Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

26 липня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] солідарно на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2006 року№ 08/09/2006/840-К457 у сумі 186853,15 грн., з яких 3% річних 43836,42 грн., інфляційні витрати 143016,73 грн., а також судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра») 18 вересня 2006 року укладено кредитний договір № 08/09/2006/840-К457 на підставі якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 60000,00 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами. У зв`язку з невиконанням відповідачами зобов`язань за вказаним кредитним договором виникла заборгованість. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 липня 2027 року у справі № 2-422/07 з відповідачів стягнуто у солідарному порядку на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору у сумі 303208,11 грн. 02 грудня 2021 року Жовтневим районним судом Миколаївської області у справі 2-422/07 постановлено ухвалу про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП». 11 липня 2022 року Жовтневим районним судом Миколаївської області постановлено ухвалу у справі 2-422/07 (провадження №6/477/22/22) про поновлення строку та видачу дублікатів виконавчих листів щодо боржників [PERSON] , [PERSON] . Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 липня 2007 року відповідачами не виконано, жодних дій щодо погашення заборгованості [PERSON] та [PERSON] не вчиняли. Так як, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, позивач просить стягнути з відповідачів 3 % річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 186853,15 грн., за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року 43836,42 грн. Крім цього, зазначив, що оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01 травня 2017 року, враховуючи зміни до ЦК України, які ведені в дію на підставі Закону України від 02 квітня 2020 року №540-ІХ та Закону України від 17 березня 2020 року №2120-ІХ, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02 квітня 2020 року була продовжена та станом на дату звернення до суду з позовом не пропущена. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи. Відзив відповідачами не подано. 09 вересня 2024 року після досудової підготовки судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку загального позовного провадження. 23 грудня 2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 18\~вересня 2006\~року між\~ [PERSON] \~та відкритим\~акціонерним товариством\~комерційний банк\~«Надра» був\~укладений кредитний\~договір №\~08/09/2006/840-К457, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у сумі 60000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором (а.с. 6-7). Того ж дня, між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» з метою забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе зобов`язання, що витікають з Кредитного договору № 08/09/2006/ 840-К457 від 18 вересня 2006 року. Відповідає перед Банком всім своїм майном, яке йому належить на праві власності та грошовими коштами (а.с. 8). Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, виникла заборгованість. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 липня 2007 року у справі № 2-422/07 (провадження №6/477/84/21) стягнуто у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 08/09/2006/ 840-К457 від 18 вересня 2006 року на загальну суму 303208,11 грн., а також судовий збір. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язаних вимог первісного кредитора. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладання договору між первісним кредитором та новим кредитором. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 липня 2007 року у справі №2-422/07(провадження №6/477/84/21) з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», про що 02 грудня 2021 року Жовтневим районним судом Миколаївської області винесено відповідну ухвалу (а.с. 11-12). Тобто до ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» перейшло право вимоги за вказаним Кредитним договором. 11 липня 2022 року Жовтневим районним судом Миколаївської області постановлена ухвала про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі №2-422/07, поновлено ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» строк подання до виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь Товариства заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2006 року № 08/09/2006/ 840-К457 у сумі 303208,11 грн. (а.с. 13-14). Аналогічна ухвала постановлена Жовтневим районним судом Миколаївської області 11 липня 2022 року про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі №2-422/07 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2006 року № 08/09/2006/ 840-К457 у сумі 303208,11 грн (а.с. 15-16). З урахуванням викладеного ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» є належним позивачем у справі. Відповідно до наданого ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року - період прострочення 1760 днів, а сума 303208,11 грн.- становить 186853,15\~грн.,\~з яких\~3%\~річних \~43836,42\~грн.,\~інфляційні витрати\~ 143016,73\~грн. Справа розглядається за поданими Банком доказами. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу. А також зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться зокрема у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від такої позиції. Згідно з частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статі 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Також, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, закон не\~пов`язує\~припинення поруки\~з прийняттям\~судом рішення\~про стягнення\~з боржника\~або поручителя\~боргу за\~зобов`язанням,\~забезпеченим порукою. У постанові від 26 січня 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що «наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду\~про стягнення\~заборгованості, у\~тому числі\~з поручителя,\~не змінює\~змісту у\~відповідного правовідношення\~-\~характер та\~обсяг прав\~і обов`язків\~сторін залишаються\~незмінними,\~додається лише\~ознака безпосередньої\~можливості примусового\~виконання.До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання\~продовжує існувати.Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє а ні кредитного договору, а ні відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення Виходячи з вищевказаного, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, справа №910/3077/20) Позивачем нараховані інфляційні витрати за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року,\~у сумі\~143016,73\~грн.\~(303208,11\~грн.\~х 1.47167845\~ 303208,11).\~А також\~3%\~річних з\~01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року: 303208,11 грн. х 3% х 1760:366: 100 = 43836,42 грн. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відповідно до положень ст. 625 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 43836,42 грн. та інфляційні витрати - 143016,73 грн., нараховані на суму боргу 186853,15 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1514,00 грн. з кожного. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем разом із заявою про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу надано копію договору про надання правової допомоги №02/01-24 від 02 січня 2024 року, укладеного з адвокатським бюро «Юлії Чміль», акт про надання правничої допомоги від 07 серпня 2024 року, а саме ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення із судовою практикою та визначення перспективи у справі (3 год) - 4500,00 грн., складання позовної заяви, у тому числі формування пакету документів для подання позовної заяви з додатками для суду - 4000,00 грн., ордер виданий адвокатським бюро адвокату Чміль Ю.В. від 15 квітня 2024 року для надання правової допомоги за договором з ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП». Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Враховуючи викладене, стягненню підлягають документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн.

Outcome: approved