Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі за текстом - позивач) звернулась звернувся звернулось до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] (надалі за текстом разом поіменовані - співвідповідачі), про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням співвідповідачами Рішення Подільського районного суду міста Києва від 17.10.2014 у справі №754/5210/14, з огляду на що, позивач просить суд стягнути з співвідповідачів 582,16 доларів США 3% річних. Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що залишок боргу складає 49640,12 доларів США, а тому, виникає необхідність у здійснені судом власних розрахунків. Також, у відзиві міститься заява про застосування позовної давності та клопотання про поновлення строку на подання відзиву. Ухвалою Суду від 14.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 10.12.2024 до суду від співвідповідачів надійшла заява про вступ у справу. 04.02.2025 до суду від співвідповідачів надійшов відзив. У судовому засіданні 01.04.2025 взяв участь представник співвідповідачів, представники позивача у судове засідання не прибули. Представник співвідповідачів підтримав клопотання про поновлення строку на подання відзиву. У судовому засіданні було оголошено перерву до 29.05.2025. У судове засідання 29.05.2025 учасники судової справи не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 29.05.2025 за відсутності учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. Розглянувши клопотання співвідповідачів про поновлення строку на подання відзиву, суд зазначає наступне. Згідно з ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Так, представник співвідповідачів отримав Ухвалу суду від 14.10.2024 року 12.12.2024 року об 19:26:45, що підтверджується Довідкою про доставку електронного документу від 12.12.2024. Однак, у встановлений строк, від співвідповідачів відзив до суду не надійшов. Поряд з цим, частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Так, причину пропуску строку можна вважати поважною, якщо вона відповідає одночасно всім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, що виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) цю обставину підтверджено належними й допустимими засобами доказування. Однак, як вбачається з наведених обґрунтувань щодо подання доказів поза межами встановленого процесуальним законодавством строку, представник співвідповідачів не зазначає в чому полягала саме об`єктивна неможливість подання відзиву у встановлений строк, враховуючи, що співвідповідачами не обгрунтовується, яким саме чином обставини військового стану та ракетні обстріли вплинули на неможливість вчасного подання відзиву. Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене вище, суд залишає відзив без розгляду. У судовому засіданні судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне. 20.05.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником, якого є позивач та відповідачем 1 було укладено кредитний договір №068-2008-1212 (надалі за текстом - Договір кредиту), відповідно до умов якого банк надає відповідачу кредит в сумі 75 700,00 доларів США. Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу кредитні кошти шляхом зарахування на поточний рахунок відповідача Для забезпечення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором, 20 травня 2008 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №068-2008-1212-Р. 27.03.2009 року (надалі за текстом - Договір поруки). Однак, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору кредиту позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення боргу з співвідповідачів. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17.10.2014 у справі №754/5210/14 стягнуто солідарно з співвідповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 81 684,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 871 743,44 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини укладення договору кредиту, договору поруки, отримання коштів за договором кредиту, неналежного виконання відповідачами умов договору кредиту та наявності у відповідачів заборгованості за договором кредиту є встановленими та повторному доказуванню не підлягають. Позивачем заявлено до стягнення з співвідповідачів 582,16 доларів США 3% річних. За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Наведене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постановах від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) та від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Як встановлено Судом вище, співвідповідачі мають перед позивачем невиконане грошове зобов`язання, а отже - позивач має право застосувати до співвідповідачів заходи відповідальності за невиконання грошового зобов`язання у вигляді стягнення 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Позивачем нараховано 582,16 доларів США 3% річних на суму залишку заборгованості у розмірі 44828,53 дол. США за період з 19.09.2021 по 23.02.2022. Відповідно до інформації про виконавче провадження [NUMBER] сума стягнення складає заборгованість за кредитним договором в сумі 81 684,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 871 743 грн. 44 коп. Сума звернення стягнення - 49311,38 долари США (USD). Крім цього, суд враховує, що у період здійснення нарахувань 3% річних строк позовної давності було продовжено у відповідності до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Отже, база нарахування та період нарахування є обгрунтованими. Перевіривши розрахунок 3% річних, Суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 582,16 доларів США 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі, а відтак, задовольняє позов. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на співвідповідачів з огляду на задоволення позовних вимог.

Outcome: approved