Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

03 березня 2025 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідачка, [PERSON] ) про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 18 523,12 грн та моральної шкоди у розмрі 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 лютого 2024 року за адресою: м. Київ, вул. Бориса Гмирі, 17 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [PERSON] та автомобіля під керуванням [PERSON] . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень із матеріальними збитками. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року у справі № 753/516/25 [PERSON] було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, яким керувала відповідачка, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерного товаристві «Європейський страховий альянс». Станом на день звернення із позовною заявою до суду Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в сумі 10 000,00 грн. Натомість, згідно з експертним висновком № 2285/24 вартість ремонту автомобіля позивача складає 28 523,12 грн, при цьому вирахування зношення запчастин складає 18 523,12 грн. Відтак, для повного відшкодування завданої шкоди, [PERSON] має сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, тобто 18 523,12 грн. Крім того, позивач зазначає, що раптове фізичне та емоційне навантаження у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою негативно позначилось на подальшому його фізичному стані, що призвело до підвищення тиску, слабкості, порушення сну, знервованості та тривожності. Також відповідачу довелось здійснювати ряд формальностей для отримання відшкодування, а саме спілкування з численними представниками страхової компанії, отримання формулярів, друк бланків, їх заповнення, сканування, відправлення електронною поштою та підготовка паперових копій документів для подальшого їх направлення, що для нього, як для літньої людини створило труднощі, переживання та стрес. У зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою позивач певний час був позбавлений можливості користування власним автомобілем, тому просить стягнути з [PERSON] у відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 березня 2025 року справу передано для розгляду судді Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді 05 березня 2025 року. Ухвалою від 12 березня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 01 квітня 2025 року засобом поштового зв`язку на адресу Дарницького районного суду м. Києва від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, заявляючи вимогу про стягнення з неї різниці невиплаченого страхового відшкодування, позивач діє неправомірно. Автомобіль позивача не новий, а тому може містити сліди експлуатації. Також слід враховувати дію природних чинників внаслідок зовнішніх факторів. Все це призводить до зниження ринкової вартості, як автомобіля у цілому, так і окремих його запчастин. Таким чином, позивач отримує покращення якості свого автомобіля за рахунок виплат з боку завдавача. В страховому полісі визначений ліміт страхового відшкодування у сумі 160 000,00 грн. Позивач був обізнаний про суму страхового відшкодування, однак не звертався до страхової компанії із претензіями щодо її розміру. З приводу стягнення моральної шкоди зазначила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили, що внаслідок пошкодження автомобіля він зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичайний спосіб життя. Своїм правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких ґрунтуються доводи позову відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вивчивши відзив на позовну заяву, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. 19 грудня 2024 року о 12 год 40 хв в місті Києві по вул. Бориса Гмирі, буд. 17 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Subaru», д.н.з.. [NUMBER] , під час зустрічного роз`їзду, не дотрималась безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , чим порушила пункт 13.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року [PERSON] , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 03 лютого 2025 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Європейський страховий альянс» згідно полісу №ЕР-221396416 від 07 червня 2024 року. Позивач у порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно з експертним висновком № 2285/24МС від 27 грудня 2024 року вартість ремонту колісного транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. [NUMBER] , на момент проведення дослідження, без ПДВ становить 28 523,12 грн. Загальна сума вирахування зношення запчастин (НЗС) без ПДВ - 18 523,12 грн. Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 10 000,00 грн на рахунок позивача. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом. Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону. Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (редакція якого діяла станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригода)(далі - Закон), згідно з пунктом 22.1. якого у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно зі статтями 29, 32 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Верховний Суд у постановах від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц вказав: «системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем належними та допустимими доказами вимоги позову не спростовані. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу завдано збитків на суму 28 523,12 грн, при цьому Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 000,00 грн, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] майнової шкоди у розмірі 18 523,12 грн. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди суд зазначає наступне. У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено належний позивачу автомобіль, що спричинило істотність вимушених змін у його житті. Вказані обставини є підставою для відшкодування потерпілій особі моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, враховуючи, що він був позбавлений можливості використовувати свій транспортний засіб, витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, та до суду, щоб довести порушення своїх прав. Таким чином, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, задовольняючи позовні вимоги в цій частині частково. Щодо судових витрат Загальний розмір позовних вимог при зверненні позивача до суду із позовною заявою складав 28 523,12 грн. Відповідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За результатами розгляду справи суд задовольнив вимоги позову частково на суму 23 523,12 грн (82%). Враховуючи, що заявлені позовні вимоги позивача були задоволенні частково, судові витрати позивача мають бути відшкодовані пропорційно. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. 82% судового збору становить 993,18 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, позовну заяву задоволено частково, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 993,18 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial