Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

В 01 вересня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 248658,01 грн.. Позов обґрунтовує тим, що він є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 року у справі 504/724/15-ц стягнуто з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] , на утримання онуків - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття тобто до [INFO] , а після цієї дати у розмірі частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення набрало законної сили 04.09.2015 року. Однак, відповідачка по справі [PERSON] 17.11.2020 року відмовилась бути опікуном вказаних дітей і здала їх до інтернату. Згідно відповіді Андрієво-Іванівської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступені для дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування №137 від 24.12.2021 року [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] [INFO] дійсно навчаються і проживають у вказаному закладі. Обидві вихованки зараховані на навчання до закладу з 20.11.2020 року. При цьому відповідачка не повідомила виконавчу службу про зупинення стягнення аліментів з [PERSON] на її користь, оскільки в неї було відсутнє право на отримання аліментів оскільки дітей вона не утримувала та не була їх опікуном, а навпаки писала скарги звернення до виконавчої служби стягувати кошти з усіх можливих доходів [PERSON] на її користь аліменти, що підтверджується копією клопотання від 23.05.2022 року направленого [PERSON] до Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Отже, не маючи жодних підстав на отримання аліментів [PERSON] безпідставно отримувала кошти від [PERSON] , у зв`язку з чим останній змушений був 05.01.2022 року звернутися до Комінтернівського районного суду Одеське області із позовною заявою про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості. 13.06.2023 року Комінтернівським районним судом Одеської обласні ухвалено рішення суду, яким позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровськомї районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерстві юстиції (м. Одеса) про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості по аліментах -задоволено; припинено стягнення аліментів з [PERSON] до [PERSON] на утримання онуків - [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 року у справі 504/724/15-ц, починаючи з 20.11.2020 року; звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] , на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015 року у справі 504/724/15-ц, починаючи з 20.11.2021 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № 50201913 від 27.07.2023 року [PERSON] незаконно отримано кошти в сумі 248658,36 гривень, які підлягають стягненню. Ухвалою від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19 липня 2024 року задоволено самовідвід судді Комінтернівського районного суду Одеської області Доброва П.В. Ухвалою від 03.09.2024 року справу № 504/3756/23 прийнято до провадження судді Вінської Н.В. 26.12.2024 року представником відповідачки був поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що з моменту прийняття рішення №504/724/15-ц про стягнення з [PERSON] аліментів, останній сім років їх не сплачував та відповідно виникла заборгованість. Перший платіж, тобто примусове стягнення з Позивача аліментів відбулось лише у липні 2022 року у розмірі 7731,89 грн. а заборгованість на цей момент складала 108339,85 грн., коли вже 5 місяців розглядалась позовна заява [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Відповідач зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки правовий аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідач зазначає, що аліментні виплати у розмірі 248658,01 грн. позивач здійснив не добровільно, а в примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження №50201913 з примусового виконання судового рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 квітня 2017 року (справа №504/724/15-ц), що набрало законної сили, а отже позивач дійшов помилкового висновку про можливість повернення цих коштів платнику аліментів в порядку, визначеному статтею 1215 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача Дьоміна Т.В. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 25.08.2015року Комінтернівським районним судом Одеської ухвалено судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , [NUMBER] , проживаючої в [ADDRESS] , на утримання онуків [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , а після цієї дати у розмірі 1/4 частини усіх доходів (заробітків) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.06.2023 року ухвалено припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , на користь [PERSON] , на утримання онуків - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015р. у справі 504/724/15-ц, починаючи з 20.11.2020р., а також звільнено з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] , на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25.08.2015р. у справі 504/724/15-ц, починаючи з 20.11.2020 року. У відповідності до складеного державним виконавцем Білгород Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розрахунку заборгованості від 27.07.2023 року вбачається, що [PERSON] здійснено переплату за виконавчим листом №504/724/15-ц виданим 26.10.2015 року Комінтернівським районним судом Одеської області на загальну суму 248\~658,01 гривень Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14. Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 248 658,01 грн. були набуті у період з грудня 2020 року по червень 2022 року, як аліменти на утримання дітей, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних та переконливих доказів недобросовісного набуття їх відповідачем, відсутні правові підстави для стягнення їх з останньої. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19). Фактично позовні вимоги про повернення сплачених аліментів на підставі ст.1212 ЦК України зводяться до повороту виконання, тоді як відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається, незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Обставин, за яких законом допускається поворот виконання рішення про стягнення аліментів, судом не встановлено. Позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Предметом спору в цій справі є відновлення права позивача на повернення переплачених коштів на утримання дітей які були сплачені після постановлення рішення про припинення сплати аліментів. Суд у постанові від 22 листопада 2023 року по справі №337/642/22 дійшов висновку, що вимоги позивача про повернення безпідставно набутих коштів аліментів не відносяться до кондикційних зобов`язань, оскільки зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів не застосовуються до аліментів. Отже, обраний позивачем спосіб захисту, а саме позовні вимоги щодо стягнення безпідставно набутих коштів, є неналежним і не підлягає судовому захисту. Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). За теоретичним визначенням «відповідач» це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів і повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права. Отже позивач [PERSON] пред`явивши позовні вимоги до [PERSON] про стягнення переплаченої суми грошових коштів у розмірі 248\~658, 01 грн у рахунок аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні № 50201913, яке перебувало на виконанні Білгород-Дністровському відділі державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)., не залучив до участі у справі як співвідповідачів власників сплачених коштів - дітей на утримання яких сплачувалися грошові кошти і які на момент пред`явлення позову набули неповна цивільної дієздатності, та відповідно набули права на розпорядження належними їм грошовими коштами. Відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. З огляду на зазначене до участі у справі як співвідповідача позивачеві слід було залучити [PERSON] та [PERSON] , які є набувачами та фактичними власниками коштів. Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв, а з власної ініціативи суд не наділений такими повноваженнями. Зазначене є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed