Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

07.11.2024 позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до ордера №30996 від 31 липня 1984 року, виданого Виконавчим комітетом Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області позивачка [PERSON] отримала в користування однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Крім позивачки у вказаній квартирі зареєстровані двоє її дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 15.12.1997; син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 03.06.1981. Однак, син позивачки - відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі вже більше 14 років, оскільки виїхав в інший населений пункт, а саме проживає за адресою: [ADDRESS] . Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується Актом №4497/07 від 14.10.2024 року, складеним працівниками «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області. Позивачка стверджує, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою він не цікавиться. Також позивачка зазначила, що факт реєстрації відповідача порушує її (позивачки) право на вільне розпорядження і користування майном. Вона змушена сплачувати збільшені нарахування за комунальні послуги з урахуванням кількості дорослих проживаючих членів сім`ї. Позивачка вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою. Просить позов задовольнити. Ухвалою від 11.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21.03.2025 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, навівши мотиви, що аналогічні викладеним у заявах по суті спору. Також просив врахувати, що відповідач вже близько 14 років не проживає у спірній квартирі, а має інше місце проживання в с. Зубків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що являється сусідкою позивачки. Вона повідомила, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] вже більше 15 років. Раніше у даній квартирі разом проживали [PERSON] (мати), [PERSON] (син) та [PERSON] (донька). Приблизно 16 років тому [PERSON] одружився і виїхав із спірної квартири. Відтоді він з`являвся рідко, проте періодично відвідував маму та сестру у вищевказаній квартирі, а іноді навіть ночував, оскільки працював на шахті. Наскільки свідку відомо, [PERSON] не брав участі в оплаті комунальних послуг чи утриманні будинку. Також свідок стверджувала, що рахунки за комунальні послуги завжди сплачували або [PERSON] , або [PERSON] . Також свідку відомо, що [PERSON] має у власності будинок у селі Ордів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що позивачка являється її добре знайомою та сусідкою. Вона пояснила, що раніше разом із [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі проживав син [PERSON] . Проте, після одруження він виїхав із квартири. З того часу свідок не бачила, щоб відповідач з`являвся у цій квартирі, і, наскільки їй відомо, останній за даною адресою фактично не проживає. Зі слів позивачки, [PERSON] не брав участі в оплаті комунальних послуг чи будь-яких інших витрат, пов`язаних із утриманням квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що являється донькою позивачки та проживає разом із нею у спірній квартирі. Пояснила, що її брат [PERSON] одружився 15 років тому і переїхав разом зі своєю дружиною до села Зубків. Зауважила, що [PERSON] не бере участі в оплаті комунальних послуг чи будь-яких інших витрат, пов`язаних із утриманням квартири, і не надає жодної допомоги у її утриманні. На даний час [PERSON] проживає разом зі своєю дружиною та трьома дітьми в будинку дружини в селі Зубків. Крім того, позивачка [PERSON] передала йому у власність будинок у селі Ордів, а також три паї та кілька гектарів землі. Зазначений будинок є придатним для проживання. Зазначила, що спірна квартира не приватизована. Згідно з усною сімейною домовленістю, відповідач мав отримати у спадщину будинок, паї та землю, тоді як квартира мала залишитися позивачці. Враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в її утриманні, тому свідок вважає, що він вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] у судове засідання, яке відбулося 30.05.2025 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, підтвердження чого містяться в матеріалах справи. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Разом з цим, йому відомо про розгляд даної справи, оскільки він був присутній у судовому засіданні, яке відбулося 20.01.2025. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що предметом спору є жиле приміщення - квартири [ADDRESS] (на даний час у [ADDRESS] . Як встановлено із ордера № 30996 від 31.07.1984, такий видано на підставі рішення Червоноградської міської Ради народних депутатів від 19.07.1984 №254 [PERSON] з сім`єю, яка складалася з 3 чоловік: [PERSON] (наймач), [PERSON] ( дочка), [PERSON] (син), на право зайняття однієї кімнати, житловою площею 16,66 м2 в квартирі [ADDRESS] (а. с. 7). Із довідки про реєстрацію місця проживання особи №2914 від 24.10.2024, виданої Виконавчим комітетом Шептицької міської ради встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 03.06.1981 (а. с. 9). Згідно акту, складеного майстром КП «Червонограджитлокомунсервіс» [PERSON] від 14.10.2024 [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає (а. с. 8). У матеріалах справи містяться копії фіскальних чеків про оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , внесених позивачкою [PERSON] (а. с. 10, 11, 12, 13). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва права на спадщину (а. с. 66-70). Позивачка вважає відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням (квартирою) у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Згідно з ч. ч.1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Тобто, будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Згідно з частинами першою та другою\~статті 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до\~ст. 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правилами і несуть усі обов`язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно зі\~статтею 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з нормами\~ст. 107 ЖК України\~в разі вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття. Із роз`яснень, викладених в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» слідує, що відповідно до\~ЖК\~наймач або його член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування житловим приміщенням з дня вибуття не залежно від пред`явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім`ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року, заява №30856/03, KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, §41-42). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2022 року у справі № 161/20415/19 (провадження № 61-14025св21) зазначено, що «саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до\~статті 107 ЖК України. При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання. На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту вибуття відповідача на інше постійне місце проживання, що є обов`язком саме позивача». У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 466/11778/21 зазначено, що для визнання особи такою, що втратила право користування, позивач має довести факт вибуття на постійне місце проживання та відсутність поважних причин для збереження права на житло». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 31.07.1984 виконкомом Червоноградської міської ради було видано позивачці [PERSON] ордер № 30996 про право на зайняття однокімнатної квартири площею 16, 66 м2 в квартирі [ADDRESS] . До складу сім`ї входили: позивачка, [PERSON] (наймач), [PERSON] ( дочка), [PERSON] (син, відповідач) . В спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] (позивачка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син, відповідач) . Позивачка стверджує, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше 14 років, оскільки одружився та переїхав проживати до дружини у с. Зубків. Також він не бере участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги. Письмових доказів того, що відповідач одружився до матеріалів справи не долучено, як і не надано доказів того, що він фактично проживає у с. Зубків. Свідки суду повідомляли, що раніше у вищевказаній квартирі разом проживали [PERSON] (мати), [PERSON] (син) та [PERSON] (донька). Проте, приблизно 16 років тому [PERSON] одружився і почав проживати із своєю дружиною у с. Зубків. Відтоді він з`являвся рідко, проте періодично відвідував маму та сестру у вищевказаній квартирі, а іноді навіть ночував, оскільки працював на шахті. Отжк, з наданих позивачем доказів та показань свідків, на переконання суду, неможливо зробити категоричний висновок про непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі у вказаний позивачкою період. Акт, складений КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 14.10.2024 підтверджує лише те, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але станом на дату складення акту за даною адресою не проживає. Період непроживання у акті не вказано. Інші акти в матеріалах справи відсутні. Отже, даний акт не дає суду можливості встановити період, упродовж якого відповідач не проживає за вказаною адресою. Згідно постанови Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц акт, складений сусідами, щодо непроживання відповідачів у спірній квартирі не свідчить про наявність підстав для задоволення позову. Крім того, саме по собі непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Причини непроживання відповідачів у квартирі з цього акта встановити неможливо. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження причин непроживання відповідача у даному житловому приміщенні. Сам факт його непроживання у вказаній квартирі не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Доказів того, що відповідач вибув із зареєстрованого місця проживання саме у зв`язку із добровільною зміною свого постійного місця проживання суду позивачем не надано. Суд враховує те, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Сама по собі відсутність плати за комунальні послуги, на які посилається позивачка, не свідчить про втрату особою інтересу до житлового приміщення та не має наслідком позбавлення права особи на користування цим житлом. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб; Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, позивачка не аргументувала належним чином ані мету, яку вона переслідувала, ані співмірність втручання у право відповідача на житло відповідній меті. Враховуючи те, що право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується\~Конституцією України,\~Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, оскільки позбавлення особи права на житло, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання, наявність яких позивачем за обставин даної справи не доведено. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою не знайшли своє ствердження під час розгляду справи, а тому не підлягають до задоволення. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed