Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Представник позивача Маслюженко М.П. звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2/4134221, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 71\~186,02 грн. строком з 27 вересня 2022 року до 26 вересня 2025 року. Банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок грошові кошти у вищевказаному розмірі. Відповідач виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих процентів, комісії лише частково. Позивачем 21 червня 2024 року на адресу відповідача було направлено письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом, необхідність усунення порушення зобов`язання за кредитним договором і сплати заборгованості протягом 30 календарних днів. Через невиконання позичальником вказаної вимоги позивачем 08 серпня 2024 року направлено на адресу вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте відповідачем на рахунок позивача не було сплачено суму заборгованості, у зв`язку з чим, станом на день подання позовної заяви 23 січня 2024 року у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 92\~294,85 грн., з яких: 47\~237,57 грн. строкової заборгованості за тілом кредиту; 12\~507,07 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту; 472,98 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам; 7\~826,14 грн. - заборгованості по простроченим відсоткам; 1\~645 грн. заборгованості по комісії; 14 805 грн. заборгованості по простроченій комісії; 2\~866,06 грн. загальної суми реструктуризації по простроченим відсоткам; 4\~935 грн. - загальної суми реструктуризації по простроченій комісії. 18 січня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ ФК «Сонаті» було укладено договір про відступлення права вимоги №1-2024, за умовами якого ТОВ ФК «Сонаті» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року. 22 лютого 2024 року між ТОВ ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги №2-2024, за умовами якого з 07 березня 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року. На підставі вищезазначеного, представник позивача звернувся до суду з цією позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Санфорд Капітал» суму заборгованості в розмірі 92\~294,85 грн., з яких: 47 237,57 грн. строкової заборгованості за тілом кредиту; 12 507,07 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту; 472,98 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам; 7 826,14 грн. - заборгованості по простроченим відсоткам; 1 645 грн. заборгованості по комісії; 14 805 грн. заборгованості по простроченій комісії; 2 866,06 грн. загальної суми реструктуризації по простроченим відсоткам; 4 935 грн. - загальної суми реструктуризації по простроченій комісії, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. та оплати професійної правничої допомоги в сумі 7\~200 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Представником відповідача Лещенко Н.П. у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних, допустимих доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором факторингу, і відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору, що позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» є неналежним позивачем, оскільки не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором, який укладено 27 вересня 2022 року між нею та АТ «Креді Агріколь Банк». Зазначає, що позивач стверджує, що відповідачем було підписано власноруч кредитний договір, проте зазначений лише підпис нібито від імені відповідача у кредитному договорі, що не дає змоги ідентифікувати особу відповідача. Посилається, що з позивачем відповідач не підписувала жодних кредитних договорів та заперечує факт переходу прав вимоги до позивача. Анкета клієнта, яка являє собою таблицю із зазначеними в ній даними не містить підпису відповідача, зокрема й електронним цифровим підписом. Будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що вказана анкета заповнена саме відповідачем, у матеріалах справи відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутній договір підписаний одноразовим ідентифікатором, наявна лише роздруківка договору не підписана у жодний спосіб відповідачем. Надана позивачем анкета клієнта не може бути належним і достовірним доказом внесення/зазначення своїх персональних даних саме відповідачем, та, як наслідок, належним доказом приналежності їй номера телефону і номеру банківської картки, зазначених позивачем. Будь-яких належних та достовірних доказів перерахування відповідачу грошових коштів, у зазначеному позивачем розмірі, зокрема квитанцій, чеків, платіжних доручень, платіжних інструкцій, банківських виписок по рахунку, тощо позивачем до суду не надано. Вказує, що оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 472,98 грн. та 7 826,14 грн. не є співрозмірною сумі кредиту, суперечать принципам розумності і добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання нею зобов`язань за кредитним договором, тому розмір процентів підлягає зменшенню. Також вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії у розмірі 1645 грн. та 14 805 грн. не підлягає задоволенню. Щодо заявлених позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогуадвоката заперечувала в повному обсязі. Представником позивача в системі «Електронний суд» сформовано відповідь на відзив, в обґрунтування якого зазначив, що умовами кредитного договору передбачено, що банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав і вигод за договором, а також за договорами про забезпечення, будь-якій третій особі та повідомити такому реальному або потенційному цесіонарію або іншій особі будь-яку інформацію про позичальника і третіх осіб, з якими укладено договори про забезпечення, яка необхідна або яку банк вважатиме доцільною. Зазначає, що починаючи з 07 березня 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року, та на підтвердження вищезазначеного позивачем до позовної заяви було додано платіжні інструкції про сплату права вимоги № 6 від 04 березня 2024 року на суму 832 401,72 грн., № 7 від 06 березня 2025 року на суму 520\~000 грн., № 9 від 07 березня 2024 року на суму 4,77 грн., що у сукупності складає 1 352 406,49 грн. (вказана сума передбачена реєстром прав вимоги №1 від 04 березня 2024 року). Зазначає, що кредитний договір № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року є правомірним, оскільки його недійсність законом прямо не встановлена та судом він недійсним не визнаний, а тому відповідно до ст. 204 ЦК України, є правомірним і повинен виконуватися належним чином, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. В той же час відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить, не надано виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на її рахунок, а також доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором процентів за період користування кредитними коштами. Навпаки [PERSON] не заперечує факт отримання коштів та користування ними. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору шляхом його підписання за допомогою власноручного підпису, а також не надано доказів вчинення шахрайських дій, того що підпис на документі (договорі) не належить безпосередньо відповідачу. Зазначає, що разом з позовною заявою позивачем було надано до суду виписки по картковому рахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, а тому це є належним доказом у справі, який підтверджує факт надання банком та отримання [PERSON] грошових коштів, передбачених умовами кредитного договору, а надана разом із позовною заявою виписка з рахунку відповідача свідчить, як про підтвердження наданих банком коштів, так і про часткову сплату відповідачем грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року. Посилається на те, що виходячи із наданих до матеріалів справи доказів, чітко вбачається за який період здійснювались нарахування суми заборгованості, відсотки за користування кредитними коштами, а те що відповідач не ознайомившись із відповідними доказами, не зрозуміла їх зміст і як наслідок, доводить необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» лише безпідставними припущеннями. Зазначає, що представником не обґрунтовано та не зазначено будь-яких доказів таких заперечень, тому підтримує заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у справі у обсязі, який був заявлений ТОВ «Санфорд Капітал» у позовній заяві. 19 травня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй позовній заяві просив суд розглядати справу за відсутності сторін. Представник відповідача Лещенко Н.П. у відзиві на позовну заяву просила розглядати справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 27 вересня 2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2/4134221, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності і цільового характеру використання кредит у сумі 71\~186,02 грн. на строк користування кредитом з 27 вересня 2022 року по 26 вересня 2025 року на погашення заборгованості за кредитним договором №1/4134221 від 14 червня 2021 року, з щомісячною процентною винагородою за користування кредитом 15% річних, щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1\~645 грн. (а. с. 127-135). Крім того, в матеріалах справи також наявні: паспорт споживчого кредиту з інформацією та контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки і орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту, додаток №1 до кредитного договору № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року таблиця обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, заява-анкета на зміну умов кредитного договору (а. с. 74-75,124-126, 136-137). Матеріалами справи підтверджено, що між АТ «Креді Агріколь Банк» і ТОВ «ФК «Сонаті» укладено договір про відступлення права вимоги № 1-2024 від 18 січня 2024 року, відповідно до умов якого АТ «Креді Агріколь банк» (первісний кредитор) відступило ТОВ «ФК «Сонаті» (новий кредитор) права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку і строки встановлені цим договором, та відповідно до додатку № 1 до вищевказаного договору, а саме реєстру прав вимог № 1 ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року в сумі 92\~294,85 грн., получивши на підтвердження оплати відповідно до договору відступлення права вимоги № 1-2024 від 18 січня 2024 року платіжну інструкцію № 720 від 24 січня 2024 року на загальну суму 1\~581\~981,48 грн. (а. с. 18,51-58,96-107). Також судом встановлено, що 22 лютого 2024 року між ТОВ «Санфорд Капітал» і ТОВ «ФК «Сонаті» укладено договір про відступлення права вимоги №2-2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Сонаті» (кредитор) відступило ТОВ «Санфорд Капітал» (новий кредитор) права вимоги кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку і строки встановлені цим договором (а. с. 37-49). Як вбачається з Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №2-2024 від 22 лютого 2024 року (Реєстр прав вимог №1) від 04 березня 2024 року ТОВ «ФК «Сонаті» відступило ТОВ «Санфорд Капітал» право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №2/4134221 від 27 вересня 2022 року в сумі 92 294,85 грн. (а. с. 76-84). Згідно з платіжними інструкціями: №6 від 04 березня 2024 року на суму 832\~401,72 грн.; №7 від 06 березня 2024 року на суму 520\~000 грн.; №9 від 07 березня 2024 року на суму 4,77 грн. ТОВ «ФК «Сонаті» здійснив оплату згідно договору відступлення права вимоги №2-2024 від 22 лютого 2024 року, що на загальну суму 1\~352\~406,49 грн., як передбачено п. 2 Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №2-2024 від 22 лютого 2024 року (а. с. 34-36). В матеріалах справи також наявні направлені ТОВ «Санфорд Капітал» на адресу відповідача письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості за кредитом від 20 червня 2024 року, а також вимога про дострокове погашення заборгованості від 07 серпня 2024 року, якими було проінформовано про відступлення права вимоги за кредитним договором №2/4134221 від 27 вересня 2022 року до ТОВ «Санфорд Капітал» та необхідність погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 92\~294,85 грн. (а. с. 64-73, 113-123). Судом також встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №2/4134221 від 27 вересня 2022 року та виписок з рахунку, станом на 23 січня 2024 року у [PERSON] перед позивачем існує заборгованість, яка становить 92\~294,85 грн. і складається з: 47 237,57 грн. строкової заборгованості за тілом кредиту; 12 507,07 грн. - простроченої заборгованості за тілом кредиту; 472,98 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам; 7 826,14 грн. - заборгованості по простроченим відсоткам; 1 645 грн. заборгованості по комісії; 14 805 грн. заборгованості по простроченій комісії; 2 866,06 грн. загальної суми реструктуризації по простроченим відсоткам; 4 935 грн. - загальної суми реструктуризації по простроченій комісії (а. с. 59-60, 91, 94-95, 108-112, 139-145). З матеріалів справи судом також встановлено і стороною відповідача не спростовано шляхом надання допустимих і достатніх доказів того, що станом на момент звернення ТОВ «Санфорд Капітал» до суду наявна заборгованість відповідачем не погашена. Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості судом встановлено, що з моменту переходу права вимоги від первісного кредитора не здійснювалося жодних нарахувань. Отже, пред`являючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором, ТОВ «Санфорд Капітал» просив стягнути заборгованість за основним боргом, процентами, комісіями. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Під час судового розгляду встановлено, що 27 вересня 2022 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2/4134221, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 71 186,02 грн. на строк користування кредитом з 27 вересня 2022 року по 26 вересня 2025 року і цільовим призначенням - погашення заборгованості за кредитним договором №1/4134221 від 14 червня 2021 року, щомісячною процентною винагородою за користування кредитом 15% річних, щомісячною комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1 645 грн. Абзацом 3 частини 4 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом № 1734-VIII) передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон №1734-VIII. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону №1734-VIII після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частиною 5 статті 12 Закону №1734-VIII передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи вищезазначене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Аналогічний висновок також містить постанова Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Судом встановлено, що пунктом 1.3.2 кредитного договору № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року встановлена щомісячна комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1\~645 грн. Вказана комісія включає: послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації, щодо, стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Проте, ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. Тобто зазначені в кредитному договорі послуги з надання інформаційно-консультаційних послуг є безоплатними. Отже, нарахування позивачем відповідачу заборгованості по комісії у сумі 1 645 грн., заборгованості по простроченій комісії - 14\~805 грн., а також загальної суми реструктуризації по простроченій комісії - 4935 грн. за кредитним договором № 2/4134221 від 27 вересня 2022 року, є безпідставним. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також судом встановлено, що на підставі договору про відступлення права вимоги №1-2024 від 18 січня 2024 року ТОВ «ФК «Сонаті» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2/4134221 від 27 вересня 2022 року, який було укладено між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] . В подальшому, ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги №1-2024 від 18 січня 2024 року за кредитним договором №2/4134221 від 27 вересня 2022 року, який було укладено між АТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] . Отже, суд також приймає до уваги ту обставину, що АТ «Креді Агріколь банк» відступило право вимоги щодо відповідача на користь ТОВ «ФК «Сонаті», яке в подальшому відступило право вимоги позивачу ТОВ «Санфорд Капітал» і таке відступлення відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 513 ЦК України. Тобто, судом встановлено що ТОВ «Санфорд Капітал», є новим кредитором за кредитним договором, а також те, що до ТОВ «Санфорд Капітал» в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Посилання сторони відповідача на те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами не є спів розмірною сумі кредиту і суперечить принципам розумності і добросовісності з посиланням на ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», не приймається судом до уваги з таких підстав. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно з правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №766/8096/20, встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,4% від суми кредиту щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи, зокрема, розмір кредиту та процентів, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови підпункту «б» пункту 1 кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є несправедливими. Відтак Верховний Суд вважає несправедливими умови договору, що стосуються обов`язку оплатити позичальником комісію по кредиту (позиці), а не відсотки за позикою у погодженій сумі, як у даному випадку. Крім того, згідно з правового висновку у постанові ВП ВС від 20 липня 2022 року у справі №343/557/15-ц вбачається, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Тобто погодження сторонами договору відсоткової ставки ВП ВС відокремлює окремо у аспекті оцінки справедливості умов кредитного договору. При цьому, з системного аналізу змісту ст. ст. 1046, 1048 ЦК України, що регламентують комплекс прав та обов`язків сторін за договором позики, вбачається, що позикодавець передає у користування позичальнику кошти позики у тому числі з метою отримання прибутку у вигляді відсотків за позикою. Натомість інтерес позичальника в укладенні договору позики полягає у тому, що він отримує у строкове користування чуже майно (грошові кошти) за що сплачує погоджені відсотки разом із наявним зобов`язанням по поверненню такого майна у визначені строки. При цьому позичальник зважує пропозицію на ринку позик (кредитів) та обирає найвигідніший для себе варіант щодо отримання коштів у позику, з урахуванням, зокрема, розміру відсоткової ставки та строку повернення отриманих від позикодавця коштів. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Санфорд Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню в сумі 70\~909,85 грн., яка складається з: строкової заборгованості за тілом кредиту в сумі 47\~237,57 грн.; простроченої заборгованості за тілом кредиту - 12\~507,07 грн.; заборгованості по нарахованим відсоткам - 472,98 грн.; заборгованості по простроченим відсоткам - 7\~826,14 грн.; загальної суми реструктуризації по простроченим відсоткам - 2\~866,09 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю їх стягнення з відповідача. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~861,12 грн. (70\~909,85 грн. х 2\~422,40 грн. / 92\~294,85 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року, який укладений між ТОВ «Санфорд Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС», в особі керуючого партнера Маслюженка М.П., що діє на підставі статуту; актом приймання-передачі послуг з правничої допомоги №1 від 05 лютого 2025 року на загальну суму 7 200 грн. (а. с. 23-33, 146). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 7 200 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг. Однак, враховуючи, що рішенням суду позов задоволено частково, що дає суду підстави зазначити про здійснення адвокатом належного захисту позивача, але судом враховується недотримання співмірності затрат на правничу допомогу та заперечення представника відповідача щодо співмірності вказаних витрат, а тому необхідно зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 1 500 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю, необхідністю у цій справі та пропорційності задоволених позовних вимог.

Outcome: partial