Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 01.04.2023 року кредитного договору №103163302 [PERSON] отримав від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 7000 гривень, з умовою сплати процентів за користування кредитом та комісії. Відповідач не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 29330 грн. з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7000 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 21000 грн.; прострочена заборгованість за комісією 1330 грн. Позивач уклав з ТОВ «Мілоан» договір відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023, на підставі якого набув право вимоги до відповідача. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 29330 грн. та сплачений судовий збір 2422,40 грн. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. Представник відповідача адвокат Гузь Т.О. в судове засідання не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. 30.06.2025 року направила до суду документ під назвою «додаткові пояснення у справі», у яких заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів отримання коштів відповідачем та укладення з ним договору. При цьому, зазначила, що відомість про щоденні нарахування та погашення, складена первісним кредитором, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а тому не може підтверджувати наявну заборгованість. Також, представник відповідача заперечила проти стягнення з позичальника комісії, посилаючись на те, що згідно абз.3 ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту комісії за дії, які не є послугою. Крім того, представник відповідача посилається на невизначеність строку кредитування, стверджує, що позичальник повинен сплачувати відсотки протягом 15 днів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» договір про споживчий кредит №103163302 від 01.04.2023 року. /а.с.9-14/ Договір укладено шляхом використанням [PERSON] підпису аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджується відповідними позначками на договорі, а також довідкою про ідентифікацію. /а.с.16/ Факт отримання кредитних коштів в сумі 7000 грн. [PERSON] від ТОВ «Мілоан» підтверджується платіжним дорученням. /а.с.17 на звороті/ Вказане спростовує заперечення у письмових поясненнях представника відповідача проти отримання коштів. Згідно умов укладеного договору [PERSON] як позичальник отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 7000 гривень загальним строком на 105 днів, починаючи з 01.04.2023 до 15.07.2023 (дата остаточного погашення заборгованості). Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом протягом пільгового періоду 2100,00 грн., які нараховуються за ставкою 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 договору), та 3% від фактичного залишку кредиту протягом поточного періоду (п.1.5.3 договору). Також умовами договору передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 договору). Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позичальник згідно умов договору взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше 15.07.2023. (п.2.4.1 договору) Отже, договором чітко визначено кінцеву дату повернення кредитних коштів та нарахування відсотків за користування кредитом. Наявність різних періодів нарахування процентів за різними ставками, на яку посилається представник відповідача у письмових поясненнях, обумовлена дією у перші 15 днів пільгового періоду зі зниженою процентною ставкою. Тоді як наступні 90 днів діє поточний період, який передбачає нарахування процентів за стандартною ставкою. (пункти 1.3.1, 1.3.2, 1.5.2, 1.5.3) Наведені умови є чіткими та зрозумілими, а тому суд відхиляє доводи у письмових поясненнях представника відповідача про невизначеність строку дії договору. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідач порушив умови кредитного договору, покладені на нього обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував. Починаючи з 01.04.2023 до 15.07.2023 року утворилась заборгованість в сумі 29330 грн., що підтверджується відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення, а також випискою з особового рахунку за кредитним договором. /а.с.18, 19/ При цьому, суд відхиляє посилання представника відповідача у наданих письмових поясненнях на те, що відомість про щоденні нарахування та погашення, складена первісним кредитором, не є документом первинного бухгалтерського обліку, а тому не може підтверджувати наявну заборгованість. Як вже зазначалося, факт отримання кредитних коштів підтверджується доданим до позову платіжним дорученням, а відомість про щоденні нарахування та погашення, складена первісним кредитором, за своєю суттю виконує роль розрахунку заборгованості. Таким чином, позивач виконав свій обов`язок щодо доведення отримання позичальником кредитних коштів та надав розрахунок заборгованості належних до стягнення сум. Натомість, відповідач не надав жодних документів, які б підтверджували сплату кредитних коштів та спростовували наданий розрахунок заборгованості. До складу заборгованості входять прострочена заборгованість за сумою кредиту 7000 грн., прострочена заборгованість за комісією 1330 грн., прострочена заборгованість за відсотками 21000 гривень. При цьому, суд бере до уваги, що сплата вказаної одноразової комісії за надання\~кредиту передбачена умовами укладеного кредитного договору (пункт 1.5.1) і відповідно до положень ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, одноразова сплата комісії прямо передбачена умовами кредитного договору за надання кредиту (п.1.5.1), що не суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування», а тому доводи у письмових поясненнях представника відповідача про неправомірність її нарахування є неспроможними. Також суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно\~до акта\~цивільного законодавства\~або за\~домовленістю сторін\~електронний правочин\~має бути\~підписаний сторонами,\~моментом його\~підписання є\~використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача у письмових поясненнях про те, що позичальник не укладав кредитний договір. Як вже зазначалося відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, отримано кредитні кошти за договором в обумовленому розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок, зареєстрований позичальником в особистому кабінеті. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. В подальшому, ТОВ «Мілоан» уклало договір про відступлення прав вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023 з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», згідно якого останнє отримало право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №103163302 з сумою заборгованості 29330 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, платіжною інструкцією про здійснення оплати за відступлення прав вимоги за договором, витягом з реєстру боржників. /а.с.19-25/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надало суду копію претензії, адресованої [PERSON] , з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитним договором. Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved