Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У липні 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Папазова Галина Анатоліївна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович, про визнання права власності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 969 від 21 червня 2022 року. Відповідно до ст. 1220 ЦК України після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0059, земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером 3222484400:09:004:5087, та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0060. При житті батько позивача [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, яке належало йому при житті заповів Позивачу. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Бучанського (раніше Києво-Святошинський) районного нотаріального округу Київської області 09 червня 2021 року за реєстровим номером 4535. Мати Позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується виданим свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25 листопада 2015 року. Родинні зв`язки спадкодавця із Позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження останньої, серії [NUMBER] , зареєстрованим Радянським ЗАЦС м. Києва 18 серпня 1971 року, актовий запис 38. 12 жовтня 1991 року було укладено шлюб між Позивачем та [PERSON] внаслідок чого прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб виданим 12 жовтня 1992 року серії [NUMBER] . Таким чином Позивач, є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті свого батька [PERSON] . Позивач належну їй спадщину прийняла, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, на час відкриття спадщини. 27 квітня 2023 року Позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті її батька, в рамках заведеної на підставі її заяви спадкової справи № 70010067. Так, 27 квітня 2023 року були отримані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, зокрема: земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0059, земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером 3222484400:09:004:5087, та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0060. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1370/02-31 від 19 липня 2022 року. Свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, нотаріус аргументував тим, що спадкоємицею не надано правовстановлюючих документів, які встановлюють право власності спадкодавця на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, який входить до складу спадщини. У зв`язку з відмовою приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, для підтвердження належності майна спадкодавцю було надіслано ряд адвокатських запитів та встановлено, що спадкодавець набув право власності на належний йому будинок, проте не зареєстрував в передбаченому законодавством порядку. Так, від Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області було отримано відповідь від 12 червня 2023 року № 1032 що на час смерті спадкодавця разом з ним була зареєстрована Позивач та [PERSON] (онука). Від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» отримано відповідь № 209 від 15 червня 2023 року, якою підтверджується, що житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в БТІ не реєструвалось. Отже, на даний час не існує іншого способу, окрім як звернення до суду, для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, а тому, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку літ. А загальною площею 97,3 кв.м., житловою площею 66,5 кв.м., прибудови літ. а1, веранди літ. а2, ганку літ. аз, сараю літ. Б, сараю літ.В, погрібу літ. Г, гаражу літ. Д, вбиральні літ. Е, літнього душу літ. Є, навісу літ Ж, навісу літ. 3, навісу літ И, навісу літ. Ї, навісу літ. Й, воріт № 1, огорожи № 2, хвіртки № 3, огорожи № 4, воріт № 5, хвіртки № 6, огорожи № 7, вигрібної ями № 8, колодязю № 9 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року провадження у цивільній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Витребувано у Приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича належним чином завірену копію спадкової справи про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. На виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2023 року в частині витребування доказів, від Приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича на адресу суду надійшла копія спадкової справи №187/2022 після померлого [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, вважала їх обґрунтованими та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Будь-яких заяв, клопотань станом на дату винесення рішення до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Радянським ЗАГС м. Києва 18 серпня 1971 року, актовий запис № 38. Батьками особи вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] 12 жовтня 1991 року було укладено шлюб, про що 12 жовтня 1991 року Виконкомом Милівської сільРади Києво-Святошинського р-ну Київської області складено відповідний актовий запис №\~16. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 листопада 2015 року Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] померла [INFO] , про що Виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 25 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №\~45. Відповідно до\~копії свідоцтва\~про смерть\~серії [NUMBER] ,\~виданого 21 червня 2022 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] , про що Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 21 червня 2022 року складено відповідний актовий запис № 969. За життя [PERSON] склав заповіт від 09 червня 2021 року, згідно якого все своє майно, що буде належати йому на день смерті, а також все те, на що він законом матиме право на день смерті заповів [PERSON] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. 09 червня 2021 року за реєстровим номером 4535. 27 квітня 2023 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, зокрема: земельної ділянки, площею 0,1253, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0059; земельної ділянки, площею 0,0994, за кадастровим номером 3222484400:09:004:5087 та земельної ділянки, площею 0,0536 га, за кадастровим номером 3222484401:01:006:0060. Вказані свідоцтва посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. 27 квітня 2023 року за реєстровими номерами 2334, 2336 та 2335, відповідно. Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1370/02-31 від 19 липня 2022 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на підставі того, що спадкоємицею не надано правовстановлюючих документів, які встановлюють право власності спадкодавця на нерухоме майно, зокрема житловий будинок, який входить до складу спадщини. Наказом від 09 вересня 1974 року №\~158 [PERSON] виділено присадибну ділянку для будівництва будинка. Рішенням виконкому Києво-Святошинської районної ради трудящих № 518/10 від 18 листопада 1974 року про надання свідоцтва на будівництво індивідуального житлового будинку гр. [PERSON] , останньому було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на ділянці в [ADDRESS] в розмірі 0,10 га. Актом про\~відведення в\~натурі присадибної\~земельної ділянки\~для будівництва\~індивідуального жилого\~будинку,\~затвердженого архітектором\~Києво-Святошинського\~району від\~27 листопада 1974 року встановлено в натурі межі присадибної ділянки, виділеної гр. [PERSON] . 02 грудня 1974 року виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради трудящих Київської області, [PERSON] видано свідоцтво на забудову індивідуальної садиби за реєстровим номером 353. Згідно відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 209 від 15 червня 2023 року, право власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в БТІ не реєструвалось. З відповіді Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області № 1032 від 12 червня 2023 року вбачається, що на час смерті спадкодавця разом з ним була зареєстрована [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до частини 1-2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №\~57/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. При розгляді справи судом встановлено що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що мотивовано нотаріусом відсутністю правовстановлюючих документів, які засвідчують право власності спадкодавця [PERSON] . У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. У матеріалах справи наявна копія будівельного паспорту на земельну ділянку від 1974 року, складеного Технічним бюро при обласному відділі в справах будівництва і архітектури державного комітету в справах будівництва Української РСР на ім`я [PERSON] та паспорт типового пректу Б-ЗГ на ім`я [PERSON] . Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011 року. У п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення» цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належали обставини щодо часу будівництва садового будинку з господарськими спорудами та оформлення на них технічного паспорту, якщо відповідне будівництво закінчено до 05 серпня 1992 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку. З огляду на зазначене, для отримання права на спадкування на об`єкти нерухомості, земельну ділянку безумовною підставою є належність вказаного майна на праві власності спадкодавцю. Відповідно, майно, що не належало спадкодавцю за життя, право власності на яке не було оформлено у визначеному законом порядку, не може входити до складу спадщини та передаватися в порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. При вирішенні спорів про спадкування позивачем повинна бути доведена належність спірного майна, набуття права власності спадкодавцем у встановленому законодавством порядку. Не заслуговують у такому разі на увагу доводи позивача, що за життя спадкодавець не зареєстрував у передбаченому законом порядку право власності на будинок, який є предметом спору в цій справі, що не може бути безумовною підставою для набуття ним у власність зазначеного майна без отримання правовстановлюючого документу, який у матеріалах справи відсутній. Матеріали справи містять відповідь Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» № 209 від 15 червня 2023 року, відповідно до якої право власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в БТІ не реєструвалось. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, однак у справі відсутні докази набуття такого права батьком позивача, який помер, а тому підстав для задоволення позову немає. Таким чином,\~надані представником\~позивача документи,\~що містяться\~в матеріалах\~справи,\~не є\~належними та\~достатніми доказами,\~а також підставами для визнання за позивачем права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Оцінюючи надані сторонами докази, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд вважає, що посилання представника позивача на ті обставини, що до складу спадщини входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами справи не доведено належність спірного житлового будинку спадкодавцю, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed