Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

14.03.2025 представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» в особі директора Ярослава СЕРДІЙЧУК через систему "Електронний суд", звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4144581 від 28.12.2021 в сумі 22109,60 грн., також просила стягнути понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказує, що 28.12.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір № 4144581. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.\~641,\~644 ЦК України\~на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. 26.07.2024 року було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТзОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4144581. Таким чином, ТзОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4144581. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Так загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №4144581 від 28.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 22109 грн. 60 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту)\~7760 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги\~12749 грн. 60 коп. заборгованість за комісіями 1600 грн. 00 коп. Представник позивача просив про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує В судові засідання 07.05.2025 та 09.06.2025 відповідач не з`явився. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення, направлені на його адресу, повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву від [PERSON] на адресу суду не надходило. У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 28.12.2021\~ [PERSON] \~створив Анкету-заяву\~на кредит\~№4144581 (а.с.23) в якій вказав суму кредиту - 8000,00 грн,, на строк 30 днів, з сумою до повернення 13200,00 грн з яких 3600,00 грн. відсотки. Також було визначено одноразову комісію - 1600,00 грн, тобто одноразово 20% від суми кредиту. Процес оформлення та розгляду заяви №4144581 детально відображений (а.с.23-24) 28.12.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4144581 (а.с. 11-19). Згідно договору сторони погодили умови: - сума кредиту 8000 грн. 00 коп; проценти за користування кредитом- 3600 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк 60 днів; Відповідно до п. 1.3 кредитного договору Кредит надається строком на 30 днів. Згідно п. 1.4 Договору датою погашення кредиту є 27.01.2022 року. В графіку платежів погоджено, що відповідач має до 28.01.2022 сплатити 8000,00 гривень кредиту та 3600,00 грн відсотків за користування кредитними коштами, що сумарно становить 13200,00 грн (а.с.20) Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора F10493 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача + [NUMBER] , про що свідчить розділ 6 Договору, а також довідка про ідентифікацію (а.с.34). Аналогічні умови кредитування містить і паспорт споживчого кредиту № 4144581 (а.с.21-22) Згідно довідки виданої ТОВ «ФК «Елаєнс» - ТОВ «МІЛОАН» від 10.01.2025 року, вказується, що 28.12.2021 на картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 8000,00 грн (а.с.35). На виконання вимог ухвали суду від 07.05.2025 про витребовування доказів, АТ "Універсал Банк" 09.06.2025 надав відомості, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] Банком було емітовано картку № [NUMBER] ( фінансовий номер телефону до якої [NUMBER] ). Також Банк надав виписку про рух коштів по банківській карті № [NUMBER] емітованій на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період 28.12.2021 по 28.01.2022. Згідно якої вбачається що на рахунок відповідача 28.12.2021 о 12:49:50 надійшли кошти в сумі 8000,00 грн. 26.07.2024 року було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТзОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4144581. Таким чином, ТзОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4144581 (а.с.39-44). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22109 грн. 60 коп., з яких: 8000 грн. 00 коп.-сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~749 грн. 60 коп.сума заборгованостіза відсотками;\~(а.с. 52-54). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору\~(а.с. 49). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №4144581 від 28.12.2021 року стверджується, що станом на 15.02.2025 року заборгованість не погашена та складає 22\~109 грн. 60 коп.\~(а.с. 38). Таким чином суд встановив, що між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України Розглянувши справу в межах позовних вимог суд прийшов наступного. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 28.12.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4144581 (а.с. 11-19). Згідно договору сторони погодили умови: - сума кредиту 8000 грн. 00 коп; проценти за користування кредитом- 3600 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строк 60 днів; Відповідно до п. 1.3 кредитного договору Кредит надається строком на 30 днів. Згідно п. 1.4 Договору датою погашення кредиту є 27.01.2022 року. В графіку платежів погоджено, що відповідач має до 28.01.2022 сплатити 8000,00 гривень кредиту та 3600,00 грн відсотків за користування кредитними коштами, що сумарно становить 13200,00 грн (а.с.20) Аналогічні умови кредитування містить і паспорт споживчого кредиту № 414458. Кредитний договір та графік платежів підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора F10493 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача + [NUMBER] , про що свідчить розділ 6 Договору, а також довідка про ідентифікацію (а.с.34). \~ \~ \~ \~Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без\~здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, вважає, що договір про споживчий кредит № 414458. від 28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно довідки виданої ТОВ «ФК «Елаєнс» - ТОВ «МІЛОАН» від 10.01.2025 року, вказується, що 28.12.2021 на картку № [NUMBER] було перераховано кошти в сумі 8000,00 грн (а.с.35). На виконання вимог ухвали суду АТ "Універсал Банк" надав відомості, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] Банком було емітовано картку № [NUMBER] ( фінансовий номер телефону до якої [NUMBER] ) саме за таким номером телефону [PERSON] був ідентифікований ТОВ "МІЛОАН" (а.с.34). Також Банк надав виписку про рух коштів по банківській карті № [NUMBER] емітованій на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період 28.12.2021 по 28.01.2022. Згідно якої вбачається що на рахунок відповідача 28.12.2021 о 12:49:50 надійшли кошти в сумі 8000,00 грн Отже, представник позивача надав належні та допустимі докази, серед яких і первинні документи (виписка банку) з яких слідує, що ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало [PERSON] - 8000,00 грн в кредит. За розрахунком заборгованості (а.с.36) 26.01.2022 року [PERSON] сплатив 508,00 грн відсотків та 240,00 грн тіла кредиту, а також 240,00 грн комісії за управління та обслуговування кредиту. Таким чином відповідач станом на 28.01.2022 мав заборгованість по кредиту в сумі 7760,00 грн (8000,00 грн - 240,00 грн=7760,00 грн) та 3088,40 грн за відсотками. Розрахунок відсотків. За 29 днів користування кредитом в сумі 8000,00 грн нараховано 3480,00 грн з розрахунку 1,5% від суми кредиту за 1 день користування, що становить 120,00 грн (8000,00 грн х 1,5 % х 29 днів=3480,00 грн) що відповідає умовам договору п.1.5.2. Оскільки 26.01.2022 відповідач сплатив 240,00 грн кредиту, він зменшився до 7760,00 грн то відповідачу за 1 день нараховано 116,40 грн. (7760,00 грн х 1,5% х 1 день), що відповідає умовам п.1.5.2. Договору Нарахування за 28,29,30 січня 2022 року в сумі по 116,40 грн за день відповідає п.1.5.2 та 2.3.1.1 Договору та становить 349,20 грн. В подальшому з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування здійснено відповідно до п.1.5.3 договору якого не існує (а.с.36-37). Отже суд вважає, що відповідач мав заборгованість перед ТОВ "МІЛОАН" в сумі 7760,00 грн за кредитом та 3437,60 грн за відсотками (3480,00 грн + 116,40 грн +349,20 грн=3945,60 грн - 508,00 грн, що сплачені 26.01.2022=3437,60 грн) Щодо комісії 1600,00 грн. Умовами договору про споживчий кредит№4144581 від 28.12.2021 передбачено, що комісія становить 1600,00 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1) 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до\~\~тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання\~\~ кредиту, а також подальше\~\~витребування нарахованої комісії\~\~позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким,\~\~що відповідає вимогам діючого законодавства. Матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] сплатив 1600,00 грн комісії, як те передбачалося кредитним договором №4144581 від 28.12.2021, отже він мав заборгованість перед ТОВ "МІОАН" . За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України). 26.07.2024 року було укладено договір №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТзОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4144581. Таким чином, ТзОВ «Факторинг партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №4144581 (а.с.39-44). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №26-07/2024 від 26.07.2024 року ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22109 грн. 60 коп., з яких: 8000 грн. 00 коп.-сума заборгованості за основною сумою боргу; 12\~749 грн. 60 коп.сума заборгованостіза відсотками;\~(а.с. 52-54). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору\~(а.с. 49). Оскільки суду доведено лише, що [PERSON] мав заборгованість перед ТОВ "МІЛОАН" в сумі 12797,60 грн., з яких: -7760,00 грн заборгованість за кредитом; -3437,60 грн заборгованість за відсотками; - 1600,00 грн заборгованість за комісією то відповідно і до ТОВ «Факторинг партнерс» мало перейти право вимоги саме за такою сумою в силу приписів ст.512,514 ЦК України. Отже, суд приймає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 12797,60 гривень. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при звернення до суду сплатив 2422,40 грн судового збору (а.с.10), які зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.86) Оскільки позов задоволено частково то з відповідача слід стягнути на користь позивача 1402,15 грн судового збору ( 12797,60 грн : 22109,60 грн х 2422,40 грн=1402,15 грн) Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно до п.2 ч.2\~ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Відповідно до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,за клопотанняміншої сторони,зменшити розмірвитрат направничу допомогу,які підлягаютьрозподілу міжсторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шостастатті 137 ЦПК України). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьоїстатті 141 ЦПК Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмоюстатті 141 ЦПК Українивстановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача стверджує, що витрати на правничу допомогу в даній справі склали 9000 гривень. На підтвердження представник надав договор про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 укладений між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та Адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" (а.с.66-68). За умовами п.4.1 вказаного договору вартість послуг узгоджується сторонами в заявці на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до цього Договору. Проте до позовної заяви не додано заявки на надання юридичної допомоги, додано лише прайс лист (а.с.69-70), що в свою чергу не підтверджує, що взагалі мали витрати на правничу допомогу у цій конкретній справі №296/2733/25 за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» в особі директора Ярослави СЕРДІЙЧУК до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4144581 від 28.12.2021 З огляду на викладене суд відмовляє у стягненні витрат на правничу допомогу у справі №296/2733/25

Outcome: partial