Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26 листопада 2005 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання додаткового часу для примирення, який не дав позитивного результату. Зазначила, що за весь час існування шлюбу чоловік практично не проживав з ними, опікуючись своєю матір`ю, лише періодично навідувався та інколи допомагав по господарству та матеріально; на першому плані в чоловіка була завжди його мати, а не інтереси своєї сім`ї. У зв`язку з цим подальше збереження шлюбу вважає неможливим. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення згідно заявки, але в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, у телефонному режимі повідомив секретаря судового засідання про неприбуття до суду у зв`язку з отриманою інформацією про смерть родича, проте про відкладення судового розгляду не клопотав. Неявка належним чином сповіщеного відповідача в судове засідання в даному випадку з огляду на положення ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 26 листопада 2005 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №01. Від даного шлюбу подружжя має спільну малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована й проживає з матір`ю. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 17 лютого 2025 року за клопотанням відповідача подружжю надавався час для примирення строком у два місяці, у зв`язку з чим провадження у справі зупинялось. Після поновлення судового провадження ухвалою суду від 25 квітня 2025 року судове засідання відкладено за клопотанням відповідача через неможливість його прибуття з поважних причин (перебування у рейсі за межами Чернігівської області). Водночас сторони тривалий час разом не проживають, спільних інтересів не мають, ведуть окреме господарство, не спілкуються в обсязі сім`ї, наданий судом час для примирення не використали для збереження шлюбу, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач явку в судове засідання проігнорував і ніяких заяв по суті спору після поновлення провадження у справі не подав, шлюб між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зауваження відповідача щодо підсудності даної справи через його зареєстроване місце проживання в Ніжинському районі не заслуговують на увагу, оскільки в зв`язку з проживанням та перебуванням на утриманні малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , із матір`ю (довідка Красносільського старостинського округу Комарівської сільської ради №2/306 від 27.11.2024р.) позивачка скористалась своїм диспозитивним правом на вибір альтернативної підсудності справи за місцем свого реєстраційного обліку, що відповідає вимогам ч.2 ст.28 ЦПК України. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved