Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

05 травня 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про\~ розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем\~ перебуває у шлюбі з 21 грудня 2019 року, який зареєстровано\~Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 41. Мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Подружні відносини припинились в зв`язку зі втратою поваги, взаєморозуміння, різних поглядів на життя, спільного господарства не ведуть. Посилаючись на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивачка [PERSON] до суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. (а.с. 18) Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги позивачки визнав та направив до суду копію посвідчення серія [NUMBER] з якого вбачається, що він має статус учасника бойових дій(а.с. 16-17). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 21 грудня 2019 року Березнегуватським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачка та відповідач уклали шлюб 21 грудня 2019 року, про що було складено відповідний актовий запис № 41 \~(а.с. 6). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.3). У позовній заяві позивачка не зазначила, з ким після розірвання шлюбу проживатиме малолітній син сторін. Через несумісність характерів шлюб виявився невдалим і сторони припинили стосунки, на даний час спільного бюджету та господарства не мають, проживають окремо. Позивачка вважає, що їх шлюб має формальний характер і сім`ю зберегти неможливо, оскільки це суперечить їх інтересам, на примирення не згодна. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, згідно до ст.110 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу судового збору, оплата якого підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи . Відповідач є військовослужбовцем, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження цього стороною долучено до матеріалів справи копію посвідчення [NUMBER] виданого 10 травня 2024 року (а.с.17) Згідно частини 3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. Однак оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, 50 % сплаченого позивачкою судового збору, що складає 605 грн 60 коп підлягає поверненню їй з Державного бюджету України.

Outcome: approved