Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Звенигородська окружна прокуратура Черкаської області звернулася в суд з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до відповідача, про конфіскацію частини земельної ділянки загальною площею 3,6250 га (кадастровий номер 7124089700:01:001:0339), що розташована на території Шаулинської сільської ради Тальнівського району Черкаської області (Тальнівської територіальної громади). В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити, а саме: припинити право власності [PERSON] на належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7124089700:01:001:0339, площею 3,6250 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Шаулиської сільської ради Тальнівського району (теперішнього Звенигородського району) Черкаської області (наразі Тальнівська територіальна громада), право власності на яку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2015, номер запису про право власності 11309173, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області та продажу на земельних торгах, з виплатою ціни проданої земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажом, [PERSON] . В підтвердження своїх позовних вимог прокурор пояснив, що [PERSON] , як іноземець, зобов`язаний був протягом року з дати набуття права власності на вказану земельну ділянку відчужити її, однак цього не зробив. Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не подав. Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача на розгляд справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] - адвокат Брага А.І. в судовому засіданні позов не визнав, вважає заявлені в позовні вимоги безпідставними, просить суд відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача адвоката Браги А.І., оголосивши заяву представниці позивача, перевіривши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає що позовна заява підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] є українцем за походженням, однак має громадянство російської федерації. Факт відсутності у відповідача громадянства України підтверджується листами департаменту з питань громадянства, паспортизації а реєстрації ДМС України Центрально-південного міжрегіонального управління ДМС України (а.с. 32, 34). Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.09.2015 року відповідач набув право власності на частку земельної ділянки загальною площею 36250 кв.м., кадастровий номер 7124089700:01:001:0339 та залишається її власником і по даний час (а.с.13). Право власності на частину спірної земельної ділянки відповідач набув у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.40). Також, з копії свідоцтва на право на спадщину за законом вбачається, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 7124089700:01:001:0339 також успадкована [PERSON] (а.с.39) \~ \~ \~ \~Ч.2,3 ст. 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст.80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Земельним кодексом України чітко визначені підстави набуття права власності на землі іноземцями та особами без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України: Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог\~статті 130\~цього Кодексу, а саме: Іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Цей абзац втрачає чинність за умови та з дня схвалення на референдумі рішення, визначеного абзацом восьмим цієї частини (абз.3 ч.1 ст.130 ЗК України). Проаналізувавши вищевказані положення Земельного кодексу України, можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку за ст.140 Земельного кодексу України є конфіскація за рішенням суду. Ч.5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. П.10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Ст.145 Земельного кодексу України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Аналогічно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Суд\~не бере\~до увагидо\~уваги посилання\~представника третьої\~особи,\~ яка\~не заявляє\~самостійних вимог\~щодо предмета\~спору,\~на стороні\~відповідача адвоката\~Браги А.І.\~щодо\~укладення між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~ попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки такі пояснення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Посилання на відсутність можливості у відповідача відчужити земельну ділянку також не береться судом до уваги, оскільки у відповідача [PERSON] було достатньо часу щоб здійснити дії по її відчуженню починаючи з 24.09.2015 року . Ч.4 ст.145 Земельного кодексу України визначено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Враховуючи те, що право власності відповідно до ст.125 ЗК України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу реєстрації іноземним громадянином чи особою без громадянства права приватної власності на земельну ділянку. З досліджених судом доказів є очевидним, що відповідач протягом року з дня набуття права власності на спірну земельну ділянку не вчинив жодних дій для її відчуження, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури підлягає сплачений судовий збір.

Outcome: approved