Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

18.12.2024 року ГУ ПФУ в Запорізькій області звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення суми переплаченої пенсії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі № 280/7385/21 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022 року, з урахуванням зазначеного в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року по справі № 280/5052/18 від 27.12.2018 року, спеціалістами Управління 14.11.2022 року був здійснений перерахунок пенсії [PERSON] , починаючи з 13.08.2018 року а саме відповідно до п. 12 Розділу XІ «Прикінцеві перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року за № 889-VIII «Про державну службу» та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року за № 3723-ХІІ «Про державну службу», з врахуванням вже виплачених сум пенсій. Оскільки, вищезазначеною постановою були відсутні зобов`язання де ГУ ПФУ в Запорізькій області при здійсненні розрахунку враховувати довідку від 20.08.2018 року № 71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідку від 20.08.2018 року за № 72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Запорізькою об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, призвело до зменшення розміру пенсії [PERSON] , що в свою чергу призвело де переплати пенсії в сумі 196\~313 грн. 18 коп. за період з 13.08.2018 року по 30.11.2022 року. Для вирішення питання, щодо утримання виявленої переплати [PERSON] направлялись листи-запрошення, пропонувалось повернути виявлену переплату шляхом написання заяви, щодо її утримання, або повернення коштів на Управління. На теперішній час відповідач до Управління не зверталась, згоду на утримання переплати не надавала, зайво виплачені кошти до Управління надходили. Таким чином, безпідставно набута відповідачем пенсія, фактично, є завдання державному бюджету та призводить до порушення інтересів держави Пенсійного фонду України. Позивач просить суд: -поновити строк позовної давності; -стягнути з [PERSON] на користь ГУ ПФУ в Запорізькій області переплату пенсії у розмірі 196\~313 грн. 18 коп.; - \~ \~ \~ \~ стягнути з [PERSON] на користь ГУ ПФУ в Запорізькій області сплачену суму судового збору. Ухвалою суду від 18.12.2024 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 06.02.2025 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, подав суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просив позов задовольнити, справу слухати за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі не надала. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відповідач, згідно зі ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяви про розгляд справи без її участі, відзив та заперечення не надала. Враховуючи те, що відповідач була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено позивач ГУ ПФУ в Запорізькій області призначило відповідачу [PERSON] пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.07.2018 року. 13.08.2018 року [PERSON] звернулась до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя з заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 у справі № 280/5052/18 адміністративний позов [PERSON] було задоволено, визнано протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя щодо відмови у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до п. 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-ХІІ від 10.12.2015 року та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та зобов`язано Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду м. Запоріжжя перевести [PERSON] з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію, відповідно до п. 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-ХІІ від 10.12.2015 року та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ з 13.08.2018 року, та проводити виплати з урахуванням вже виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили 13.05.2019 року. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року судом було визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо виплати [PERSON] з 13.08.2018 року пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення перерахунку пенсії відповідно до п. 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року за № 889-VIII «Про державну службу» та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року за № 3723-XII «Про державну службу» без врахування інформації викладеної у Довідці від 20.08.2018 року за № 71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та у Довідці від 20.08.2018 року за № 72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Запорізькою об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області. Зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області провести з 13.08.2018 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії державного службовця відповідно до п. 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 року за № 889-VIII «Про державну службу» та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року за № 3723-XII «Про державну службу» в розмірі 60 відсотків від суми її заробітної плати, з врахуванням інформації викладеної у Довідці від 20.08.2018 року за № 71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та у Довідці від 20.08.2018 року за № 72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, виданих Запорізькою об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області, та з врахуванням вже виплачених сум пенсії (а.с. 5-10). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі № 280/7385/21 змінено, викладено другий та третій абзаци в наступній редакції: «Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виплати [PERSON] з 13.08.2018 року пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 13.08.2018 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії державного службовця відповідно до п. 12 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10.12.2015 року за № 889-VIII «Про державну службу» та ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року за № 3723-XII «Про державну службу», з врахуванням вже виплачених сум пенсії». В решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року у справі № 280/7385/21 залишити без змін (а.с. 25-26). Судом ретельно вивчено текст постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2022 року, а саме мотивувальну частину, в якій зазначено таке: «В той же час, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно необхідності зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з врахуванням інформації, викладеної у довідці від 20.08.2018 року за №71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та у довідці від 20.08.2018 року за №72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати. Так, рішенням суду, на виконання якого було здійснено переведення позивача з одного виду пенсії на інший, не було зазначено обов`язку ГУ ПФУ враховувати конкретні довідки, оскільки спір точився навколо права позивача на призначення пенсії відповідно до п. 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-ХІІ від 10.12.2015 року та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ з 13.08.2018 року. Спору стосовно врахування складових заробітної плати чи іншої інформації, зазначеної в довідках, що надавалися позивачем до заяви від 13.08.2018 року, на час винесення судом рішення, не було. Наразі спір виник у зв`язку з поверненням до виплат позивачці пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з врахуванням інформації, викладеної у довідці від 20.08.2018 року за № 71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та у довідці від 20.08.2018 року за № 72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати у суду відсутні.» Тобто, спору з приводу врахування довідки від 20.08.2018 року за № 71/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки від 20.08.2018 року за № 72/10/08-29-05-12 про складові заробітної плати не було, а отже і не було підстав у суду зобов`язувати ГУ ПФУ враховувати конкретні довідки. Як вбачається з протоколу за період з 01.07.2018 року по 30.11.2022 року ГУ ПФУ в Запорізькій області, встановлено, що переплата пенсії у розмірі 196\~313 грн. 18 коп. виникла за період з 13.08.2018 року по 30.11.2022 року (а.с. 20-21). Позивач ГУ ПФУ в Запорізькій області листами аналогічного змісту від 15.06.2023 року та 04.10.2023 року повідомляло відповідача [PERSON] про встановлений факт переплати пенсії із зазначенням причини такої переплати: «у зв`язку з проведеним перерахунком щодо виконання судового рішення в справі № 280/7385/21 від 04.10.2021 року» (а.с. 17, зворіт). У добровільному порядку відповідач [PERSON] згадані кошти на користь позивача не повернула. Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (надалі Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (надалі Закон № 1058-ІV). Положеннями частини першої ст. 50 Закону № 1058-ІV встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно з ч. 1 ст. 103 Закону № 1788-XII суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 року за № 374/7695 (надалі Порядок). Відповідно до п. 3 Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що законодавством визначено дві самостійні підстави для відшкодування зайво сплаченої пенсії, кожна з яких визначає суб`єкта, на якого покладається такий обов`язок в залежності від того, хто із цих суб`єктів вчинив відповідні дії, що призвели до такої зайвої сплати. У випадку зловживань з боку пенсіонера обов`язок відшкодування може бути покладений на нього, а у випадку подання недостовірних відомостей страхувальником обов`язок відшкодування зайвих виплат покладається на цього страхувальника При цьому відповідальність може бути покладена на пенсіонера виключно в наслідок зловживання з його боку, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі № 340/644/15-а та від 21.02.2020 року у справі № 173/424/17. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). В силу п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо). Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 691цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 6133727сво18). Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для отримання пенсії, з метою незаконного отримання такої. Позивач ГУ ПФУ в Запорізькій області не надало до суду жодних доказів, які б свідчили про зловживання з боку відповідача [PERSON] , доводили недобросовісність її поведінки під час нарахування розміру пенсії та підтверджували безпідставність отримання пенсії за період з 01.08.2018 року по 30.11.2022 року. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач [PERSON] вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала ГУ ПФУ в Запорізькій області недостовірні дані, необхідні для нарахування та виплати їй пенсії. Окрім того, п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії». За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем [PERSON] коштів у розмірі 196\~313 грн. 18 коп., зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, призначеною позивачем, відповідно до ст. 1215 ЦК України поверненню ГУ ПФУ в Запорізькій області не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і як наслідок про відмову в задоволенні позову ГУ ПФУ в Запорізькій області до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів). Щодо строку позовної давності. У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння порушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу («Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»). Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Постановою КМУ від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом» з 11.03.2020 впроваджено дію карантину, під час якого строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України, були продовжені на строк дії такого карантину (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК). 24.02.2022 року Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2024 року, перебіг позовної давності, визначений ЦК, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину була завершена 01.07.2023 року відповідно до Постанови КМУ № 651 від 27.06.2023 року. Воєнний стан наразі триває. У цій справі позивач дізнався про «своє порушене право» у березні 14.11.2022 року, коли було проведено перерахунок пенсії з 13.08.2018 року. До суду з позовом пенсійний орган звернувся лише у грудні 2024 року, але, враховуючи їх продовження спершу на строк дії карантину, а потім на строк дії воєнного стану, позивачем з огляду на зазначені вище норми строк позовної давності не пропущений. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав їх необґрунтованості. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява залишена без задоволення, відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Outcome: dismissed