Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр», в особі директора М.Ткаченко, звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 221,00 грн, судові витрати, які полягають у сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн, та витрати з надання правничої допомоги - 13 000,00 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що 08 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та позичальником було укладено договір позики №2695093. За умовами договору, договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 3 000,00 грн зі сплатою акційної процентної ставки у розмірі 0,01000 % від суми за кожен день користування позикою в межах повного строку позики та базової процентної ставки - 1,99000%. 29 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/12-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою». 10 січня 2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Колект Центр» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал». Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 43 221,00 грн та складається з: 3 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 40 221,00 грн - заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 справу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2025 головуючим у справі визначено суддю Слободянюк А.В. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 березня 2025 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано із АТ КБ «ПриватБанк» додаткові докази у справі. 06 травня 2025 року із АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду надійшла запитувана інформація. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки відповідачка [PERSON] кошти не отримувала. Позивач не надав виписку по рахунку, як первинний доказ передачі коштів у безготівковій формі. Відсутні докази перерахування коштів саме на рахунок відповідача, дата та сума перерахованих коштів. При укладенні кредитного договору, для здійснення операції надання кредитних коштів шляхом перерахування на поточний рахунок, формується меморіальний документ, який не було надано позивачем. Відповідач не пам`ятає чи підписувала вона вказані договори, однак кошти точно не отримувала. Просить застосувати позовну давність, оскільки минуло понад три роки з дня укладення договору від 08 липня 2021 року. Судові витрати просить покласти на позивача у розмірі 12 000,00 грн за надану правничу допомогу. У відповіді на відзив представник позивача спростовує доводи сторони відповідача, викладені у відзиві на позов. Щодо перерахування коштів зазначає, що враховуючи, що ТОВ «Маніфою» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має ліцензію на здійснення грошових переказів без відкриття рахунків, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Відповідач частково сплачувала заборгованість, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факт отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Щодо правильності нарахування відсотків відповідачем не було надано контррозрахунку. Розрахунок боргу за відсотками здійснено відповідно до умов договору. Щодо застосування строків позовної давності вважає дану вимогу безпідставною, оскільки позовна давність переривалась з початком коронавірусної епідемії, а згодом і з початком воєнного стану в країні. Разом з цим, позивачу було відступлено право вимоги 10 січня 2023 року, і саме з цього періоду і обчислюється позовна давність. Просить відмовити у стягненні судових витрат, оскільки відсутні докази надання правничої допомоги. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Статтею 13 Цивільного процесуального Кодексу (ЦПК) України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №2695093 шляхом підписання електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону [NUMBER] , з урахуванням положень частин 6 і 12 п. 1 статті 3, статті 12, п. 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», частини 1 статті 205 ЦК України). Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і, відповідно, укладення договору здійснюється наступним чином: клієнт на веб-сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки/договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ-сервіс надсилається на телефонний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора смс-відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні статей 641, 644 ЦК України. Пунктом 2.1. договору позики встановлено, що за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж саму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору. Строк дії договору - період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Строк позики - період протягом якого позика передається у власність позичальнику, визначений договором. Початковий строк позики визначається п. 2.3.4. договору. Разом з тим, строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.3.2 договору). Сума позики: 3 000 грн (п.2.3.3 договору). Строк позики: до 04 серпня 2021 року (27 днів) (п.2.3.4 договору). Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 0,01 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п.2.4.2 договору). Базова процентна ставка за позикою фіксована: 1,99000% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.4.4 договору). Розмір процентів на прострочену позику фіксований: 1,01% від суми позики за кожен день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (п.2.5 договору). Відповідно до Розрахунку за договором позики № 26950993 від 08 липня 2021 року (додаток №1) сторонами встановлено графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів (розмір акційний, фіксований 0,01 %) у розмірі 08,10 грн за 27 днів, а саме: з 08 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року. 17 серпня 2021 року до договору позики було укладено додаткову угоду №1 шляхом підписання відповідачем електронним підписом (вчиненим одноразовим ідентифікатором), відповідно до якої строк позики продовжено на 30 днів до 16 вересня 2021 року. Відповідно до Графіку обов`язкових платежів за Додатковою угодою №1 до договору позики №2695093 від 08 липня 2021 року (додаток №1 до Додаткової угоди №1) сторонами встановлено графік нарахування процентів за користування позикою в межах строку позики, де визначено суму нарахованих процентів у розмірі 1 791,00 грн за 30 днів, а саме: до 16 вересня 2021 року. Між сторонам підписано паспорт позики, який містить істотні умови кредитування. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, суд вважає, що у спірних правовідносинах кредитодавець має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Як встановлено судом, відповідач 08 липня 2021 року отримав кредит у сумі 3 000,00 грн на свою платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 96848535, призначення платежу: зарахування - 3 000 грн на карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою від 14 червня 2024 року платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахування коштів. Факт надходження коштів 08 липня 2021 року у сумі 3 000,00 грн на рахунок [PERSON] також підтверджується інформацією, отриманою від АТ КБ «ПриватБанк» від 28 квітня 2025 року №20.1.0.0.0/7-250421/52775-БТ, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № № [NUMBER] за період 08-07-2021 - 09-07-2021 рр: фінансовий номер телефону, та номер який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] . Банк додатково направив виписку по рахунку № [NUMBER] , яка містить інформацію про зарахування на рахунок суми 3 000,00 грн 08 липня 2021 року. Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Разом з тим, заперечуючи отримання кредитних коштів у сумі 3 000,00 грн, відповідач не спростував належності йому платіжної карти № [NUMBER] . З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, суд вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем також не наданий. З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Як встановлено вище, договір позики №2695093 від 08 липня 2021 року між ТОВ «Маніфою» і відповідачем договором укладений в електронній формі. Згідно з правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». У п. 2.4.4. та п. 2.5. договору позики №2695093 від 08 липня 2021 року чітко вказані і обмовленні проценти за користування позикою та прострочення сплати позики: фіксована процентна ставка у розмірі 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань проценти на прострочену позику нараховуються у розмірі визначеному п.2.5 договору, а саме у розмірі 1,01% від суми позики, за кожен день прострочення. Відповідачем укладено додаткову угоду №1 до договору позики та підписані розрахунки як до договору позики так і до додаткової угоди, де чітко визначений розмір процентів, які відповідач повинен сплатити: -08,10 грн за 27 днів з 08 липня 2021 року по 04 серпня 2021 року; -1 791,00 грн за 30 днів з 17 серпня 2021 року по 16 вересня 2021 року. Всього: 1 799,10 грн. Позика відповідачем станом на 16 вересня 2021 року не повернута. Тобто після 16 вересня 2021 року настало прострочення виконання зобов`язання по поверненню позики та фіксована ставка почала становити 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики. Відповідно до преамбули договору позики, строк дії договору - це період, на який укладається договір позики, що починає обчислюватися з дати укладення договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики, який може бути продовжений. Отже, строк дії договору позики № 2695093 від 08 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , був продовжений до 16 вересня 2021 року та сплив через три місяці після спливу продовженого строку позики, тобто, 16 грудня 2021 року. 29 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/12-2021, за умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою». З розрахунку заборгованості за договором позики, здійсненим первісним кредитором ТОВ «Маніфою» за період з 08 липня 2021 року по 05 листопада 2021 року, тобто в межах строку дії договору, вбачається, що вона складається: 3 000,00 грн - заборгованість за сумою позики; 6 291,00 грн - заборгованість за процентами (заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 4 776,00 грн, заборгованість за прострочену на прострочену позику у розмірі 1 515,00 грн). Відповідачем 17 серпня 2021 року було здійснено часткове погашення боргу, яке було зараховано на погашення відсотків: 2 388,00 грн - погашення процентів за користування позикою; 393,90 грн - погашення процентів на прострочену позику. З наведеного суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості проведено станом на 29 грудня 2021 року, тобто на момент укладення договору про відступлення права вимоги, однак включає в себе розрахунок заборгованості здійснений за період дії договору (з 08 липня 2021 року по 05 листопада 2021 року). Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року було відступлено заборгованість за позикою у розмірі 3 000,00 грн та заборгованість за процентами за користування позикою у розмірі 4 776,00 грн, заборгованість за прострочену на прострочену позику у розмірі 1 515,00 грн. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно з розрахунком позивача ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 10 січня 2023 року становить 43 221,00 грн, що складається з: -суми заборгованості за основним зобов`язанням - 3 000,00 грн; -суми заборгованості за нарахованими процентами - 40 221,00 грн. Разом з тим, враховуючи, що строк дії договору позики № 2695093 від 08 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] сплив через три місяці після спливу продовженого строку позики, тобто 16 грудня 2021 року, суд вважає, що відсутні правові підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Оскільки, ТОВ «Коллект Центр» одержало право (замість кредитодавця) вимагати від відповідача виконання всіх грошових зобов`язань за договором позики, право вимоги за яким передано, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 9 291,00 грн, де: 3 000,00 грн - тіло кредиту, 6 291,00 грн - заборгованість за відсотками. Суд вважає помилковими доводи відповідача в частині пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на наступне. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, що звернені позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своїх прав та інтересів. Тобто загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії в Україні правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023 воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, включно до дня подання позовної заяви до суду та існує на часу розгляду справи. Законом України від 8 листопада 2023 року № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» пункт 19 викладено в такій редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Тобто на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви в Україні діяв правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач і в продовж цього терміну не пропустив позовну давність, визначену статтею 257 ЦК України. Інші обставини, на які посилається сторона відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджені, тому судом до уваги не беруться. Щодо судових витрат на правову допомогу. Звертаючись з позовом, ТОВ «Коллект Центр» заявило про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, надано: -договір про надання правової допомоги від 07 червня 2024 року № 07-06/2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассісанс»; -прас-лист АО «Лігал Ассісанс», затверджений загальними зборами; -заявка на надання юридичної допомоги №316 від 01 липня 2024 року; -акт про надання юридичних послуг від 05 липня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість наданих послуг адвокатом послуг становить 13 000 грн, до якої входить: надання усної консультації з вивченням документів: 2 години, вартість 1 години 2 000 грн, разом 4 000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 годин, вартість 1 години 3000 грн, разом 9 000 грн. -платіжну інструкцію №0446770000 від 12 липня 2024 року про оплату ТОВ «Коллект Центр» послуг за надання правової допомоги згідно договору №07-06/2024 від 07 червня 2024 року в сумі 100 000,00 грн. В іншій частині заявлених витрат надані позивачем докази є належними та допустимими доказами понесення ним витрат на правову допомогу під час розгляду справи, які у встановленому законом порядку (стаття 81 ЦПК України) не спростовані відповідачем. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відповідачем, якому направлено копію позовної заяви, де вказано про відшкодування витрат на правову допомогу, у відзиві на позовну заяву не заявлено про не співмірність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а у суду відсутні підстави з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення розміру заявлених судових витрат, які підтверджені належними доказами, які наявні у матеріалах справи. За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2 795,00 грн (13 000 грн* 21,50%). Разом з цим, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог відповідача з огляду на відсутність доказів понесення таких витрат. Відповідачем не надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом, акт прийому-передачі послуг, докази оплати послуг, договір про надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст.141 ЦПК України судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог (21,50 %), отже на корить позивача слід стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 651,02 грн.

Outcome: partial