Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , 1918 року народження, яка померла [INFO] , є її матір`ю. 2. Позовну заяву обґрунтувує тим, що після смерті матері вона звернулася до в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Шаравари В.В. для оформлення спадкових прав. Проте, вказує, що при огляді нотаріусом її документів було встановлено розбіжність у прізвищах, оскільки в свідоцтві про одруження її прізвище написано « [PERSON] », а в архівній довідці з обласного архіву щодо складу родини прізвище її написано « [PERSON] », свідоцтво про її народження втрачене, відомості щодо актового запису про її народження у Державному реєстрі актів цивільного стану відсутні. 3. Посилається на те, що внаслідок наведених обставин, нотаріус листом роз`яснив їй про необхідність встановлення факту родинних відносин. У зв`язку із зазначеними обставинами вона не має можливості оформити спадщину в межах спадкової справи №864/08. 4.Виходячи з викладеного позивачка вимушена звернутися до суду. 5. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області заперечень на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 6. В судовому засіданні 09.05.2025 позивачка та її представниця позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В судове засідання 02.06.2025 позивач та її представниця адвокат Кайдан Л.В. не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 7. Представник відповідача -Мостиської міської ради Львівської області у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти позовної заяви та просить суд розглянути справу без участі представника ради. 8. Третя особа в.о. Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області Шаравара Валентина Василівна у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без їхньої присутності. 9. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи та на підставі поданих суду доказів. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 10. Судом на підставі частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою судді від 04.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 11. Ухвалою судді від 13.03.2025 було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, викликано в судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . ІV. Фактичні обставини встановлені Судом. 12. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.05.2008 Твіржанською сільською радою Мостиського району Львівської області - [PERSON] , померла [INFO] (а.с.7). 13. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] між [PERSON] 1939 р.н. та [PERSON] 1941 р.н. укладено шлюб 21.06.1959. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 10). 14.\~Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с.Березка, Польща, що підтверджується копією її паспорту серії [NUMBER] (а.с.13). 15. З архівної довідки №М-4385-02, виданої 08.05.2002 Державним архівом Львівської області вбачається, що в документах обласного архіву значиться, що родина у складі: голова родини [PERSON] , 1874 р.н., члени родини - [PERSON] , 1898 р.н., [PERSON] , 1918 р.н., [PERSON] , 1941 р.н., [PERSON] , 1895 р.н. у 1945 році була переселена у Тернопільську область з с.Березка, Перемишлянського повіту, Польща (а.с. 11). 16. З спадкової справи №864/08, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі, вбачається, що 15.11.2008 позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.36). Інших спадкоємців з спадкової справи судом не встановлено. 17. Повідомленням в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Шаравари В.В. було встановлено, що у поданих позивачкою документах є такі розбіжності, а саме: у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданому 29 травня 2008 року Твіржанською сільською радою Мостиського району Львівської області померла записана: [PERSON] , а у свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] , виданому 21 червня 1959 року Вуйковицькою сільською радою Судововишнянського району Дрогобицької області та у Повному Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, сформованого 28 березня 2024 року відомості про наречену внесено: [PERSON] . Крім того позивачкою не представлено свідоцтво про народження, а відомості щодо актового запису про народження у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутні, що підтверджується повідомленням №02-14/291 від 04.11.2024 (а.с. 12). 18. В судовому засіданні свідок [PERSON] родичка позивачки, пояснила, що позивачка є її мами двоюрідна сестра. Вказала, що позивачка проживала разом з [PERSON] , також підтвердила, що [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] знайома та далека родичка позивачки пояснила, що вона із позивачкою знайома більше 60 років та вони жили в сусідньому селі. Вказала, що позивачка проживала разом з [PERSON] , також підтвердила, що [PERSON] є матір`ю позивачки [PERSON] . 19.\~Позивачка через розбіжності у прізвищі « [PERSON] » та « [PERSON] », та відсутність свідоцтва про народження не може оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. V. Застосування норм права, що регулюють дані правовідносини А. Загальні засади судочинства 20. Статтею 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 21. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 22. У частині першій\~статті 11 ЦПК України\~передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 23. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). 24. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до частини 1\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 25. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. У справі «Belletv.France» Суд зазначив, що "стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. 26. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 27. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 28. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 29. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 30. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Б. Щодо суті позовних вимог 31. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 32. За зальним правилом, окреме провадження\~це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. 33. За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 34. Відповідно до п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 35. Частиною 6\~ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 36. Зважаючи на наведене вище, суд вважає, що розгляд даної справи слід здійснювати в порядку позовного провадження. VI. Висновок Суду 37. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення свідків, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими. 38. Так, матеріалами справи доведено, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю позивачки [PERSON] . 39. Надані позивачкою докази Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON] . 40. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та позивачкою має юридичне значення, так як дає їй підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини. 41.\~При цьому, позивачка не має іншої можливості підтвердити факт родинних відносин з померлою [PERSON] , але його встановлення породжує юридичні наслідки, оскільки з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації спадкових прав позивачкою. VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами 42. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору залишити за нею.

Outcome: approved