Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

В липні 2015 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 380/733/07-А від 18.06.2007 року у розмірі 34 330,6 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 08.06.2015 р. (21,0258 грн. за 1 долар США) у розмірі 721 828,57 грн, з яких: 18 190,00 дол. США, що еквівалентно 382 459,41 грн., - заборгованість за кредитом, 6 927,19 дол. США, що еквівалентно 145 649,77 грн., - заборгованість за відсотками, 6 509,64 дол. США, що еквівалентно 136 870,43 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 703,77 дол. США, що еквівалентно 56 848,96 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Позов мотивований тим, що 18 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та відповідачем був укладений Кредитний договір № 380/733/07-А. Відповідно до умов Кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 33 662 доларів США, зі сплатою 10,50 % річних з кінцевим терміном повернення до 17.06.2014 року, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Кредит надавався відповідачу на купівлю транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель Pajero SPORT 3.0, 2007 р. в., згідно з договором купівлі - продажу транспортного засобу №736 від 08.06.2007 року, укладеним з ТОВ «Автоград». Посилаючись на те, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, ПАТ "Укрсоцбанк" просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Провадження у справі відкрито ухвалою від 10.07.2015 р. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з [PERSON] користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.06.2007 р. у розмірі 34 330,60 доларів США, що еквівалентно 721 828 грн.57 коп. по курсу НБУ станом на 08.06.2015 р. (21,0258 грн. за 1 долар США) з яких: 18 190,00 дол. США, що еквівалентно 382 459,41 грн., - заборгованість за кредитом, 6 927,19 дол. США, що еквівалентно 145 649,77 грн.,- заборгованість за відсотками, 6 509,64 дол. США, що еквівалентно 136 870,43 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 703,77 дол. США, що еквівалентно 56 848,96 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків та судовий збір в розмірі 3 654,0 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.02.2020 р. замінено стягувача Акціонерне товариство «Урсоцбанк» на його правонаступника - Акціонерне товариств0 «Альфа-Банк» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 12.10.2015 р. у цивільній справі № 758/7564/15-ц за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.04.2021 р. заяву [PERSON] , інтереси якого представлені адвокатом Руденком ВА.Б., про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.07.2021 р. видано дублікат виконавчого документа: виконавчий лист №758/7564/15-ц від 04.12.2015 р., виданий Подільським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.06.2007 р. у розмірі 34 330,60 доларів США, що еквівалентно 721 828 грн.57 коп. по курсу НБУ станом на 08.06.2015 р. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2021 р. в порядку перегляду заочного рішення за заявою відповідача скасовано вищевказане заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 12 жовтня 2015 р. по цивільній справі № 758/7564/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з призначенням підготовчого засідання. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений за правилами загального позовного провадження. В жовтні 2021 р. представником відповідача - адвокатом Руденком В.Б. подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що станом на 08.06.2015 р. позивачем надано розрахунки вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості заборгованість за кредитним договором № 380/733/07-А від 18.06.2007 року у розмірі 34 330,6 доларів США, що еквівалентно 721 828,57 грн, по курсу НБУ станом на 08.06.2015 р. (21,0258 грн. за 1 долар США), з яких: 18 190,00 дол. США, що еквівалентно 382 459,41 грн., - заборгованість за кредитом, 6 927,19 дол. США, що еквівалентно 145 649,77 грн., - заборгованість за відсотками, 6 509,64 дол. США, що еквівалентно 136 870,43 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 2 703,77 дол. США, що еквівалентно 56 848,96 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (доповнення згідно із Законом № 1275-УП від 20.05.2014) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Зазначає, що відповідно до витягу з наказу військового комісара [INFO] (по особовому складу) від 20 червня 2014 року № 45 відповідно до мобілізаційної директиви Начальника Генерального штабу- Головнокомандувача Збройних сил України від 28.03.2014р. №322/976 старшина [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних сил України та направлений до в/ч [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Під час проходження військової служби [PERSON] приймав участь у бойових діях в період проведення Антитерористичної операції на Сході України, отримав 2 групу інвалідності. Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 27 лютого 2015 року №02/478/1 старшина [PERSON] в період з 31 серпня 2014 року по 15 жовтня 2014 року; з 02 листопада 2014 року по 26 грудня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її-проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 12 червня 2015 року старшина [PERSON] був звільнений в запас згідно до наказу Командувача оперативного командування « [INFO] » №15-к від 10.06.2015 р. Таким чином, позивачем неправомірно нарахована заборгованість відповідача [PERSON] за відсотками та протиправно застосовані штрафні санкції (пеня) за період з 20 червня 2014 року до 08 червня 2015 року (дата закінчення нарахувань відповідно до змісту позовної заяви). Вказує, що позивачем не направлялися відповідачу будь-які вимоги щодо зобов`язань останнього за вказаним кредитним договором (хоча в позовній заяві наголошено на їх «неодноразовості»), тому у зв`язку з призовом на військову службу у червні 2014 року відповідач не вважав себе зобов`язаним повідомляти про це банківську установу, враховуючи гостроту та особливість військової ситуації в країні в той час. Крім того, як вбачається з позовних матеріалів, позивачем зазначено, що останній платіж за договором відповідачем здійснювався 28.01.2011р. (сума платежу 0,82 дол.США). З огляду на вказану дату останнього платежу, з урахуванням положень пункту 4.4 Договору кредиту №380/733/07-А від 18.06.2007р., право вимоги виникло у позивача не пізніше лютого 2011 року. Конструкція зазначеного пункту 4.4 вказує, що це право вимоги виникло у позивача щодо всієї суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, звернення з позовом про стягнення заборгованості 02 липня 2015 року відбулось за межами строку позовної давності. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р. внесені зміни і доповнення у постанову Пленуму № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. В даній постанові зміни стосувались застосування строку позовної давності у кредитних правовідносинах, так зазначено, що положення п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», де вказано, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку вирішення спору. У зв`язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку статті 267 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Просив застосувати строк позовної давності, оскільки, останній платіж за договорам відповідачем здійснювався 28.01.2011 р. (сума платежу 0,82 дол. США). З огляду на вказану дату останнього платежу, з урахуванням положень пункту 4.4 кредитного договору № 380/733/07-А від 18.06.2007 року, право вимоги виникло у позивача не пізніше лютого 2011 р. Конструкція зазначеного пункту 4.4 вказує, що це право вимоги виникло у позивача щодо всієї суми заборгованості за кредитним договором. З огляду на встановлений статтею 2 договору кредиту № 380/733/07-А від 18.06.2007 року порядок повернення позичальником заборгованості за цим договором (строкової або простроченої)(пункт 2.3.5), а саме шляхом зарахування відповідних сум кредиту, процентів, неустойки, комісії тощо на окремі спеціальні рахунки, позивач не міг знати про припинення обслуговування відповідачем кредиту з моменту першого прострочення останнім відповідних платежів. Таким чином, звернення з позовом про стягнення заборгованості 02.07.2015 р. відбулося за межами строку позовної давності. В листопаді 2021 р. представником позивача подано письмові пояснення, в яких АТ «Альфа-Банк» заперечує проти доводів відповідача, та просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо твердження відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності, то позивач зазначає, що 18.06.2007 р. між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк» ) та [PERSON] укладено кредитний договір №380-733/07-А з кінцевим терміном повернення до 17.06.2014 року. З позовною заявою позивач звернувся в липні 2015 р., через один рік після закінчення терміну повернення, таким чином позивач звернувся в межах строку позовної давності. Щодо твердження відповідача про неправомірне нарахування процентів за кредитним договором, то Національний банк України листом від 02.09.2014р. № 18-112/48620 повідомив, що у листі Міноборони України від 21.08.2014 р. № 322/2/7142 надані роз`яснення щодо переліку документів, які підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби, що надаються позичальниками банків з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом. Листом Міноборони встановлено, що документом, який підтверджує призив проходження військової служби військовослужбовцем в особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно листа Міноборони початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Звертає увагу на те, що відповідачем за весь період проходження військової служби, а також після її закінчення не було здійснено жодних дій, щодо повідомлення позивача про проходження військової служби. Позивачу стало відомо про зазначену обставину лише після ознайомлення із відзивом на позовну заяву. Права та обов`язки кредитора та позичальника чітко встановлено кредитним договором № 380/733/07-А укладеним між позивачем та підповідачем 18.06.2007 року (надалі-Кредитний договір). Зважаючи на принцип свободи договору, Позивач та Відповідач дійшли згоди, що Кредитним договором у п.5.1. передбачено ряд Форс-мажорних обставин таких як, військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха та інші, які безпосередньо можуть вплинути на виконання сторонами свої зобов`язань, Пунктом 5.3. Кредитного договору встановлено, що сторона зобов`язана повідомити іншу Сторону про настання та припинення дії Обставин форс мажору наданням підтвердження компетентного органу, протягом трьох робочих днів від дати їх настання або припинення. Недотримання строків повідомлення про настання Обставин форс мажору позбавляє Сторону права посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності. У постанові № 753/5043/19 від 20 січня 2021 року Верховний суд зазначив наступну правову позицію: діяння (дія або бездіяльність) як правопорушення є активним (чи пасивним), усвідомленим, вольовим, винним (у формі наміру і необережності) заподіянням шкоди, що має наслідком юридичну відповідальність. Бездіяльність - певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно із законодавством України. Відповідач, знаючи про наявність не виконаного зобов`язання перед кредитором, з метою уникнення відповідальності за невиконання обов`язків за Кредитним договором, шляхом навмисної бездіяльності не ставив до відому кредитора про проходження військової служби. Зважаючи на п. 5.3. Кредитного договору, відповідач позбавляється права посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності у зв`язку із не повідомленням позивача про проходження та припинення військової служби. Отже, із зазначеного вище можна зробити висновок, що відповідач навмисними діями не ставив до відома позивача про проходження військової служби з метою уникнення виконаного зобов`язання перед кредитором за укладеним договором, та згідно 5.3. Кредитного договору, позбавляється права посилатися на такі обставин, як на підставу звільнення від відповідальності у зв`язку із не повідомленням позивача про проходження та припинення військової служби. Ухвалою від 15.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 13.07.2023 р. замінено назву з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». В листопаді 2023 р. відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності, оскільки відповідач здійснив платіж за кредитом 01.03.2011 р., тож, починаючи з 01.04.2011 позивач міг знати про порушення свого права і про особу, яка таке порушила право. За таких обставин, 01.04.2014 р. спливли строки позовної давності для пред`явлення позову. Таким чином, вважає, що звернення з позовом про стягнення заборгованості 02.07.2015 р. відбулося за межами строку позовної давності. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснення надав аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що ПАТ "Укрсоцбанк" є повним правонаступником АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк". Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку "Укрсоцбанк" та відповідачем був укладений Кредитний договір № 380/733/07-А. Відповідно до п. 1.1 даного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 33 662 дол. США, зі сплатою 10,50 % процентів річних, згідно з умовами п. 2.5 цього Договору, та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний у пп. 1.1. ст. 1 Договору, з кінцевим терміном повернення до 17.06.2014 року, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором, а відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених Кредитним договором. Кредит надавався відповідачу на купівлю транспортного засобу марки MITSUBISHI, модель Pajero SPORT 3.0, 2007 р. в., згідно з договором купівлі - продажу транспортного засобу №736 від 08.06.2007 року, укладеним з ТОВ «Автоград». Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином станом на 08.06.2015 р. утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 34 330,60 доларів США, з яких: - 18 190,00 дол. США, що еквівалентно 382 459,41 грн., - заборгованість за кредитом; - 6 927,19 дол. США, що еквівалентно 145 649,77 грн., - заборгованість за відсотками; - 6 509,64 дол. США, що еквівалентно 136 870,43 грн., - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; - 2 703,77 дол. США, що еквівалентно 56 848,96 грн., - пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Банк має права на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті за умови отримання банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Згідно ст. 257 ЦП України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Початок перебігу строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором відповідно до ст.261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-116цс13. Він зауважив, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Як вбачається з наданих документів, останні платіж за договором відповідачем здійснювався 01.03.2011 р. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р. внесені зміни і доповнення у постанову Пленуму № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. В даній постанові зміни стосувались застосування строку позовної давності у кредитних правовідносинах, так зазначено, що положення п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», де вказано, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, стосується позасудового порядку вирішення спору. У зв`язку з цим для застосування строку позовної давності у судовому порядку необхідна заява відповідача про застосування строку позовної давності в порядку ст.267 ЦК України. Відповідно до ст.267 ч.3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Основи застосування позовної давності передбачені главою 19 ЦК України. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства». Як вбачається, 18.06.2007 р. між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Адьфа-банк» ) та [PERSON] укладено кредитний договір №380-733/07-А з кінцевим терміном повернення до 17.06.2014 року, позивач звернувся в липні 2015 р., через один рік після закінчення терміну повернення, таким чином позивач звернувся в межах строку позовної давності. Крім того, згідно витягу зі статуту АТ «Сенс Банк», затвердженого НБУ 12.09.2022 р. АТ «Сенс Банк» є повним правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк». Крім того, Національний банк України листом від 02.09.2014р. № 18-112/48620 повідомив, що у листі Міноборони України від 21.08.2014 р. № 322/2/7142 надані роз`яснення щодо переліку документів, які підтверджують призов під час мобілізації та проходження військової служби, що надаються позичальниками банків з метою звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом. Листом Міноборони встановлено, що документом, який підтверджує призив проходження військової служби військовослужбовцем в особливий період, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних, є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно листа Міноборони початком військової служби військовозобов`язаних є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачем за весь період проходження військової служби, а також після її закінчення не було здійснено жодних дій, щодо повідомлення позивача про проходження військової служби. Права та обов`язки кредитора та позичальника чітко встановлено кредитним договором № 380/733/07-А укладеним між позивачем та відповідачем 18.06.2007 року (надалі-Кредитний договір). Кредитним договором у п.5.1. передбачено ряд Форс-мажорних обставин таких як, військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха та інші, які безпосередньо можуть вплинути на виконання сторонами свої зобов`язань, Пунктом 5.3. Кредитного договору встановлено, що сторона зобов`язана повідомити іншу Сторону про настання та припинення дії Обставин форс мажору наданням підтвердження компетентного органу, протягом трьох робочих днів від дати їх настання або припинення. Недотримання строків повідомлення про настання Обставин форс мажору позбавляє Сторону права посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності. У постанові № 753/5043/19 від 20 січня 2021 року Верховний суд зазначив наступну правову позицію: діяння (дія або бездіяльність) як правопорушення є активним (чи пасивним), усвідомленим, вольовим, винним (у формі наміру і необережності) заподіянням шкоди, що має наслідком юридичну відповідальність. Бездіяльність - певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно із законодавством України. Таким чином, відповідач, знаючи про наявність не виконаного зобов`язання перед кредитором, не ставив до відому кредитора про проходження військової служби. Зважаючи на п. 5.3. Кредитного договору, відповідач позбавляється права посилатися на такі обставини як підставу звільнення від відповідальності у зв`язку із не повідомленням позивача про проходження та припинення військової служби. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідачем не спростовано під час судового розгляду наявну в нього заборгованість та її розмір. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що заявлена сума позовних вимог підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 654,0 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 509, 525,526, 611, 626,628, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved