Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії [NUMBER] . 06.10.2023 року о 09:10 год. відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW 116D», д.н.з. [NUMBER] , поблизу будинку №4 по вул. Машинобудівників у смт. Чабани, порушив п.п. «б» п. 2.3, п. 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з припаркованим автомобілем позивача. У результаті ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.11.2023 у справі № 369/17822/23 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. В судовому засіданні він визнав свою вину. Постанова набрала законної сили 08.12.2023. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (поліс № 216303218). 07.02.2024 на підставі угоди 23/5569Вп від 30.01.2024 страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 13 000,00 грн (платіжна інструкція № 43368). Відповідно до Звіту про оцінку № 18/01-24 від 05.01.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 32 499,20 грн. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, становить 19 499,20 грн (різниця між фактичною шкодою та страховою виплатою). Крім того, позивач сплатив 3 500,00 грн ФОП [PERSON] за проведення оцінки визначення матеріального збитку (платіжна інструкція № 0.0.3397419982.1 від 06.01.2024). Таким чином, враховуючи вище викладене просить стягнути з відповідача,як винної особи на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 19 499,20 грн. та витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 3500,00 грн, а всього 22999,20 грн. 19.02.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді [PERSON]. Розпорядженням керівника апарату суду Щерби А. від 18.04.2024 № 1316 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/3990/24, провадження №2/760/6339/24, у зв`язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею [PERSON]., у зв`язку з її звільненням у відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 19.03.2024 № 797/0/15-24. 18.04.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. 02.05.2024 до суду надійшла інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03.05.2024, позовну заяву позивача залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 17.05.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява в новій редакції, подані на виконання вимог ухвали суду від 03.05.2024. Ухвалою суду від 20.05.2024 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 20.05.2024. 03.06.2024 представником відповідача, адвокатом Єгоровим С.О., подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позову посилаючись на чинний поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності з лімітом відповідальності 160 000,00 грн. Зазначає, що позивач вимагає відшкодування вартості ремонту без урахування зносу (32 499,20 грн), що суперечить вимогам законодавства. Вказує, що позивачу було виплачено 13 000,00 грн страхового відшкодування згідно з угодою від 30.01.2024, копія якої не надана до позову. На думку адвоката, цим врегульовано остаточну суму відшкодування, а тому страховик виконав зобов`язання в повному обсязі, що виключає подальші вимоги до відповідача. 13.06.2024 позивачам направлено відповідь на відзив в якій останній заперечував щодо відзиву наданим відповідачем, та зазначає, що відшкодування шкоди особою, винною у вчиненні ДТП, є самостійним обов`язком, незалежним від розміру страхового відшкодування, виплаченого страховиком та судова практика підтверджує, що потерпілий має право на повне відшкодування фактичної шкоди, зокрема різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та сумою страхового відшкодування 02.07.2024 представником відповідача, адвокатом Єгоровим С.О., на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, подану позивачем, в яких він зазначає, що укладення між позивачем та страховою компанією ТДВ СК «Альфа-Гарант» угоди про визначення розміру страхового відшкодування свідчить про досягнення сторонами згоди щодо остаточної суми відшкодування збитків, а отже, деліктне зобов`язання відповідача є припиненим у зв`язку з належним виконанням зобов`язань страховиком. У підтвердження своєї позиції представник відповідача додає копію вказаної угоди, підписаної обома сторонами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] . 06.10.2023 о 09:10 год. у смт. Чабани відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW 116D», д.н.з. [NUMBER] , порушив п.п. «б» п. 2.3, п. 10.1, 12.1, 13.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з припаркованим автомобілем позивача. Внаслідок ДТП обидва авто зазнали механічних пошкоджень. Постановою Києво-Святошинського районного суду від 27.11.2023 у справі №369/17822/23 відповідача визнано винним за ст. 124 КУпАП; постанова набула законної сили 08.12.2023. На момент ДТП відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (поліс № 216303218), згідно з яким 07.02.2024 позивачу виплачено 13 000,00 грн страхового відшкодування. Відповідно до Звіту про оцінку № 18/01-24 від 05.01.2024 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 32 499,20 грн. Позивач зазначає, що сума шкоди, що залишилася непокритою страховиком і підлягає стягненню з відповідача, складає 19 499,20 грн. Вартість послуг оцінювача із проведення автотоварознавчого дослідження склала 3500 гривень згідно квитанції № 18/01-24 від 05.01.2024. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Водночас, вартість фактичного ремонту без урахування зносу є вищою, про що свідчить висновок незалежної експертизи , який не спростовано відповідачем. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що останній не отримав повного відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-6691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов?язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Таким чином, у відповідності до положень статей 1166, 1187 ЦК України, особа, яка завдала шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана її відшкодувати у повному обсязі. Згідно з усталеною судовою практикою, зокрема правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.12.2015 у справі № 6-6691цс15, від 20.06.2018 у справі № 686/18462/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 552/758/19, потерпілий має право на відшкодування повного розміру реальної шкоди, включаючи її частину, яка не була покрита страховим відшкодуванням з урахуванням зносу. Різниця між фактичним розміром шкоди (без урахування зносу) та сумою страхового відшкодування (з урахуванням зносу), яка залишилася не компенсованою, підлягає стягненню з винної особи як заподіювача шкоди. Ця вимога ґрунтується на загальних засадах деліктної відповідальності, а не на регресному зобов`язанні, та не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 17.04.2019 у справі № 755/18006/15-ц, оскільки позов пред`явлений не страховиком, а безпосередньо потерпілою особою. Крім того, постановою Касаційного цивільного суду ВС від 18.03.2020 у справі №205/7550/17, зазначено, що витрати на проведення оцінки транспортного засобу, як понесені для відновлення порушеного права, є такими, що підлягають відшкодуванню як реальні збитки згідно з положеннями статті 22 ЦК України. Постановою КЦС ВС від 24.11.2021 у справі № 235/1237/20, суд зазначив, що проведення оцінки з метою визначення вартості шкоди є необхідною передумовою для реалізації права на судовий захист, тому витрати на її проведення входять до складу реальних збитків. Враховуючи вище викладене, з огляду на зазначені правові норми та судову практику, суд приходить до висновку, що позивач має право вимоги про стягнення з відповідача, як винної особи повного розміру заподіяної майнової шкоди, яка становить різницю між фактичним розміром шкоди та отриманою позивачем страховою виплатою, що дорівнює 19499,20 грн ( 32 499,20 грн-13000,00 грн = 19499,20 грн). Аналізуючи викладене вище та оцінючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обгрутованість заявлених вимог позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 19 499,20 грн та понесені витрати по оплаті звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 3500 грн. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоовлення позову, а тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved