Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що 24.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200513883 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15333,82 грн., з встановленим строком користування з 24.04.2016року по 24.02.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Станом на 21.01.2025 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 44994,89 грн., з яких: 15333,82 грн. заборгованість за кредитом; 29661,07 грн. заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладання договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Крім того, сума збитків з урахуванням 3% річних 4053,39 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 21 112,06 грн. Разом заборгованість становить - 70 160,34 грн. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 200513883 від 24.04.2016 у загальному розмірі 70160,34 грн., яка складається з: суми заборгованості - 44 994,89 грн., суми інфляційних втрат - 21 112,06 грн., суми 3% річних - 4 053,39 грн., та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позові просить здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, а також відзив, в якому позовні вимоги не визнає, та зазначає, що жодних належних доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем і його розміру позивачем не надано. Так, позивачем не надано документів, на підставі яких можливо було б зробити висновок про використання та погашення відповідачем кредитних коштів та в якому розмірі. Позивачем також не надано належного розрахунку заявленої суми заборгованості, з чого було б можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. Заявлена до стягнення сума основного боргу перевищує суму кредитного ліміту, відомості про зміну кредитного ліміту також відсутні. Позивачем заявлена до стягнення сума основного боргу, яка розрахована станом на 21.01.2025 року, перевищує суму кредитного ліміту, строк дії кредитного договору визначено по 24.02.2018 року, відомості про зміну кредитного ліміту відсутні, відтак заборгованість нарахована поза межами строку кредитування. Вказує, що надана позивачем виписка сформована 05.11.2024 року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», який з 13.07.2016 року перебуває в стані припинення, а не уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». У сформованій 05.11.2024року виписці зазначено період з 23.05.2016року по 27.07.2020 року, а не з часу укладення договору - 24.04.2016 року. Крім того, розрахунок заборгованості з першої сторінки розпочинається з 04.11.2019 року, а у подальшому є непослідовним та вибірковим. Виписка не містить відомостей про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. У виписці зазначені рахунки, які не відповідають рахунку у заяві № 200513883 від 24.04.2016 року. Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору від 24.04.2016 року не надано. Вказує, що Додаток 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги 20.07.2020року відсутній, а долучений замість нього документ не є доказом на підтвердження розміру заборгованості, з нього неможливо встановити наявність заборгованості та її складові частини, тобто позивач не довів наявність заборгованості та саме у зазначеному ним розмірі, що є його процесуальним обов`язком. Зауважує, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразового продовжувався і триває на даний час. Враховуючи наведене, інфляційні втрати та 3% річних, за період часу після початку дії правового режиму воєнного стану стягненню не підлягають, що узгоджується з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім того, враховуючи, що позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та саме у зазначеному ним розмірі 44994,89 грн., тому заявлена до стягнення сума 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованою. Крім того, зі змісту договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного з ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Разом з тим, зазначеного додатку суду не надано. До позову долучено документ «Додаток 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги 20.07.2020 року Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами», який не є копією Додатка №1 до договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та не є витягом з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги 20.07.2020». Фактично зазначений документ складається з двох сторінок у формі таблиці, перша з яких є світлокопією з прошитого документу з переліком від 1 до 136, а друга роздруківка з електронного документу з переліком від 48777 до 48936, а також третьої сторінки, яка містить відмітку «прошнуровано та пронумеровано, 344 аркушів», відтиски печаток ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та підписи уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та директора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». З огляду на викладене, можна зробити висновок, що зазначений документ складається з декількох різних по суті таблиць, не пов`язаних за змістом між собою, з порушеним порядком нумерації, а отже не може бути належним та допустимим доказом відступлення прав вимоги за кредитним договором. Крім того, передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Також вказує, що строк дії кредитного договору закінчився 24.02.2018 року, отже строк позовної давності тривав до 24.02.2021 року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 22.01.2025 року, то пропустив встановлений законом строк позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову, та стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп.. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного: Судом встановлено, 24.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200513883 щодо кредитування, відповідно до якої банк має надати позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15333,82 грн., з встановленим строком користування з 24.04.2016 року по 24.02.2018 року. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Відповідно до частини 2статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що станом на 21.01.2025року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 44994,89 грн.. Разом з тим, позивачем не надано ніяких банківських документів, зокрема, передбачених законом первинних документів бухгалтерського чи фінансового обліку, на підставі яких можливо було б зробити висновок про використання та погашення відповідачем кредитних коштів та в якому розмірі. Позивачем також не надано належного розрахунку заявленої суми заборгованості, з чого було б можливо зробити висновок про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. Заявлена до стягнення сума основного боргу перевищує суму кредитного ліміту, відомості про зміну кредитного ліміту також відсутні. При цьому, слід врахувати, що позивачем заявлена до стягнення сума основного боргу, яка розрахована станом на 21.01.2025 року, перевищує суму кредитного ліміту, строк дії кредитного договору визначено по 24.02.2018 року, відомості про зміну кредитного ліміту відсутні, відтак заборгованість нарахована поза межами строку кредитування. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. Суд звертає увагу, що обґрунтований розрахунок повинен містити обчислення (суму боргу, ставки проценту, комісії, пені; початок періоду нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; закінчення періоду нарахування основного боргу або процентів комісії, пені; кількість днів прострочення, нарахування основного боргу або процентів, комісії, пені; розрахунок основного боргу або процентів, комісії, пені; розмір основного боргу або процентів, комісії, пені; підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями тощо), та порядок нарахування відповідних сум за кожним відмінним критерієм заборгованості (додавання, множення, нарахування процентів, підсумок тощо) та підстави такого нарахування, передбачені законом або умовами договору. Підсумковий, загальний розмір заборгованості за всіма критеріями розрахунок не містить. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Разом з тим, надана позивачем виписка сформована 05.11.2024року ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», який з 13.07.2016 року перебуває в стані припинення, а не уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». У сформованій 05.11.2024 року виписці зазначено період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, а не з часу укладення договору - 24.04.2016 року. Крім того, розрахунок заборгованості з першої сторінки розпочинається з 04.11.2019 року, а у подальшому є непослідовним та вибірковим. Виписка не містить відомостей про наявність заборгованості, її період, чи сплачувались взагалі кошти відповідачем та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом. У виписці зазначені рахунки, які не відповідають рахунку у заяві №200513883 від 24.04.2016 року. Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору від 24.04.2016 року не надано. Отже, надана виписка не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості. Аналогічні висновки викладені у постановах Сумського апеляційного суду від 15.02.2024року (справа № 585/1276/23, провадження № 22-ц/816/24). Позивачем нараховано суму інфляційних втрат - 21112,06 грн. та суму 3% річних - 4053,39 грн., виходячи із заборгованості за Кредитним договором у розмірі 44994,89 грн.. Проте відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразового продовжувався і триває на даний час. Враховуючи наведене, інфляційні втрати та 3% річних, за період часу після початку дії правового режиму воєнного стану стягненню не підлягають, що узгоджується з пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Крім того, враховуючи, що позивачем не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та саме у зазначеному ним розмірі 44994,89 грн., тому заявлена до стягнення сума 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованою. За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Зі змісту договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного з ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Разом з тим, зазначеного додатку суду не надано. До позову долучено документ «Додаток 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги 20.07.2020 року Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами», який не є копією Додатка № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та не є витягом з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги 20.07.2020». Фактично зазначений документ складається з двох сторінок у формі таблиці, перша з яких є світлокопією з прошитого документу з переліком від 1 до 136, а друга роздруківка з електронного документу з переліком від 48777 до 48936, а також третьої сторінки, яка містить відмітку «прошнуровано та пронумеровано, 344 аркушів», відтиски печаток ПАТ «Банк Михайлівський», ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та підписи уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та директора ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». З огляду на викладене, можна зробити висновок, що зазначений документ складається з декількох різних по суті таблиць, не пов`язаних за змістом між собою, з порушеним порядком нумерації, а отже не може бути належним та допустимим доказом відступлення прав вимоги за кредитним договором. Крім того, передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності. Посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021року у справі № 910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «Діджи Фінанс» є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від банку до позивача саме за кредитним, укладеним з [PERSON] .. Крім того, оскільки [PERSON] не приймала участі у справі № 910/11298/16, рішення у вказаній справі в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України не є преюдиційним, а, отже, позивач має доводити обставини переуступки права вимоги на загальних підставах. Враховуючи зазначене, право вимоги позивача до відповідача належним чином не підтверджено. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних\~засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. У відповідності до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У зв`язку з наведеним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У відповідності до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3\~ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір правових витрат, понесених відповідачем складає 10000 грн. 00 коп., сума яких зафіксована у договорі про надання правничої (правової) допомоги у цивільній справі від 06.02.2025, та квитанцією від 06.02.2025 року. Враховуючи принцип пропорційності та ціну позову, вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved