Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі по тексту - АТ «ПУМБ») звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що між банком та відповідачем було укладено кредитні договори, а саме: 27.08.2018 року було укладено кредитний договір № 1001112771001, за яким позичальнику видано кредит в сумі 26 800,00 грн.; 03.04.2019 року було укладено кредитний договір № 1001282232501, за яким позичальнику видано кредит в сумі 18 000,00 грн.; 03.12.2019 року було укладено кредитний договір № 3001473105501, за яким позичальнику видано кредит в сумі 4770,87 грн. Як зазначає позивач, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, в зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.09.2024 склала: 1) по кредитному договору від 27.08.2018 року № 1001112771001 - 30 901,32 грн., з яких: 14 751,87 грн. - заборгованість за кредитом; 6,18 грн. - заборгованість процентами; 16 143,27 грн. - заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 03.04.2019 року № 1001282232501- 25 391,01 грн., з яких: 13 986,73 грн. - заборгованість за кредитом; 5,96 грн. - заборгованість процентами; 11 398,32 грн. - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 03.12.2019 року № 3001473105501- 2776,58 грн., з яких: 2771,11 грн. - заборгованість за кредитом; 0,86 грн. - заборгованість процентами; 4,61 грн. - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.09.2024 складає 59 068,91 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 59 068,91 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Таран Н.Г. від 19.11.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 року, справа за єдиним унікальним номером 754/15994/24, номер провадження 2/754/7256/24, передана судді Скрипці О.І. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 11.12.2024 року прийнято справу до провадження та призначено судовий розгляд. 13.01.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач зазначає про те, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем її родини вона не мала можливості сплачувати заборгованість після 17.08.2020 року, а також вказує на неправомірність вимог банку в частині стягнення комісії за кредитним договором, в зв`язку із чим просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. В судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала в повному обсязі, а саме просила звільнити її від виплати комісії, оскільки ці вимоги вона не визнає, а також просила розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів з урахуванням наданих сторонами письмових пояснень та доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 27.08.2018 року між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1001112771001, за яким позичальнику видано кредит в сумі 26 800,00 грн. Крім того, 03.04.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 1001282232501, за яким позичальнику видано кредит в сумі 18 000,00 грн. Також, 03.12.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір № 3001473105501, за яким позичальнику видано кредит в сумі 4770,87 грн. Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання і надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з особових рахунків відповідача. Однак, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором і допустила заборгованість з повернення кредиту та процентів. Станом станом на 09.09.2024 відповідач має заборгованість в загальному розмірі 59 068,91 грн., що складається з: 1) по кредитному договору від 27.08.2018 року № 1001112771001 - 30 901,32 грн., з яких: 14 751,87 грн. - заборгованість за кредитом; 6,18 грн. - заборгованість процентами; 16 143,27 грн. - заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 03.04.2019 року № 1001282232501- 25 391,01 грн., з яких: 13 986,73 грн. - заборгованість за кредитом; 5,96 грн. - заборгованість процентами; 11 398,32 грн. - заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 03.12.2019 року № 3001473105501- 2776,58 грн., з яких: 2771,11 грн. - заборгованість за кредитом; 0,86 грн. - заборгованість процентами; 4,61 грн. - заборгованість за комісією. 09.09.2024 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за вказаними кредитними договорами, однак добровільно заборгованість відповідачем не погашена. Відповідно до ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, а також враховуючи те, що відповідачем фактично визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитними договорами в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, а саме: 1) по кредитному договору від 27.08.2018 року № 1001112771001: 14 751,87 грн. - заборгованість за кредитом; 6,18 грн. - заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 03.04.2019 року № 1001282232501: 13 986,73 грн. - заборгованість за кредитом; 5,96 грн. - заборгованість процентами; 3) по кредитному договору від 03.12.2019 року № 3001473105501: 2771,11 грн. - заборгованість за кредитом; 0,86 грн. - заборгованість процентами. Загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами за трьома вказаними договорами становить 31 522,71 грн. З урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. Стосовно нарахованої і заявленої до стягнення банком комісії суд дійшов наступного висновку. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Частина 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і надалі - в редакції на дату укладення між сторонами кредитних договорів) передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, ураховуючи такі законодавчі приписи, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). В пунктах 4 згаданих заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаних [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% та 3,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредитів, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, оскільки було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, тому суд дійшов висновку, що положення пунктів 3-х кредитних договорів, укладених між АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] , щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Також, суд встановив, що в укладеному сторонами кредитному договорі не передбачено переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які встановлена така щомісячна комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності стягнення з відповідача передбаченої умовами договору комісії за обслуговування кредиту, оскільки з тексту позовної заяви та доданих до неї документів взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку із цим, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії за кредитними договорами задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідженими у справі доказами повно та об`єктивно доведено наявність у відповідача перед позивачем кредитної заборгованості за тілом кредиту та відсотками в загальній сумі 31 522,71 грн. (14 751,87 грн. + 6,18 грн. + 13 986,73 грн. + 5,96 грн. + 2771,11 грн. + 0,86 грн.) та безпідставність заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по комісії. Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1292,74 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial