Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

01 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Дунаєвецький відділ ДРАЦС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що з 2014 року по 2023 рік вона та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, відповідно до положень ч.1 ст.135 СК України. З 2023 року сторони однією сім`єю не проживають, син живе разом з матір`ю - позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] проживає окремо. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд: 1) визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON] та внести зміни до актового запису про народження дитини, вказавши батьком - [PERSON] ; 2) стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. 02 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 09 травня 2025 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДРАЦС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) надійшов лист, яким третя особа повідомила, що не заперечує проти задоволення позову. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] визнав позов та не заперечував проти його задоволення. В підготовче засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Дунаєвецького відділу ДРАЦС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (м.Київ) не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином - просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4\~ст.206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Про визнання батьківства. З 2014 року по 2023 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, між ними склались усталені відносини, що притаманні подружжю. В період сумісного проживання позивач [PERSON] народила від свого співмешканця [PERSON] сина [PERSON] , [INFO] . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дунаєвецького районного управління юстиції у Хмельницькій області складено відповідний актовий запис про народження [PERSON] за № 76 від 14 квітня 2015 року. В Книзі реєстрації народжень запис про батька дитини було проведено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за вказівкою матері, відповідно до ч.1 ст.135 СК України, а саме - " [PERSON] ". В порядку ст.126 СК України (за заявою матері та батька дитини) відповідач [PERSON] добровільно не визнав себе батьком [PERSON] та не подав відповідної заяви до державного органу реєстрації актів цивільного стану. З 2023 року сторони однією сім`єю не проживають, син живе разом з матір`ю - позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] проживає окремо. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] визнав своє батьківство відносно сина [PERSON] . Згідно ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125\~цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135\~цього Кодексу. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. На підставі викладеного суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON] . Згідно ч.1 ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі викладеного суд вважає можливим внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , вказавши батьком дитини - відповідача [PERSON] . Про стягнення аліментів. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 2023 року сторони однією сім`єю не проживають. Згідно ч.1 ст.180 СК України б атьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 СК України п ри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.3 ст.182 СК України с уд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст.183 СК України ч астка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.183 СК України я кщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст.183 СК України я кщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст.191 СК України а ліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В підготовчому засіданні не встановлено обставин, за яких відповідач [PERSON] міг би бути звільнений від обов`язку утримувати свого неповнолітнього сина. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти визначеного позивачем способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В підготовчому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти визначеного позивачем розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. Враховуючи викладене, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає можливим щомісячно стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 травня 2025 року (від дня пред`явлення позову) до досягнення дитиною повноліття. Про відшкодування судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України в итрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України з а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4\~ст.137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України о бов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останньою та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. (за позовною вимогою про визнання батьківства) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів).

Outcome: approved