Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

07 грудня 2013 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які під час підготовчого засідання, заявою від 18 липня 2024 року уточнила та просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстрованого за № 3019 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що посвідчує право [PERSON] , [INFO] на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстрованого за № 3019 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що посвідчує право [PERSON] , [INFO] на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70230407 від 15 листопада 2023 року приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округа Одеської області про проведення державної реєстрації права власності 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину №3019, виданого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною про спільну часткову власність на ім`я [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70230407 від 15 листопада 2023 року приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округа Одеської області про проведення державної реєстрації права власності 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину №3020, виданого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною про спільну часткову власності на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2147,32 грн., судові витрати у зв`язку з забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , вона являється її донькою, спадщину прийняла оскільки на час смерті матері вона була неповнолітньою дитиною. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги була донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом строк. [INFO] померла сестра [PERSON] , спадкоємцями за законом першої черги після її смерті стали її доньки [PERSON] та [PERSON] . При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] нотаріус не врахував її частку у спадщині, яку вона прийняла але не оформила належним чином. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] незаконно, кожна, успадкували по 1/8 частки належної позивачу частини житлового будинку, а тому одержані ними свідоцтва про право на спадщину підлягають визнанню недійсними. Позивачем були здійснені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2147,32 грн., судові витрати у зв`язку з забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, надав суду відзив, згідно якого вказав, що [PERSON] не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, не надано доказів на підтвердження факту проживання [PERSON] з матір`ю на час відкриття спадщини, а саме [INFO] , також на той час вона була громадянкою російської федерації. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Приватний нотаріус Ізмаїльського нотаріального округу Одеської області Єфимова Тетяна Іванівна в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву від 15.05.2025 року про розгляд справи за її відсутності. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вказав, що він був однокласником позивача, [PERSON] з 3 по 11 клас навчалась у школі № 3 м. Ізмаїла, це приблизно з 1996 року по 2005 рік, мешкала разом з матір`ю та сестрою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2003 році [PERSON] померла, після він допомагав доглядали за городом та будинком. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 21 листопада 1986 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-3334, що також підтверджено довідкою №1420, виданою 17 жовтня 2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого 19 травня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 76113991 від 06 березня 2024 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється: -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим бюро ЗАГС виконкому Шмидтовської районної ради депутатів Магаданської області рф та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 листопада 1974 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, довідкою бюро ЗАГС виконавчого комітету Шмидтовської районної ради народних депутатів ЧАО Магаданської області рф, згідно якою [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 24 вересня 1994 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджено відповідною заявою від 15 січня 2004 року, тобто вважається такою, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Згідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, до спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] була неповнолітньою особою, тому відповідно ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . При цьому, ч.4 ст. 1268 ЦК України факт прийняття спадщини неповнолітньою особою не залежить від спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем. Крім цього, відповідачем не було надано доказів, що [PERSON] на час відкриття спадщини була громадянкою російської федерації. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до актового запису про смерть №1715 від 17 грудня 2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку вона прийняла після смерті матері [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 вересня 1994 року Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 серпня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджено будинковою книгою на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тобто вважається такою, що прийняла належну їй 1/4 частку спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ч.4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на [INFO] була неповнолітньою особою, тому відповідно ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] на 1/4 частку спадщини. 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Т.І. були видані: -свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстроване за №3019 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в якому зазначено частку [PERSON] , [INFO] у спадщині, яка складає 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями на надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; -свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстроване за №3020 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в якому зазначено частку [PERSON] , [INFO] у спадщині, яка складає 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями на надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність. У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину проводиться за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину. Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц (пункти 108-110), який наведений заявницею як підстава для касаційного оскарження. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що згідно з принципом «суд знає закон» суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути внаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (зазначений правовий висновок викладено та застосовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (провадження № 11-416заі20, пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (провадження № 11-39заі21, пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (провадження № 14-137цс20, пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (провадження № 12-49гс21, пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20, пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21, пункт 31)). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи встановлені судами обставини, частки сторін спору у спадщині складають: - [PERSON] - 1/4 частина спадщини, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] ; - [PERSON] - 1/8 частина спадщини, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка прийняла спадщину в розмірі 1/4 частини після смерті матері [PERSON] , але не оформила належним чином своїх спадкових прав; - [PERSON] - 1/8 частина спадщини, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка прийняла спадщину в розмірі 1/4 частини після смерті матері [PERSON] , але не оформила належним чином своїх спадкових прав. Враховуючи вищезазначене, оскільки приватний нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після [PERSON] не врахував частку [PERSON] , яку вона прийняла але не оформила своїх прав після смерті матері [PERSON] , суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстрованого за №3019 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , зазначивши, що частка [PERSON] , [INFO] у спадщині (1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями на надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) складає 1/8 частину замість 1/4 частини; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною, зареєстрованого за №3020 після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , зазначивши, що частка [PERSON] , [INFO] у спадщині (1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями на надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) складає 1/8 частину замість 1/4 частини. В зв`язку з тим, що внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, посвідчених 15 листопада 2023 року належним чином захищає цивільні права позивача тому відсутня необхідність у скасуванні державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав та припинення за відповідачами права власності на 1/4 частину житлового будинку, за таких обставин не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70230407 від 15 листопада 2023 року приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округа Одеської області про проведення державної реєстрації права власності 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину №3019, виданого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною про спільну часткову власність на ім`я [PERSON] ; скасування державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 70230407 від 15 листопада 2023 року приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округа Одеської області про проведення державної реєстрації права власності 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину №3020, виданого 15 листопада 2023 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Тетяною Іванівною про спільну часткову власності на ім`я [PERSON] ; припинення за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинення за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що [PERSON] не отримувала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] і з урахуванням внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, посвідчених 15 листопада 2023 року, нотаріус зможе видати свідоцтво про право на спадщину, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжних інструкцій від 07 грудня 2023 року позивачем був сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073 грн. 60 коп. та в розмірі 1073 грн. 60 коп., разом 2 147 грн. 32 коп., та відповідно до платіжної інструкції від 07 грудня 2023 року, позивачем в порядку забезпечення позову було сплачено 536 грн. 80 коп. 29.11.2023 року між позивачем та адвокатом Златєвим П.Д. був укладений договір про надання правової допомоги № 45, згідно п. 6 даного договору був визначений орієнтований розмір суми гонорару адвоката правничої угоди - 10000 грн. Згідно розрахунку виконаної роботи за договором про надання правової допомоги № 45, станом на 31.05.2024 року вартість виконаної роботи склала 8250 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за потрібним в порядку розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи стягнути з кожного з відповідачів витрати на сплату судового збору в розмірі 536 грн. 83 коп.; судові витрати у зв`язку з забезпечення позову в розмірі 134 грн. 20 коп.; судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial