Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

ТОВ «ФК «ЕЙС» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором кредитної лінії №140070 від 13.05.2024 в розмірі 12\~667,10грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 13.05.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою було укладено кредитний договір №140070 в електронній формі, на підставі якого відповідачка отримала кредит в розмірі 6\~945грн. Внаслідок порушення відповідачкою умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 12\~667,10грн. 10.10.2024 між позивачем та ТОВ «ФК «Кредіплюс» було укладено договір факторингу, на підставі якого право вимоги до відповідачки перейшло до позивача. Оскільки відповідачка не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідачки заперечень проти позову не надходило. 30.04.2025 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача 30.04.2025 судом постановлено ухвалу, якою зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду наступну інформацію: 1) чи емітувалась на ім`я [PERSON] платіжна картка /маска-картки № [NUMBER] / чи будь-яка інша платіжна картка?; 2) інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період 13.05.202418.05.2024 у сумі 5\~000,40грн. (безготівкове зарахування згідно транзакції №1407608939 від 13.05.2024); 3) інформацію чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] ; 4) у разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період 13.05.2024 18.05.2024 в сумі 5\~000,40грн., надати суду первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію; 5) інформацію про повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] , на який зараховано кошти. На виконання відповідної ухвали 27.05.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла запитувана судом інформація. Сторони в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини неявки. Натомість в позовній заяві позивачем викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідачка про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість всі судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 27.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 13.05.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір про споживчий кредит №140070 (далі Договір кредиту), який підписаний відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора /а.с. 32-35/. Згідно умов вищевказаного договору позичальнику надається кредит в сумі 6\~945грн. строком на 70 днів, тобто до 22.07.2024, на умовах його повернення зі сплатою відсотків за ставкою в розмірі 586% річних за кожен день користування кредитними коштами. Відповідно до Додатку до Договору кредиту сторонами договору визначений графік платежів, в якому визначено порядок повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, який узгоджується з умовами Договору кредиту, викладеними у п. 2.2.1, 2.3-2.6.1 /а.с. 35/. Таким графіком передбачено, що загальна вартість кредиту складає 14\~215,70грн., яка складається з наступних сум: 6945грн. тіло кредиту; 5\~321грн. проценти за користування кредитом; 1949,60грн. комісійні платежі за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості. Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту, який є додатком до Договору кредиту /а.с. 36-37/. Відповідно до картки обліку виконання Договором кредиту станом на 22.07.2024 за відповідачкою обчислювалась заборгованість в розмірі 12\~667,10грн., яка складається з наступного: 6\~945грн. тіло кредиту; 5\~321,10грн. проценти за користування кредитом; 401грн. комісія за обслуговування кредитної заборгованості. /а.с.39/ 10.10.2024 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) був укладений Договір факторингу №10102024 (далі Договір факторингу) згідно умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, які були укладені ТОВ «ФК «Кредіплюс» з боржниками-фізичними особами /а.с. 41-43/. Того ж дня, 10.10.2024, сторони Договору факторингу склали акт приймання-передачі реєстру №1, відповідно до якого позивач прийняв реєстр боржників і набув право грошової вимоги до переліку боржників, до складу яких входять і вимоги до [PERSON] , що ґрунтуються на умовах Договору кредиту, в загальній сумі 12\~667,10грн., з яких 6\~945грн. - заборгованість за основним боргом, 5\~321,10грн. - заборгованість за відсотками, 401грн. заборгованість по комісії /а.с. 46-47/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту в добровільному порядку, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачкою було укладено Договір кредиту в електронній формі, який підписаний відповідачкою з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На підставі такого договору відповідачкою було отримано у кредит грошові кошти в сумі 6\~945грн., які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. При цьому, судом встановлено, що за рахунок кредитних коштів відповідачкою було виконано лише її зобов`язання зі сплати одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 1944,60грн., а інша частина кредитних коштів (5\~000,40грн.) була зарахована на банківський рахунок відповідачки у АТ КБ «ПриватБанк» (платіжна картка [NUMBER] ). Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і вона користувалась кредитними коштами. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 22.07.2024 (останній день строку кредитування) за нею обчислювалась заборгованість за Договором кредиту в загальному розмірі 12\~667,10грн., з яких 6\~945грн. тіло кредиту, 5321,10грн. проценти за користування кредитом, 401грн. комісійні платежі за обслуговування кредитної заборгованості, які нараховані відповідно до п. 2.4 Договору кредиту. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернула в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2422,40грн. /а.с. 1/ та витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а відтак на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки всі витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40грн., враховуючи що такі витрати підтверджені відповідною платіжною інструкцією /а.с. 1/. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 з додатком №1 «Протокол погодження вартості послуг»; додаткова угода №4 від 04.02.2025 до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-1 від 04.02.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025; довіреність ТОВ «ФК «ЕЙС» від 04.12.2024 на представництво інтересів такої юридичної особи адвокатом Тараненком А.І. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідачки витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7\~000грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved