Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У провадженні Бершадського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ "УДИЧ" про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. Позов мотивовано тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину № 2928 від 14.11.2001 отримав в порядку спадкування право на земельну частку (пай), яка згідно сертифікату серії ВН № 0335333 належала [PERSON] , та згідно сертифікату серії ВН №0335875 належала [PERSON] на землях, які розташовані на території М`якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Розпорядженням голови Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області № 308 від 19.07.2007 затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю на території М`якохідської сільської ради. В подальшому [PERSON] на підставі сертифікату серії ВН № 0335333 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 250810 від 28.07.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу земельних ресурсів у Бершадському районі за №010883400497 та на підставі сертифікату серії ВН № 0335875 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 250817 від 28.07.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу земельних ресурсів у Бершадському районі за №010883400498. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002 площею 2,0671 га зареєстровано 07.09.2017, номер відомостей про речове право - 22273523, та на земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003 площею 2,0672 га зареєстровано 07.09.2017, номер відомостей про речове право - 22273582. Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002 площею 2,0671 га та з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003 площею 2,0672 га передані [PERSON] в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «УДИЧ», про що в реєстр внесено інформацію 07.09.2017. Так, [PERSON] на підставі договору оренди № 574 від 01.09.2008 передав земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002, площею 2,0671 га в оренду ТОВ «УДИЧ» на 10 років з правом пролонгації. Додатковою угодою від 01.08.2017 до договору оренди № 574 від 01.09.2008 продовжено строк дії договору до 01.08.2027 та зареєстровано 07.09.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки за ТОВ «УДИЧ» (номер запису про речове право 22273532). На підставі договору оренди № 573 від 01.09.2008 [PERSON] передав земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003, площею 2,0672 в оренду ТОВ «УДИЧ» на 10 років з правом пролонгації. Додатковою угодою від 01.08.2017 до договору оренди № 573 від 01.09.2008, продовжено строк дії договору до 01.08.2027 та зареєстровано 07.09.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки за ТОВ «УДИЧ» (номер запису про речове право 22273582). Згідно інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, наданої у листі № 0501.4-6898/05.2-23 від 10.10.2023, [PERSON] паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України, посвідкою на тимчасове/ постійне проживання в Україні - не документувався. Належність [PERSON] до громадянства російської федерації та те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] автономний округ, російська федерація, підтверджується інформацією, наявною у Державних актах серії ЯЖ № 250810 від 28.07.2008 та серії ЯЖ № 250817 від 28.07.2008, де в графі місце проживання вказано [ADDRESS] , а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де в в графі власники державним реєстратором внесено запис, що [PERSON] документований національним паспортом іноземця серії та номер [NUMBER] , виданий 19.03.2002, видавник: Лабитнанський ГВД Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, країна громадянства: російська федерація. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.10.2024 власником земельних ділянок з кадастровими номерами ! 520483400:01:002:0002, площею 2,0671 га та 0520483400:01:002:0003, площею2,0672 є [PERSON] . Таким чином, всупереч положенням ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України відповідач не відчужив дану земельну ділянку протягом року та продовжує нею володіти по цей час. За вказаних обставин, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності [PERSON] вищезазначених земельних ділянок. Таким чином, всупереч положенням ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України відповідач не відчужив земельні ділянки протягом року з набуття права власності на нього та продовжує ними володіти по цей час. Оскільки, [PERSON] будучи громадянином російської федерації упродовж року після набуття права власності на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення не відчужив їх, тому є підстави для конфіскації їх у власність держави відповідно до вимог ст. 81 ЗК України. Прокурор заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області подав письмові пояснення, в яких посилаючись на ч. 4 ст. 81 ЗК України, ч.1, 2 ст.145 ЗК України просить позов прокурора задовольнити. Судові засідання по вказаній справі проводити без участі їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, директор ТОВ "Удич" в судове засідання не з`явився, не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, в жодне судове засідання по даній цивільній справі не з`явився. Будь-яких заяв та клопотань, а також відзиву на позовну заяву, від відповідача на адресу суду не надходило. З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину № 2928 від 14.11.2001 отримав в порядку спадкування право на земельну частку (пай), яка згідно сертифікату серії ВН № 0335333 належала [PERSON] , та згідно сертифікату серії ВН №0335875 належала [PERSON] на землях, які розташовані на території М`якохідської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Розпорядженням голови Бершадської районної державної адміністрації Вінницької області № 308 від 19.07.2007 затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право власності на землю на території М`якохідської сільської ради. В подальшому [PERSON] на підставі сертифікату серії ВН № 0335333 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 250810 від 28.07.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу земельних ресурсів у Бершадському районі за №010883400497 та на підставі сертифікату серії ВН № 0335875 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 250817 від 28.07.2008, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу земельних ресурсів у Бершадському районі за №010883400498. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002 площею 2,0671 га зареєстровано 07.09.2017, номер відомостей про речове право - 22273523, та на земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003 площею 2,0672 га зареєстровано 07.09.2017, номер відомостей про речове право - 22273582. Також відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що земельні ділянки з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002 площею 2,0671 га та з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003 площею 2,0672 га передані [PERSON] в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «УДИЧ», про що в реєстр внесено інформацію 07.09.2017. Так, [PERSON] на підставі договору оренди № 574 від 01.09.2008 передав земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0002, площею 2,0671 га в оренду ТОВ «УДИЧ» на 10 років з правом пролонгації. Додатковою угодою від 01.08.2017 до договору оренди № 574 від 01.09.2008 продовжено строк дії договору до 01.08.2027 та зареєстровано 07.09.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки за ТОВ «УДИЧ» (номер запису про речове право 22273532). На підставі договору оренди № 573 від 01.09.2008 [PERSON] передав земельну ділянку з кадастровим номером 0520483400:01:002:0003, площею 2,0672 в оренду ТОВ «УДИЧ» на 10 років з правом пролонгації. Додатковою угодою від 01.08.2017 до договору оренди № 573 від 01.09.2008, продовжено строк дії договору до 01.08.2027 та зареєстровано 07.09.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки за ТОВ «УДИЧ» (номер запису про речове право 22273582). Згідно інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, наданої у листі № 0501.4-6898/05.2-23 від 10.10.2023, [PERSON] паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України, посвідкою на тимчасове/ постійне проживання в Україні - не документувався. Належність [PERSON] до громадянства російської федерації та те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] автономний округ, російська федерація, підтверджується інформацією, наявною у Державних актах серії ЯЖ № 250810 від 28.07.2008 та серії ЯЖ № 250817 від 28.07.2008, де в графі місце проживання вказано [ADDRESS] , а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де в в графі власники державним реєстратором внесено запис, що [PERSON] документований національним паспортом іноземця серії та номер [NUMBER] , виданий 19.03.2002, видавник: Лабитнанський ГВД Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, країна громадянства: російська федерація. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 16.10.2024 власником земельних ділянок з кадастровими номерами ! 520483400:01:002:0002, площею 2,0671 га та 0520483400:01:002:0003, площею 2,0672 є [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач є громадянином російської федерації та набув право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення в порядку спадкування. Статті 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. За змістом ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності. Згідно з ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст. 181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Отже, відповідач [PERSON] , будучи громадянином іноземної держави та отримавши у спадщину земельні ділянки сільськогосподарського призначення, повинна була діяти у відповідності до приписів Земельного кодексу України. Згідно пункту «е» ч.1 ст. 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках визначених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за ЗК України не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18.09.2013 (справа № 6-92цс 13), основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення ЄС від 11.03.2003р. «Новоселецький проти України», від 01.06.2006 «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , будучи громадянином російської федерації, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж одного року після набуття права власності на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, і по даний час добровільно не відчужив їх, вказані земельні ділянки підлягають конфіскації у власність держави в порядку ст.145 ЗК України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Відповідно до ч. 4 ст.145 ЗК України, позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Згідно ч.1 ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до п.п.1 п. 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15 (далі - Положення) основними завданнями Держгеокадастру є серед решти реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Згідно п.п. 33 п. 4 Положення, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності у частині додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель, зокрема, за додержанням строків розгляду заяв чи клопотань щодо набуття і реалізації прав на землю. Як слідує із інформації ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №, через відсутність фінансування витрат ГУ по сплаті судового збору ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не може належним чином здійснити повноваження щодо подання позовів про конфіскацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власників, яким такі земельні ділянки не можуть належати, а тому клопоче про представництво держави в особі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області саме прокуратурою. Таким чином, обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, як територіального органу, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, тобто уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо подання позову про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, якими після отримання їх у спадщину незаконно володіють іноземні громадяни понад встановлений законом строк. З огляду на викладене, позовні вимоги прокурора щодо примусового припинення права власності відповідача на земельні ділянки шляхом її конфіскації в порядку статті 145 ЗК України підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved