Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 в розмірі 21457,62 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, 17.10.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201014261 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, акцептована [PERSON] , шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов укладеного договору, відповідачу надано кредит у розмірі 5329 грн., з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.11.2020року, який перераховано на поточний/картковий рахунок № [NUMBER] . Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором, базова процентна ставка становить 1,85 %, та 2,5% за кожний день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку договору позики. Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики. В порушення вимог, відповідач не виконав свої зобов`язання, не здійснив жодного платежу, що передбачено умовами договору позики, як повернення отриманих коштів, а також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість за договором позики. 30.06.2021 ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20210630-Ф/2. Згідно з договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «ФК «Форза», включно і до [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 02.09.2024року заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 457, 62 грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту 5329 грн.; заборгованість за відсотками 2957,70 грн.; заборгованість по прострочених відсотках за користування поза межами строку дії договору (за період 01.07.2021-28.09.2021) 11 990,25 грн.; інфляційне збільшення 1 180,67 грн. (за період 16.11.2020 по 23.02.2022). Із врахуванням того, що відповідач не погашає заборгованість за договором, представник позивача просив задовольнити позов, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості 21 457, 62 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу на суму 7000 грн. Ухвалою від 13.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання у справі. Відповідачу надано строк для подання відзиву. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» та у АТ «Сенс Банк» та інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на ім`я позичальника [PERSON] по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 на день/після його оформлення. 30.09.2024 року до суду надійшла інформація від АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої, картковий рахунок на ім`я позичальника [PERSON] не відкривався. 01.10.2024 на адресу суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що договір позики №000201014261 від 17.10.2020 року не містить відомостей про його підписання електронним одноразовим ідентифікатором саме [PERSON] , оскільки позов не містить підтвердження проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог чинного законодавства, а тому факт укладання кредитного договору не підтверджує. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження наявності заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок заборгованості, не є належним бухгалтерським документом, оформлений згідно ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Також позивач зазначає, що договір №000201014261 від 17.10.2020 року має завищену відсоткову ставку у 2,5% за кожен день користування, що становить 820650% річних, що перевищує максимальний розмір встановлений Законом України «Про споживче кредитування». Крім того, відповідач стверджує, що нарахування у розмірі 16218,62 грн в рахунок прострочки не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме п.2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». У відзиві відповідач звертає увагу суду на форс-мажорні обставини, у період дії військового стану в Україні, а саме на те, що відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» неустойка та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 08.10.2024 року через електрону систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив представника позивача [PERSON] в якій зазначає, що твердження відповідача наведені у відзиві не відповідають дійсності. 01.11.2024 року до суду надійшла витребувана судом від АТ «Сенс Банк» інформація, виписка про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 17.10.2020 по 28.02.2022 з відображенням зарахувань на зазначену в ухвалі банківську картку та деталізація операцій по карті № [NUMBER] . 20.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Артеміда-Ф» про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначив, що на виконання умов договору позики відповідачу були перераховані кошти у розмірі 5329 грн., проте від суми позики зазначеної у договорі при перерахуванні знімалися комісії, як за переказ так і за зарахування коштів, відповідно відповідачу фактично зараховано на картку суму 5000 грн., що підтверджується випискою АТ «Сенс Банк» від 17.10.2024. У зв`язку з цим позивач зазначив, що станом на 02.09.2024 заборгованість відповідача становить 20132,87 грн., що складається з: 5000 грн. залишок заборгованості за тілом; 2775,10 грн. залишок заборгованості по відсоткам; 11250грн. залишок по простроченим відсоткам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.07.2021-28.09.2021); інфляційне збільшення 1107,77 грн. (нараховано новим кредитором за період 16.11.2020-23.02.2022). Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Артеміда-Ф» Бачинський О.М. приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що договір між сторонами укладено, відповідачем кошти отримано, умови договору ним не дотримано, а тому просив уточнені позовні вимоги задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] - Богінкевич А.М. приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов, у судовому засіданні зазначив, що докази укладення кредитного договору відсутні, позивачем не доведено факт перерахування коштів за договором, вважає, що розрахунок заборгованості, не є належним бухгалтерським документом. Що ж стосується нарахованих відсотків та інфляційного збільшення, то вважає що нарахування у розмірі 16218,62 грн не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений судом про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, 24.09.2024 року подано заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку із наведеним, судом постановлено, здійснювати розгляд справи без участі відповідача, на підставі документів, що в ній містяться. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 17.10.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] підписано договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №000201014261 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, що акцептована [PERSON] 17.10.2020року. Відповідач підписав документ з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором w423590a. Відповідно до п.5 умов договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201014261, відповідачу надано кредит у розмірі 5329 грн., безготівковим шляхом на споживчі цілі, з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.11.2020, строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,85% в день, процентною ставкою 2,5% за кожний день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку. У п.1.6 зазначено платіжні реквізити позичальника № [NUMBER] . Умовами договору визначено, що з усіх інших питань, що не врегульовані положеннями цього договору сторони керуються положеннями Правил, які є невід`ємною частиною цього договору, правила розміщенні на офіційному сайті товариства. Проте як встановлено в судовому засіданні такі Правила, як і сайт цього товариства на момент розгляду справи відсутні. Додатком до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 року складено графік платежів, відповідно до якого датою платежу зазначено 15.11.2020, сума основного боргу становить 5329 грн., сума процентів становить 2\~957,70 грн. Вказаний додаток не містить ні підпису позичальника, ні печатки. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, кредит - кошти надаються однією сумою в разовому порядку, витрати за кредитом становлять 2957,70 грн. Представник позивача стверджує, що Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договором позики, зазначаючи, що від суми позики зазначеної у договорі 5329 грн. при перерахуванні знімалися комісії, що підтверджується витребуваною судом інформацією з АТ «Сенс Банк» у листі №11599-БТ-32.2/2024 від 17.10.2024 про рух коштів за банківською карткою № [NUMBER] за період з 17.10.2020 по 28.02.2022 року, відповідно до якої на рахунок № [NUMBER] до карти № [NUMBER] , що належить клієнту [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , 17.10.2020 року було зараховано кошти у розмірі 5000 грн., ID_4490834301 призначення платежу MoneySend на картковий рахунок (кредит), платник АТ «Альфа банк», отримувач [PERSON] . При цьому позовні вимоги уточнив, просив стягнути із відповідача 20132,87 грн., зменшивши до 5000 грн. суму заборгованості за тілом кредиту, зменшивши суму заборгованості по відсоткам до 2775,10 грн.; зменшивши розмір по простроченим відсоткам за користування поза межами строку дії договору до 11250грн. та суму інфляційного збільшення до 1107,77 грн. 30.06.2021 ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20210630-Ф/2, згідно із яким ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передано права вимоги до боржників ТОВ «Фінансова компанія «Форза». Відповідно до копій платіжних доручень № 279, 282 ТОВ ФК "Артеміда-Ф" сплатило ТОВ "ФК "Форза" 400000грн. та 84618грн. згідно договору факторингу №20210630-Ф/2. Згідно п.4 вказаного договору факторингу, перехід права вимоги відбувається з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги у формі, наведеній в Додатку № 1 до цього договору. Витягом з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021 підтверджено, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №000201014261 від 17.10.2020 року і загальна заборгованість за договором становить 8286,70 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 5329 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 2957,70 грн. Згідно п.5.1.1 вказаного договору факторингу, клієнт зобов`язався в строк до 180 робочих днів з моменту набрання реєстром прав вимоги чинності передати Фактору документи, що підтверджують право вимоги, типовий перелік та вимоги до оформлення яких наведені в Додатку №2 до цього договору. Передача наведених у цьому пункті Договору документів підтверджується відповідним актом приймання передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін. Зі слів представника позивача, у судовому засіданні встановлено, що вказаний пункт договору факторингу виконаний, проте Додаток №2 до цього договору не підписаний зі сторони ТОВ "ФК "Форза", суду він не наданий, як і Додаток №3 Довідка про ідентифікацію, при чому вказані додатки складають невід`ємну частину Договору. 09.07.2021 за вих.№102/376 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» направила [PERSON] повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 направило відповідачу досудову вимогу про оплату заборгованості за договором. Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639\~ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмові формі. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з вимогами ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощену процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлення в електронній формі. За приписами ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним і Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, встановленому статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з абз. другим частини другої статті 639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договорами або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 610\~ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21). На підставі клопотання представника позивача про витребування доказів, судом витребувано з АТ «Сенс Банк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» код ЄДРПОУ 41762679, рахунок [NUMBER] , МФО 300346, на поточний/картковий рахунок/№ картки № [NUMBER] на ім`я позичальника гр. [PERSON] РНОКПП(ІПН): [NUMBER] , по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 000201014261 від 17.10.2020 р. на день/після його оформлення (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо). 01.11.2024 року на адресу суду від АТ «Сенс Банк» надійшла інформація про те, що [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , є клієнт Банку, на його ім`я відкрито запитувану карту № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] (валюта Українська гривня), надано виписку по особовому рахунку та деталізація операцій по карті з 17.10.2020р. по 28.02.2022р. Згідно виписки по особовому рахунку 17.10.2020 року о 10.25год мало місце зарахування коштів із призначенням платежу MoneySend на картковий рахунок, платник АТ «Альфа банк», отримувач [PERSON] у розмірі 1000грн., 1896грн., 4000грн., та 5000 грн., ID_4490834301 призначення платежу MoneySend на картковий рахунок (кредит). Також 17.10.2020 року о 09.57год мало місце зарахування коштів із призначенням платежу надання кредиту, платник АТ «Сенс Банк», отримувач [PERSON] у розмірі 9325,78грн. Як вбачається із виписки операцій за рахунком до картки № [NUMBER] , 17.10.2020року відбувалися численні операції зокрема як перекази з карти на карту так і зарахування переказів з карти на карту, наявні дані про транзакцію 17.10.2020року о 20.18год зарахування переказу з карти на карту ( [NUMBER] , [NUMBER] , UKR, MCC 6536) на суму 5000грн. Представник позивача вважає, що вказана сума і була перерахована на рахунок [PERSON] на виконання умов договору №000201014261 від 17.10.2020 року, і через те, що відбулося зняття комісії сума зарахування становила 5000грн., а не 5329 грн. як визначено умовами договору. Із такими твердженнями суд погодитися не може, виходячи із того, що згідно договору №000201014261 від 17.10.2020 року сума кредиту яка підлягала перерахунку на рахунок позичальника встановлена у розмірі 5329 грн., визначено, що кошти надаються безготівковим шляхом, однією сумою в разовому порядку. Умовами вказаного договору не передбачено стягнення комісії за надання кредитних коштів. Посилання позивача, що можливо такі умови були визначені положеннями Правил, які є невід`ємною частиною цього договору, що були розміщенні на офіційному сайті ТОВ «Фінансова компанія «Форза», суд до уваги не приймає, оскільки такі Правила суду не надані, тай загалом вони відсутні і у ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», а ТОВ «Фінансова компанія «Форза» ліквідовано, і отримати їх зі слів представника позивача неможливо, не були вони передані і при укладенні договору факторингу між товариствами. Не подано представником позивача і доказів того, що з суми яка можливо була перерахована на користь [PERSON] надавач послуг, зокрема банк стягнув комісію за договором про надання банківських послуг, та зменшив суму зарахування на карту відповідача до суми 5000грн., чи однієї з сум які надходили на карту 17.10.2020 року. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно наданих виписок АТ «Сенс Банк» перерахування коштів на карту № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] здійснено не з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», а як зазначено «переказ MoneySend», при цьому суду не надано доказів того, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» та будь яким іншим товариством було укладено договір з надання послуг на переказ коштів в національній валюті. Враховуючи викладене судом встановлено, що умовами договору №000201014261 від 17.10.2020 року передбачено перерахування [PERSON] суми у розмірі 5329 грн., разом з тим така сума на його рахунок не надходила, доказів про стягування комісії з суми яка була перерахована позивачем на користь відповідача, матеріали справи не містять. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що сума перерахованих [PERSON] грошових коштів може включати в себе комісії, так як рішення суду не може бути обґрунтоване на припущеннях. До матеріалів справи не долучено будь-яких доказів, які б свідчили про зарахування кредитодавцем - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» кредитних коштів на рахунок відповідача [PERSON] , не надано зазначених доказів і АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Сенс Банк» на виконання ухвал суду. За приписами ч.1 ст.1046 та\~ч.2\~ст. 1054\~ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей. Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі №194/1126/18. ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не довело факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору №000201014261 від 17.10.2020 року, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, тому підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за вказаним договором відсутні. Такі висновки містяться у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст.43\~ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч.1, 5, 7 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Ухвалюючи судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Приймаючи до уваги те, що матеріли справи, зокрема первинні бухгалтерські документи, а саме виписки АТ «Сенс Банк» по банківському рахунку [PERSON] не містить даних про перерахування ТОВ «ФК «Форза», як позичальника за договором позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 року, на банківський рахунок відповідача у справі грошових коштів в сумі 5329 грн. на виконання вказаного договору позики, суд приходить до висновку про відсутність доказів перерахування грошових коштів ТОВ «ФК «Форза», як первісним кредитором, на банківський рахунок відповідача. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів перерахування грошових коштів на виконання договору позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 року, суд приходить до висновку про те, ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не доведено факт перерахування грошових коштів первісним кредитором ТОВ «ФК «Форза» на користь відповідача в сумі 5329 грн. на виконання умов вказаного договору позики та відповідного обов`язку [PERSON] повертати вказані грошові кошти та сплачувати відсотки за їх користування. Оскільки ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» не довело факту перерахування кредитних коштів, тому, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту укладення договору позики відповідно до змісту статті 1046 ЦК України, та вважає, що підстави для стягнення з відповідача в користь позивача ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» заборгованості за договором позики на умовах фінансового кредиту №000201014261 від 17.10.2020 року відсутні. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати у справі за сплату судового збору та надання правничої допомоги, суд відповідно до статті 141 ЦПК України, покладає на позивача.

Outcome: dismissed