Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Позов мотивовано тим, що 30 грудня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений письмовий договір позики. За умовами вказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7950 доларів США та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк, а саме - до 05 січня 2025 року. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання від [PERSON] грошей в сумі 7950 доларів США, [PERSON] надав [PERSON] розписку, написану та підписану відповідачем власноручно. В подальшому відповідач [PERSON] порушив умови вищевказаного договору позики від 30 грудня 2024 року, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та до сьогодні не повернув позивачу грошові кошти в сумі 7950 доларів США, що в еквіваленті у гривню за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви становить 330002,91 грн. Оригінал боргового документу знаходиться у позивача [PERSON] , що підтверджує факт укладення вищевказаного договору позики та отримання відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 7950 доларів США. Також, наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання відповідачем [PERSON] боргового зобов`язання. Просить стягнути [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 7950 доларів США, що еквівалентно 330002,91грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 26.03.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~29.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи думку позивача та його представника, вимоги ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30 грудня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений письмовий договір позики. За умовами вказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 7950 доларів США та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів у визначений договором позики строк, а саме - до 05 січня 2025 року. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання від [PERSON] грошей в сумі 7950 доларів США, [PERSON] надав [PERSON] розписку, написану та підписану відповідачем власноручно. В подальшому відповідач [PERSON] порушив умови вищевказаного договору позики від 30 грудня 2024 року, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та до сьогодні не повернув позивачу грошові кошти в сумі 7950 доларів США, що в еквіваленті у гривню за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви становить 330002,91 грн. Оригінал боргового документу знаходиться у позивача [PERSON] , що підтверджує факт укладення вищевказаного договору позики, отримання відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 7950 доларів США та не виконання відповідачем свого зобов`язання. Відповідно до положень статей\~526,\~530,\~598,\~599 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від16лютого 2022року у справі № 712/2941/19. Таким чином, судом установлено, що 30.12.2024року між сторонами був укладений договір позики, про що свідчить розписка, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в розмірі 7950,00 доларів США. Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики, оскільки з урахуванням вищезазначених норм, а також правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та постанові Верховного Суду від 14квітня 2021року у справі №642/4200/17, даний договір містить умови отримання позичальником в борг суми коштів та дати їх отримання. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі №3-127гс11 зроблено висновок, що оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту. Позивач,\~звертаючись до\~суду,\~просить стягнути\~суму боргу\~в іноземній валюті. Суд звертає увагу, що\~ст.\~99\~Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею\~193, частиною четвертою статті\~524 ЦК України,\~Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність»,\~Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Суд зважає, що сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договорами позики саме в іноземній валюті, тобто в розмірі 7950,00доларів США боргу за договором позики від 30.12.2024року, що еквівалентно 330002,91грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 15, 16, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved