу України\~відносини щодо володіння земельними ділянками в Україні регулюються\~Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5\~ст. 22 Земельного кодексу України\~встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч.2\~ст. 81 цього Кодексу\~дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас ч.4\~ст. 81 Земельного кодексу України\~допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження. Так, згідно\~статті 81 цього Кодексу\~землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим слід зазначити, що\~статтею 145 цього Кодексу\~встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до\~статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР\~(далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою\~ст. 319 ЦК\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved