Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] , в якому прохає в порядку поділу майна подружжя залишити транспортний засіб автомобіль Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~колір сірий,\~КПП-автомат\~у користуванні [PERSON] ,\~відшкодувавши матеріальну\~компенсацію вартості\~належної йому частки у праві спільної часткової власності на вказаний автомобіль у розмірі 147\~435,60 грн. та припинити його права на частку транспортного засобу, приміщення вбудованого\~офісу у\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~49,3кв.м.\~залишити \~у користуванні\~та володінні\~по \~частці [PERSON] \~та [PERSON] ,\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] судові витрати. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 13.10.2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1078. В теперішній час, у Автозаводському районному суді м. Кременчука перебуває на розгляді судова справа про розірвання шлюбу. Під час перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3кв.м. та транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, колір сірий, КПП-автомат. Враховуючи неподільність автомобіля та той факт, що автомобілем користується відповідач [PERSON] , позивач прохає залишити транспортний засіб у користуванні [PERSON] , відшкодувавши йому 1/2 частку вартості автомобіля, яка згідно з експертним висновком складає 147\~435,60 грн. А приміщення вбудованого офісу у м. Кременчуці по вул. Лейтенанта Покладова, буд.6/24, загальною площею 49,3кв.м. залишити у користуванні та володінні по частці [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому прохає в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, та приміщення вбудованого\~офісу у\~ [ADDRESS] ,\~загальною площею\~49,3\~кв.м.,\~відшкодувавши матеріальну\~компенсацію вартості\~належної [PERSON] частки у праві спільної часткової власності у розмірі 332\~365,00 грн. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з [PERSON] набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м. та транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску. Оскільки фактично і приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3кв.м. і транспортний засіб автомобіль Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~колір сірий,\~КПП-автомат,\~перебуває у\~її фактичному\~користуванні,\~просить суд\~залишити вищевказане\~спільне майно\~у її\~власності,\~стягнувши з\~неї на\~користь [PERSON] матеріальну\~компенсацію вартості\~належної йому частки у праві спільної часткової власності. Ухвалою суду від 21.11.2024 позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання.\~ Ухвалою суду від 26.12.2024 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, залишено без руху. Ухвалою суду від 02.01.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, залишено без руху, продовжено позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків тривалістю 5 днів з дня отримання позивачем даної ухвали. Ухвалою суду від 18.03.2025 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 524/13764/24, провадження № 2/524/2316/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 07.05.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Представником позивача за первісним позовом [PERSON] адвокатом Дашко М.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому у задоволенні зустрічних позовних вимогах прохає відмовити. Так, щодо матеріальної компенсації вартості належної [PERSON] частки у праві спільної часткової власності на автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, та приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , зазначає, що вартість майна подружжя, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Також, щодо залишення у власності [PERSON] приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] зазначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Представником позивача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатом Браташ Ю.П. подано відзив на позовну заяву, в якому в якому у задоволенні позовних вимогах прохає відмовити. Так, вважав, що необхідно залишити автомобіль Hyundai Avante, номернии? знак [NUMBER] , 2008 року випуску у власність [PERSON] та відшкодувати матеріальну компенсацію вартості належноі? [PERSON] 1/2 частки у праві спільноі? частковоі? власності на вказании? автомобіль у розмірі 147435,60 грн. Також зазначив, що [PERSON] є власником - 1/2 частки у праві власності на приміщення вбудованого офісу, загальною площею 49,3 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80236271 ВІД 13.02.2017 р. та свідоцтва серія HBO № 380419. Тобто, задоволення позовних вимог [PERSON] є неможливим, адже навіть у такому випадку кожніи? із сторін підлягає 1/4 частки у праві власності на відповідне маи?но. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Дашко М.В. на задоволенні позовних вимог наполягав. В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом адвокат Браташ Ю.М. на задоволенні зустрічних позовних вимог наполягав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 13.10.2007 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис №1078. Під час перебування у шлюбі сторонами набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3кв.м. та транспортний засіб автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску. Відповідно до, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80236271 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за № 310 серіі? НВО No 380420, а також Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80235914 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за № 308 серіі? НВО № 380419, приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3 кв.м. зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 27.09.2008 року транспортний засіб - автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . Тобто, вказане майно набуте сторонами під час шлюбу. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~ст.63 СК України\~визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ч. 1\~ст.\~70\~СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.2 ст.372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.4\~ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. На вимогу ч.5\~ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами ч. 1 та 2\~ст. 372 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абз.1 п.22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Що стосується поділу автомобіля автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст.71 СК України\~визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні положення закріпленні у\~ст. 372 ЦК України. З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України\~надані учасниками справи докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно набуте у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільним сумісним майном подружжя. За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю. Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними. Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22\~постанови від 21.12.2007\~року №11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72СК\~та\~статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Під дійсною вартістю речі (майна) розуміється грошова сума, за якою ця річ може бути продана у даному населеному пункті. Дійсна вартість речі може бути встановлена належними та допустимими доказами, зокрема висновком експерта. Для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова ВСУ від 01.07.2015 у справі №6-612цс15). Норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2\~ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2\~ст. 364 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази у справі достовірно вказують на те, що спірне майно, а саме автомобіль Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, набуте [PERSON] та [PERSON] , за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. Звертаючись до суду з вказаним позовом [PERSON] на обґрунтування вартості спірного автомобіля надав висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження № 175 від 24.10.2024 року, який виконаний судовим експертом Сумцовим С.С., відповідно до якого вартість транспортного засобу автомобіля Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~колір сірий,\~КПП-автомат, становить 294\~871,20 грн. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи здійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Подібний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Суд вважає, що гарантією справедливої сатисфакції особі вартості частини спірного майна, яке не перебуває у її користуванні, однак, належить їй на праві спільної сумісної власності, є визначення ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, що в повній мірі доводиться висновком експерта № 175 від 24.10.2024 року, відповідно до якого вартість транспортного засобу автомобіля Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~колір сірий,\~КПП-автомат, становить 294\~871,20 грн. При цьому відповідачем за первісним позовом не надано доказів на спростування визначеної вартості автомобіля. Матеріали справи не містять іншого висновку експерта, акту оцінки тощо, які б визначали ринкову вартість спільного автомобіля Hyundai Avante, номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, колір сірий, КПП-автомат, на момент розгляду справи. Будь-яких клопотань з приводу призначення у справі судової експертизи для визначення ринкової вартості спірного автомобіля від сторін та їх представників не надходило. Посилання представника відповідача за первісним позовом адвоката Браташа Ю.М. на ту обставину, що при визначені вартості автомобіля Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску необхідно використовувати вартість зазначену у відповідних оголошеннях з продажу подібних автомобілей, суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до пп.22,30 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача за первісним позовом [PERSON] , що не заперечувалося сторонами у справі. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновок експерта експерта № 175 від 24.10.2024 року, відповідно до якого вартість транспортного засобу автомобіля Hyundai\~Avante,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~колір сірий,\~КПП-автомат, становить 294\~871,20 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом [PERSON] 147\~435,60 грн., що становить 1/2 частину від загальної вартості автомобіля. Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з метою поділу неподільної речі - автомобіля, що перебуває у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем за первісним позовом. Єдиним варіантом вирішення такого спору на його думку є відмова від його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль і отримання від відповідачки за первісним позовом грошової компенсації за цю частку.\~ Оскільки річ є неподільною, Позивач за первісним позовом [PERSON] прохає стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на його користь грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві за первісним позовом і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту.\~ Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК\~Украйни). Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі №520/1185/16-ц). Позивач за первісним позовом не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача за первісним позовом на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією їй за цю частку. Він навпаки дав згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за його частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача за первісним позовом. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (п.6 ч.1\~ст. 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом грошової компенсації замість частки позивача за первісним позовом у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача за первісним позовом попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.06.2018 у справі №299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача за первісним позовом законодавство України не вимагає. Що стосується поділу приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80236271 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за № 310 серіі? НВО № 380420, а також Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но про реєстрацію права власності № 80235914 від 13.02.2017 р. та свідоцтва зареєстрованого в реєстрі за № 308 серіі? НВО № 380419, приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3кв.м. зареєстровано за [PERSON] . Докази у справі достовірно вказують на те, що спірне майно, а саме приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , загальною площею 49,3кв.м., набуте [PERSON] та [PERSON] , за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. У частині другій\~статті 89 ЦПК України\~встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.\~ Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували позовні вимоги. У зв?язку з тим, що приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] набуте сторонами під час шлюбу, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Таким чином, враховуючи фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, на підставі аналізу норм цивільного та сімейного законодавства щодо поділу спільного майна подружжя, їх тлумачення Конституційним Судом України та практикою Верховного Суду України щодо їх застосування, заявлені позивачем за первісним позовом вимоги щодо поділу спільно майна подружжя, яке є нерухомим, шляхом визнання права власності на частину нежитлового приміщення є обґрунтованими. Посилання представника відповідача за первісним позовом адвоката Браташа Ю.М. на ту обставину, що при визначені вартості приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] необхідно використовувати вартість зазначену свідоцтві зареєстрованого в реєстрі за № 310 серіі? НВО № 380420 та свідоцтві зареєстрованого в реєстрі за № 308 серіі? НВО № 380419, суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до пп.22,30 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, в порушення вимог ч.5\~ст.71 СК України, позивачем за зустрічним позовом не було попередньо внесено на депозитний рахунок суду суму відповідної грошової компенсації, а відповідач за зустрічним позовом відмовляється від виплати йому компенсації вартості його частки у спільному майні. За викладених обставин суд приходить до висновку, що спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - приміщення вбудованого офісу у [ADDRESS] , підлягає поділу між позивачем та відповідачем, оскільки вказане майно придбано в період шлюбу, за рахунок спільних коштів подружжя та в його інтересах, шляхом визнання права власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна за кожним із подружжя. Згідно ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 3 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137\~ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Статтею 141\~ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 01.11.2024 між [PERSON] та адвокатом Дашко М.В. укладено договір №672 про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до акту про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги №672 від 07.11.2024 адвокат Дашко М.В. надав юридичні послуги, а [PERSON] прийняв вищевказані послуги, а саме: попереднє опрацювання матеріалів наданих Замовником, підготовка правової позиції по справі в суді першої інстанції, пошук та вивчення законодавчих та нормативних правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по аналогічній категорії справ (3 години); підготовка позовної заяви до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя (5 годин); обговорення позову з Замовником та внесення виправлень, доповнень за бажанням Замовника, усні консультацій, роз`яснення, узгодження позиції по справі (1 година); підготовка до ведення справи в суді першої інстанції (підготовка, друк (сканування) додатків) (1 година). Вартість виконаних робіт складає 20000 грн. Відповідно до копії квитанції №07/11 [PERSON] сплатив адвокату Дашку М.В. за надані послуги 20000 грн. Відповідно до акту про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги №672 від 25.12.2024 адвокат Дашко М.В. надав юридичні послуги, а [PERSON] прийняв вищевказані послуги, а саме: підготовка заперечення на відзив у справі № 524/13764/24. Вартість виконаних робіт складає 20000 грн. Відповідно до квитанції № 25/12 [PERSON] сплати адвокату Дашко М.В. за надані послуги 20000 грн. Відповідно до акту про надані послуги до договору про надання професійної правничої допомоги №672 від 26.12.2024 адвокат Дашко М.В. надав юридичні послуги, а [PERSON] прийняв вищевказані послуги, а саме: підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву у справі № 524/13764/24. Вартість виконаних робіт складає 20000 грн. Відповідно до квитанції № 26/12 Корень Д.М. сплати адвокату Дашко М.В. за надані послуги 20000 грн. Відповідно до положень ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до\~ст.11\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону). Відповідно до ч.4\~ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 6\~ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Позивач за первісним позовом [PERSON] сплатила за подання позову суму судового збору 13\~918,71 грн. Крім того, ним понесено витрати за проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 24.10.2024 №95 в сумі 2500 грн., витрати на проведення оцінки ринкової вартості приміщення вбудованого офісу у м. Кременчуці по вул. Лейтенанта Покладова, буд. 6/24 від 23.10.2024 в сумі 5000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,42,56ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року№ 4191-VI«Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Пунктом 48 постанови зазначеної, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79,статтях\~84, 88, 89ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved