Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

13 червня 2024 року [PERSON] за допомогою поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою до Краматорської міської ради Донецької області, треті особи: [PERSON] , Перша Краматорська державна нотаріальна контора, Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за законом та припинення речових прав на майно. 02 липня 2024 року вищевказана цивільна справа була зареєстрована канцелярією суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження судді Васюченка О.Г.. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 21 листопада 2024 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву без зміни підстав та мотивів подачі позову. В обґрунтування позовних вимог, в тому числі уточнених, позивачем зазначено, що він являється рідним сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Батько позивача, [PERSON] , перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (на той час прізвище жінки було [PERSON] ) в період з 18.04.2006 року по 05.11.2013 року, даний факт був абсолютно встановлений та підтверджений в ході судового розгляду справи №234/17030/18, що розглядалась Краматорським міським судом Донецької області. У офіційно зареєстрованому шлюбі батько позивача, спільно, на той час з дружиною [PERSON] , придбали 11 жовтня 2012 року квартиру [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 11.10.2012 року, посвідченому державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-5254, однак право власності було зареєстровано на [PERSON] , як дружину. Після придбання квартири батько позивача розлучився із [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу. [INFO] батько позивача передчасно помер, і після його смерті відкрилася спадщина. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Першої краматорської державної нотаріальної контори, і на частину спадкового майна після смерті батька він безперешкодно отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а частину батькового спадкового майна, а саме частину спірної квартири [ADDRESS] , яку батько придбав разом із [PERSON] , він не зміг отримати, оскільки 07.09.2017 року нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О. мені було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири у зв`язку із ненаданням правовстановлюючих документів, що підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно. Після того як йому було відмовлено нотаріусом у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] , з метою захисту свого порушеного права він звернувся у 2016 році до Краматорського міського суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, і Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.09.2017 року позовну заяву було задоволено повністю, та визнано за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на частину квартири [ADDRESS] . В подальшому, отримавши копію заочного рішення суду, що набрало законної сили, в жовтні місяці 2017 року позивач зареєстрував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на частку квартии на підставі заочного рішення суду, що на час державної реєстрації набрало законної сили та не було скасовано. В подальшому, ні про що не здогадуючись, в грудні місяці, а саме 15.12.2017 року подарував належну йому частину квартири своїй рідній матері [PERSON] , а про те, що заочне рішення суду, яке стало підставою для державної реєстрації за ним права власності, на момент укладання правочину дарування було скасовано він не знав, а дізнався згодом, пізніше, коли в 2018 році [PERSON] подала на нього до суду, та почала судитися за спірну квартиру, намагаючись довести, що вказана квартира придбана нею, будучи з батьком у шлюбі, але виключно на її особисті приватні кошти. Через численні судові спори, які тривали між позивачем та третіми особами у справі, а саме [PERSON] та [PERSON] , згодом згідно Постанови ВС у складі КЦС від 06.10.2021 року у справі №234/17030/18 Верховний суд констатував, що спірна квартира являється спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними (презумпція спільності права власності подружжя), і саме тому ВС переглядаючи цю справу погодився з апеляційним судом, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання квартири її особистою приватною власністю відсутні. Тобто за висновками, зробленими касаційним судом, спірна квартира була спільною сумісною власністю [PERSON] та покійного батька [PERSON] , і після його смерті частина даної квартири стала спадковим майном. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, йому було відмовлено у задоволенні позову, тільки з тієї підстави, що через непрофесіоналізм його представника, ним було обрано неналежний спосіб захисту, та пред`явлено позов до неналежних відповідачів. Як зазначив Верховний суд, відповідно до наданих судових рішень, «……..У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Суди не встановили, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] ; а спір виник стосовно спадкування після смерті [PERSON] . Позов [PERSON] пред`явлено до [PERSON] , [PERSON] , які є неналежними відповідачами. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування внаслідок пред`явлення позову до неналежних відповідач». Вказаний факт абсолютно встановлений та підтверджується постановою ВС у складі КЦС від 06.10.2021 року у справі №234/17030/18, а отже не потребує додаткового доведення, на думку позивача. На підставі вищевикладеного просить суд визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , на частку квартири під [ADDRESS] , з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, подальшою державною реєстрацією, з одночасним припиненням речових прав іншої особи - [PERSON] , номер відомостей про речове право: 23963157. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача надала до канцелярії суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Краматорської міської ради Донецької області через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без представника Краматорської міської ради, просив винести рішення за даною справою на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] , адвокат Снєжко А.Г., подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без участі третьої особи [PERSON] та її представника. Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, просив вирішити спір згідно вимог діючого законодавства. Третя особа, [PERSON] надала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що з позовними вимогами ознайомлена, не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи, без самостійних вимог Першої краматорської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», що набрав чинності 25 квітня 2025 року, визначено змінити найменування Дніпропетровського районний суд Дніпропетровської області на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області. Також визначено, що зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду". Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] отримав у Першій Краматорській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого, що було за ним зареєстровано правом власності на час смерті (а.с. 12). 11 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] придбали спільно квартиру [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу від 11.10.2012 року, посвідченому державним нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-5254 (а.с. 15) Відповідно до Постанови ВС у складі КЦС від 06.10.2021 року у справі №234/17030/18 Верховний суд визначив, що квартира [ADDRESS] , являється спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними (презумпція спільності права власності подружжя). Згідно листа Першої Краматорської державної нотаріальної контори вих.№2906/02-14 від 22 серпня 2017 року після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило. Суди не встановили, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] (постанова ВС у складі КЦС від 06.10.2021 року у справі №234/17030/18). Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За вимогами статті 1217 ЦК України : спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Стаття 1258 ЦК України. Черговість спадкування за законом 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261. Перша черга спадкоємців за законом 1. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved