Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

До Садгірського районного суду м. Чернівці 26.05.2025 подано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у якій позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягнути із відповідача понесені нею витрати на оплату судового збору у справі. Позовні вимоги мотивує тим, що одруження виявилося невдалим, протягом спільного життя постійно виникали побутові сварки, які призвели до втрати почуття взаємоповаги. Зазначає, що сім`я фактично розпалася, не проживають із відповідачем разом, а шлюб існує лише формально. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та вважає неможливим примирення із відповідачем. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів зазначає, що від шлюбу із відповідачем мають спільних дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак, відповідач не надає коштів на їх утримання та таким чином ухиляється від своїх обов`язків, як батька дітей. Вказує, що відповідач є фізично здоровою працездатною особою, у нього відсутні на утриманні інші діти та непрацездатні батьки, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку. Саме такий розмір аліментів, на думку позивачки, буде достатнім для гармонійного розвитку дітей. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Згідно із даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей передано на розгляд головуючого судді Асташева\~С.А. Суддя Асташев С.А. своєю ухвалою від 27.05.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, вказану вище позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 10.06.2025, про що секретар судових засідань повідомила сторони у справі. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Позивачка у позові та окремо доданій заяві просила розглянути справу за її відсутності. Підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву до суду від нього не надходив, як і жодних клопотань чи заяв. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, не клопотав про відкладення судового засідання у справі та не повідомив поважних причин своєї неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, доходить такого висновку. Суд встановив, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований 24 листопада 2021 року Сторожинецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис за № 194, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 листопада 2021 року. Позивачка і\~відповідач є\~батьками дітей,\~доньок: [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданим повторно\~13\~червня 2024\~року,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 13 червня 2024 року, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 13 червня 2024 року. Згідно із даними Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 690999 від 21.05.2025 [PERSON] та її діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог про розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із положеннями ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивачка, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, примирення між ними стало неможливим, втрачена основа подружніх відносин, що підтверджується мотивами викладеними в позовній заяві, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, не бажає примиритися та зберегти шлюб, а тому за відсутності обставин, що унеможливлюють розірвання шлюбу, доходить висновку що шлюб між сторонами слід розірвати. Суд не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, зважаючи на встановлені у справі обставини та категоричну позицію позивачки. Статтею 113 Сімейного кодексу України, передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд враховує таке. Згідно із ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11, ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів установлюється судом, виходячи з обставин кожної конкретної справи, та може бути визначений у частці від доходу або твердій грошовій сумі (ст.ст.183, 184 СК). Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183\~СК України,\~передбачено,\~що частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.2 ст. 183 СК України). Матеріалами справи у даному конкретному випадку підтверджено факт проживання дітей із матір`ю (позивачкою у справі), що не заперечено відповідачем. Суд враховує і те, що обов`язок утримання дітей лежить на обох батьків, а тому як мати, так і батько повинні нести витрати для забезпечення потреб дітей. Обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними тай чи є в них кошти, достатні для надання утримання, вказані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідач, як батько неповнолітніх дітей, зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття, розділяючи цей обов`язок з матір`ю, оскільки законодавча вимога передбачає обов`язок утримання дітей обома батьками. Визначаючи розмір аліментів в даному випадку, суд враховує факт проживання дітей із матір`ю та, відповідно, перебування їх на її утриманні; вік дітей; вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей; матеріальний стан позивачки; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим та працездатним, жодних обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів не вказав, доказів про наявність у нього на утримання інших дітей чи непрацездатних батьків не надав, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, а з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Саме такий розмір аліментів, на думку суду є розумним, справедливим та співмірним, а також буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, сприятиме їх повноцінному та всебічному розвитку на достатньому рівні. Згідно з ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 26.05.2025. Що стосується судових витрат у справі, то суд виходить із наступного. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - підлягають стягненню з відповідача на користь держави. У зв`язку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу, суд стягує із відповідача на користь позивачки, понесені нею витрати на оплату судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 18, 24, 56, 104-105, 110, 112-115, 141, 180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved