Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. Зазначає, що відповідач є її рідною сестрою яка має двох неповнолітніх синів [PERSON] , та [PERSON] вихованням та доглядом яких вона не займається належним чином. Батько дітей записаний згідно вимог ст.135 СК України - зі слів матері, а мати з самого народження дітей зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. Дітей до себе забрала їхня бабуся - [PERSON] , однак вона померла [INFO] , тому тепер дітьми займається позивач - їхня тітка. Відповідач з 2023 року жодного разу не провідала дітей, не цікавиться їхнім життям, матеріально не забезпечує.Таким чином з метою захистів інтересів дитини позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про позбавлення батьківських та стягнення аліментів. Позивач та її представник адвокат Семенюк Р.А. в судове засідання не прибули, попередньо суду надали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, не повідомила суд про причини неявки, заяв чи клопотань щодо позову суду не надала, хоча належним чином повідомлялася про місце та час судового розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Шептицької міської ради Львівської області в судове засідання не прибув, суду надано заяву про розгляд справи у їхній відсутності, підтримують Рішення виконавчого комітету від 19.11.2025р. №267 про доцільність позбавлення батьківських прав. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач та діти взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи та проживають у [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.01.2025 року витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, інформацію щодо відповідачки. Із отриманої судом інформації встановлено, що [PERSON] , 16.04.2022р. взята на облік як внутрішньо переміщена особа проте 21.04.2022р. знята з обліку у зв`язку із вибуттям за кордон. Із довідок Соснівського ліцею Червоноградської міської ради №101, №102 та №103 від 19.09.2024р. встановлено, що [PERSON] навчається у 9 класі а [PERSON] у 7-А класі. Мама не бере участі у вихованні дітей, жодного разу не спілкувалася з учителями та не приходила до школи. Відділом у справах дітей Червоноградської міської ради Львівської області підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] та неповнолітніми дітьми її рідної сестри [PERSON] , про видано довідку №435/1-11 від 18.09.2024р. Виконавчим комітетом Шептицької міської ради Львівської області прийнято рішення №267 від 19.11.2024р. яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до синів, матеріально їх не забезпечує, виховання та навчання їм не надає а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Оцінюючи обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позбавлення батьківських прав це крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Таким чином, при розгляді даної справи судом було встановлено, що малолітні діти проживають разом із рідною тіткою а їхня мати ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, на зв`язок із дітьми не виходить, не цікавиться їхнім життям та розвитком. Враховуючи, що місце перебування матері невідомо, оскільки у місці де вона народилася ведуться активні бойові дії а вона із дітьми переїхала у м.Соснівка та перебуває на обліку як внутрішньо-перемішена особа однак одразу ж такого знята та не має постійного місця проживання та праці та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітніх синів [PERSON] , та [PERSON] . Як неодноразово зазначав Верховний Суд, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідачів є пропорційним меті позбавлення їх батьківських прав. Крім того слід зазначити, що згідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, а тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачів аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає до задоволення. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно доч.1ст.192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved