Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, переданих в якості авансу, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 3\~500,00 доларів США та понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з метою купівлі квартири в м.Полтава зателефонувала по Інтернет оголошенню на сайт DIM.RIA щодо продажу квартири по [ADDRESS] , на номер телефону [NUMBER] . На цей номер відповів [PERSON] та повідомив, що він дійсно продає вищевказану квартиру. 14.12.2024 року позивач у присутності [PERSON] спільно з відповідачем оглянули вищевказану квартиру. Після чого позивач погодилась на її купівлю. 15.12.2024 року відповідач отримав від позивача у якості авансу за квартиру грошові кошти в сумі 3\~500,00 доларів США, про що була складена письмова розписка. Відповідно до розписки від 15.12.2024 року відповідач зобов`язався до 28.02.2025 року закінчити оформлення договору купівлі-продажу квартири та отримати решту суми. У встановлений строк договір купівлі-продажу квартири не було укладено та позивач звернулась із вимогою до відповідача про повернення отриманого авансу у розмірі 3\~500,00 доларів США у семиденний строк від дня пред`явлення даної вимоги. Вимога була отримана відповідачем 10.04.2025 року та станом на день звернення до суду із позовом грошові кошти повернуті не були. Ухвалою суду від 02.05.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, визнати його неналежним відповідачем у справі. Вказав на те, що зазначена у позовній заяві квартира не перебувала і не перебуває у його власності, відповідно він не був і не міг бути стороною договору купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна у позовній заяві. Його участь полягала виключно в допомозі з показом житла та встановленні контакту між позивачем і фактичним власником квартири. Кошти в сумі 3\~500,00 доларів США він дійсно отримав від позивача, що підтверджується відповідною розпискою. Проте ці кошти були в повному обсязі передані фактичній власниці квартири, що підтверджується письмовою розпискою останньої. У розписці, виданій власницею квартири, чітко зазначено, що кошти отримано як завдаток. Ініціатором відмови від укладення договору виступила саме позивач, що прямо зазначено в розписці фактичного отримувача коштів, до того ж позивач вже раніше зверталась до суду з аналогічними вимогами ще до закінчення строку, вказаного в розписці, та заява була залишена без руху ухвалою від 03.02.2025 року. Відповідач наголошує на тому, що він не отримував прибутку з переданих коштів, не використовував їх у власних інтересах і не має жодних зобов`язань щодо їх повернення. Таким чином, він не є належним відповідачем у цій справі ( а.с.32-34). Представник позивач адвокат Голяніщев Д.Ю. надав до суду відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що розписка чітко стверджує, що відповідач мав намір отримати грошові кошти за квартиру саме як власник. Розписка, датована 04.02.2025 року, не може слугувати належним та допустимим доказом по справі, оскільки предметом даної справи є стягнення грошових коштів у розмірі 3\~500 доларів США, переданих [PERSON] у якості авансу. Передача вказаної суми грошових коштів відповідачем третій особі жодним чином не звільняє [PERSON] від обов`язку повернути аванс. Крім того, долучена розписка від 04.02.2025 року, на думку сторони позивача, є спробою відповідача ввести суд в оману, оскільки згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу від 30.01.2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Колотіловим О.М. Таким чином, [PERSON] станом на 04.02.2025 року не могла бути власником квартири. Чинне законодавство не передбачає підстав для забезпечення завдатком зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому. Між позивачем та відповідачем жодних договірних зобов`язань не існує, тому передані грошові кошти у розмірі 3\~500 доларів США є авансом та підлягають поверненню (а.с.41-44). Відповідачем [PERSON] надані письмові пояснення до відповіді на відзив, в яких зазначив, що позивачка під час огляду квартири була проінформована про те, що власником квартири є інша особа [PERSON] . Остання доручила йому показати квартиру та отримати кошти як завдаток. Позивач погодилась на такі умови, що підтверджується фактом передачі коштів та відсутністю будь-яких заперечень з її боку на момент укладення домовленостей. Розписка від 04.02.2025 року підтверджує, що [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 3 500 доларів США саме як завдаток від [PERSON] за квартиру. Станом на 15.12.2024 року дана квартира перебувала у власності [PERSON] . Саме дії позивачки стали причиною не укладення договору. Кошти, отримані від позивачки, мають ознаки саме завдатку, а не авансу, про що вказано в розписці, яку надавала власниця. Відповідач не може бути зобов`язаний до повернення коштів, які не залишились у його володінні та є неналежним відповідачем (а.с.49-52). В судовому засіданні представник позивача адвокат Голяніщев Д.Ю. позов підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що аванс у будь-якому випадку повертається. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що квартира йому ніколи не належала, тому він не міг бути стороною угоди. Він дійсно 15.12.2024 року отримав ці кошти і зразу ж передав їх власнику, як завдаток. Сама позивач відмовилась від укладення договору. Квартира 30.01.2025 року відчужена новому власнику, а 04.02.2025 року оформлена розписка. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до\~статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей\~15,\~16\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм\~ЦК України\~завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з нормами частини першої статті\~546, частини другої статті\~548\~ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Положення частини другої статті 570\~ЦК України встановлюють презумпцію авансу, оскільки, на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, оскільки він не виконує забезпечувальної функції за нормами частини першої статті 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Відповідно до частини першої\~статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі\~статтею 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 15 грудня 2024 року, [PERSON] отримав від [PERSON] \~грошові кошти в сумі 3 500,00 доларів США у вигляді авансу за купівлю квартири (а.с.9). Факт отримання коштів відповідачем не заперечується. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] \~договору купівлі-продажу квартири, який би відповідав вимогам законодавства України для даного виду правочину щодо його форми та нотаріального посвідчення, укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 лютого 2018 року у справі № 610/2832/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 608/2844/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 308/1904/17, від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 750/2209/21. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що передана позивачем сума коштів в розмірі 3\~500,00 доларів США є саме завдатком, оскільки не дотримано умов, визначених\~статтею 570 ЦК України, а саме - не укладено договору купівлі - продажу. Також не заслуговують на увагу доводи [PERSON] про те, що саме з вини [PERSON] не було укладено основний договір, а тому завдаток не підлягає поверненню, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Покликання [PERSON] на те, що він не є належним відповідачем по справі, спростовуються матеріалами справи, зокрема розпискою від 15.12.2024 року, відповідно до якої саме відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 3\~500,00 доларів США у вигляді авансу за укладання в майбутньому договору купівлі-пролажу квартири. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За встановлених\~обставин справи\~та вимог\~закону суд\~вважає,\~щопозов\~заявлено обґрунтовано,\~його було\~підтверджено протягом\~судового розгляду,\~а сума, яка названа у розписці та передана відповідачу, є авансом та підлягає поверненню позивачу. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1448,45 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved