Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом в якому вказав, що в період з квітня 1994 по жовтень 1995 року він працював в КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області та на момент розпаювання був членом даного господарства. Як стверджує позивач з невідомих причин його прізвище не було включене до Списку-Додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області серія ХР-11-00-000299 від 18.12.1995, і відповідно він не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач вважає, що оскільки на час розпаювання земель він являвся членом КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області,\~отже він\~має право\~на земельну\~частку (пай),\~тому вінвимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області, середній розмір ріллі 4,67 умовних кадастрових гектара, сіножатей 0,02 га, пасовища 0,50 га, багаторічні насадження 0,03 га, та виділити її із земель невитребуваних паїв Чернещинського старостинського округу №9 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області. Від представника позивача Чернухіна С.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій останній просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Від Зачепилівської селищної ради Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти позовних вимог [PERSON] заперечень не має. Згідно вимог\~ч.2 ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4\~ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ч.1\~ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] з квітня 1994 року по жовтень 1995 року працював в КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області, що підтверджується архівною довідкою № 33 від 07.02.2025, виданою КП «Зачепилівський трудовий архів» Берестинського району Харківської області. За період своєї роботи позивач з членів КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області не виключався, заяви про вихід з членів даного господарства не писав. Відповідно до\~ст. 5 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Отже [PERSON] , не писавши заяви про вихід із членів КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області, на момент розпаювання залишався його членом. У 1995 році відбулося розпаювання земель КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області і членам підприємства, на підставі списку громадян - членів колективної сільськогосподарського підприємства КСП «За мир», видавались документи, що підтверджують право на земельну частку (пай). При зверненні до Відділу №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області позивач дізнався, що він не був внесений до списку, додатку до державного акту на право колективної власності на землю КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. [PERSON] на момент розпаювання земель був членом КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області, тому він мав право на земельну частку (пай), але з невідомих причин не був включений до списку - додатку до державного акту на право колективної власності на землю, і відповідно не отримав сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Судом встановлено, що відповідно до довідки виданої Відділом №4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № Д-399/0-0.25,4-382/336-25 від 01.05.2025 середній розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП «За мир» складає: середній розмір ріллі 4,67 умовних кадастрових гектара, сіножатей 0,02 га, пасовища 0,50 га, багаторічні насадження 0,03 га. Частиною 2 ст. 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.3\~ст.\~152\~ЗК України захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з ч.ч.2,3\~ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»\~пай є власністю члена підприємства, і у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або іншій, за згодою сторін формі. В силу ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно ст.2 вищезазначеного Закону України, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Із змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7\~Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позивач на час розпаювання сільськогосподарських земель КСП «За мир» Зачепилівського району Харківської області був членом даного господарства, отже мав право на земельну частку (пай), але по невідомим причинам не був включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved