Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідачів. Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано обставинами: Позивач [PERSON] в 1969 році вселилася до квартири [ADDRESS] як член сім`ї (дружина) [PERSON] . З 16 червня 1969 року проживає та зареєстрована за даною адресою. На той час до складу сім`ї позивачки [PERSON] входили [PERSON] , 1936 р.н. (чоловік), та [PERSON] , [INFO] (син). На даний час в квартирі зареєстровані разом з позивачкою: 1. [PERSON] , [INFO] (дочка); 2. [PERSON] , [INFO] (онука). Квартира не приватизована. З 2011 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають, квартирою не користуються, їх речі у квартирі відсутні, добровільно з реєстрації не знімаються. Позивачу відомо, що у [PERSON] є інше житло за адресою: [ADDRESS] , яке належить їй на праві приватної власності, право власності зареєстроване 29 січня 2011 року. Саме за цією адресою й проживає на даний час [PERSON] . Фактичне місце проживання [PERSON] позивачу не відомо. Відповідачі проживають за іншими адресами, створили свої власні сім`ї, спірним житлом не користуються та не цікавляться, не приймають участі у його утриманні, не сплачують комунальні послуги. Позиція відповідачів. У встановлений судом строк від відповідачів не надходило ні заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, ні відзиву на позовну заяву. Позиція третьої особи. 05.02.2025 від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 08.10.2024 позовна заява надійшла до суду. 22.10.2024 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху. 07.11.2024 надійшла уточнена позовна заява на виконання ухвали про залишення без руху. 18.11.2024 ухвалою судді позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 05.02.2025 ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та постановлено витребувати інформацію з КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». 26.02.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. 27.05.2025 в судовому засіданні було допитано свідка. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в 1969 році вселилася до квартири [ADDRESS] як член сім`ї (дружина) [PERSON] . З 16 червня 1969 року проживає та зареєстрована за даною адресою. На той час до складу сім`ї позивачки [PERSON] входили [PERSON] , 1936 р.н. (чоловік), та [PERSON] , [INFO] (син). На даний час в квартирі зареєстровані разом з позивачкою: 1. [PERSON] , [INFO] (дочка); 2. [PERSON] , [INFO] (онука). Квартира не приватизована. Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, [PERSON] має власне житло за адресою: [ADDRESS] з 15.10.2010 року. В судовому засіданні 27.05.2025 свідок [PERSON] повідомила, що є сусідкою позивача, донька та онука (відповідачі) останньої приїздили до позивача дуже рідко, за 3 роки донька приходила лише 3-4 рази, щоб провідати хвору матір. Позивач проживає разом з сином, який її доглядає. В судове засідання, призначене для ухвалення судового рішення учасники справи не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання. В матеріалах справи міститься заява представника позивача надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України. Судові повістки та копія ухвали про відкриття провадження від 18.11.2024 направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, але були повернуті до суду з довідками ПАТ «Укрпошта» про повернення з відмутками «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Ст. 41 Конституцією та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Зі змісту статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже суд вважає, що позивач має право вимагати визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки вони відсутні понад один рік та є підстави вважати, що останні втратили інтерес до вказаного житла. Поважності причин відсутності відповідачів в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] не встановлено. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачі з 2011 року не проживають у вищевказаному приміщенні, чим створюють перешкоди у володінні та користуванні цим приміщенням, суд приходить до висновку, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved