Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви На адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 17 лютого 2025\~року надійшла позовна заява [PERSON] , у якій він просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання у розмірі п`яти тисяч грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і на весь період своєї непрацездатності (а.с. 1 3). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його батьком згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] вказано відповідача [PERSON] . Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року (справа №\~607/20559/18) його батька [PERSON] позбавлено батьківських прав та зобов`язано сплачувати на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, до досягнення повноліття. [PERSON] зазначає, що він досяг повноліття та виплата аліментів на його утримання припинилася. Позивач звертає увагу, що чинне законодавство передбачає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина. Так, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни\~ особи, які досягли встановленого Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто, резюмує позивач, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, II чи III групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Позивач стверджує, що є особою з інвалідністю ІІІ-ї групи з дитинства, з батьків, у нього залишився лише батько, мати померла. Додатково вказує, що навчається у школі, а саме у 12-му класі, з огляду на інвалідність не працює і не має жодних додаткових доходів; допомагає йому виключно бабуся, з якою проживає. З майна у власності лише частина квартири за адресою: [ADDRESS] , яку отримав в порядку спадкування після смерті матері. [PERSON] зазначає, що навчання у школі, проблеми зі здоров`ям, які виникли через інвалідність, зумовлюють суттєві фінансові витрати. Позивач не працює, не отримує жодних пенсійних виплат, відтак всі витрати несе його бабуся [PERSON] , яка є пенсіонеркою. Тож [PERSON] вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги, з огляду на вище зазначенні підстави, так-як не має будь-якого доходу для забезпечення належного рівня життя. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею\~178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2025\~року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.\~22, 23). Представник позивача адвокат Шептак А. І. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві та просила його задовольнити, щодо винесення заочного рішення суду не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №\~0610241657437, №\~0610249252878, а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с.\~32, 33, 36). Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа №\~760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності відповідача, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа №\~361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис №\~30, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 14). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 квітня 2019\~року (справа № 607/20559/18) [PERSON] позбавлено батьківських прав та зобов`язано сплачувати на користь опікуна [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн на утримання [PERSON] до досягнення ним повноліття (а.с. 11 13). Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №\~263/25/108/В від 23 січня 2025 року, [PERSON] встановлена третя (ІІІ) група інвалідності; дата повторного оцінювання: 01 січня 2026 року (а.с. 6, 7). Згідно з довідкою від 11 лютого 2025 року №\~02 [PERSON] , [INFO] , дійсно займається на відділенні плавання «Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи №\~2 імені Юрія Горайського» Тернопільської міської ради з 01 вересня 2024 року (а.с. 15). Відповідно до довідки від 10 лютого 2025 року №\~10 [PERSON] навчається у 12 класі Тернопільської спеціальної школи Тернопільської області і знаходиться на неповному державному утриманні (а.с. 16). У довідці Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 23 січня 2025\~року №\~385 вказано, що [PERSON] станом на 23 січня 2025 року не зареєстрований як одержувач допомог (а.с. 17). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 24.01.2025 року №\~1918-25-01944 [PERSON] у період 2 квартал 2024 року по 3 квартал 2024 року отримав дохід у розмірі 5\~058,31 грн (а.с. 19). Згідно відповіді ГУ ДПС у Тернопільсткій області від 28.02.2025 №\~4780/6/19-00-24-02-02-4 інформація про доходи [PERSON] за період з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року відсутня. У відповіді зазначено, що [PERSON] перебував на обліку як фізична особа підприємець з 12.01.2006 по 03.12.2019 (а.с.\~26). З 01.01.2025 по 31.03.2025 року [PERSON] отримав відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» державну соціальну допомогу в сумі 5\~331,29 грн (Довідка про отримання допомоги від 27.03.2025 року №\~1018). Згідно з довідкою № 1019 від 27.03.2025 року [PERSON] отримав допомогу дитині померлого годувальника за січень березень у розмірі 7083 грн. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного №\~3242 [PERSON] перебував на лікуванні у стаціонарі з 05.04.2025 по 11.04.2025 року, діагноз: закритий перелом с/3 діафізу лівої ключиці зі зміщенням відламків. За рахунком фактурою №264 від 07.04.2025 року оплачено набір імплантів для остеосинтезу ключиці NX Medical на суму 24\~100 грн. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №\~9-зп). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина друга статті 166 СК України). Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (частина перша); при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина друга). Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2019 року (справа №\~459/1381/18) зазначив, що тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~частини першої\~статті 182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Зі змісту\~статті 184\~СК України\~вбачається,\~що суд\~за заявою\~одержувача визначає\~розмір аліментів\~у твердій\~грошовій сумі. Розмір\~аліментів,\~визначений судом\~або домовленістю\~між батьками\~у твердій\~грошовій сумі,\~щорічно підлягає\~індексації відповідно\~до закону,\~якщо платник\~і одержувач\~аліментів не\~домовилися про\~інше.\~За заявою\~одержувача аліментів\~індексація може\~бути здійснена\~судом за\~інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~статті 191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня пред`явлення\~позову,\~а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу \~із дня\~подання такої\~заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Як встановлено у судовому засіданні, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, що син відповідача [PERSON] проживає зі своєю бабусею, є інвалідом третьої (ІІІ) групи, продовжує навчання у 12 класі спеціалізованої школи, перебуває на утриманні бабусі, оскільки соціальних виплат недостатньо для нормальної життєдіяльності. Водночас його батько [PERSON] є працездатного віку, відповідно до інформації, наданої ГУ ДПС у Тернопільсткій області у відповіді від 28.02.2025\~року № 4780/6/19-00-24-02-02-4, тривалий час перебував на обліку як фізична особа підприємець. Відповідач відомостей про наявність у нього неповнолітніх дітей або перебування на його утриманні непрацездатних осіб суду не надав. Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач є працездатним, молодого віку, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Доказів того, що за станом здоров`я та/або матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. За таких обставин суд доходить висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у розмірі 5000 грн щомісячно. Суд керується інтересами повнолітнього непрацездатного сина та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і його утримання. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення життєвих потреб позивача. Крім того, такий розмір аліментів, на думку суду, не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності, моральності. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку статті 192 СК\~України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд доходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , виходячи з засад розумності та справедливості, до стягнення підлягають аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду, тобто з 17 лютого 2025 року. Відповідно до\~частини першої,\~пункту 3\~частини другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина задоволений повністю, а позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави у розмірі 1\~211 (одної тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Outcome: approved