Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Процесуальні дії по справі: Ухвалою судді від 28.03.2025 позов залишено без руху у зв`язку з недоліками, де зокрема, було вказано на відсутність сформованих позовних вимог позивача [PERSON] . 31.03.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, де представник щодо позовних вимог позивача 2 [PERSON] , вказав, що у позивачів одна позовна вимога - визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом за позвачем [PERSON] , з підстав та обставин, зазначених у позовній заяві. Ухвалою суду від 03.04.2025 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.04.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. Зміст позовних вимог та позиції сторін. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] померла їх двоюрідна баба [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Росія», що знаходиться в с. Великий Хутір, Золотоніського (колишнього Драбівського) району, Черкаської області, розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало покійній на підставі сертифіката про право власності на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 від 01 березня 1997 року. Спадщину прийняла її рідна сестра та баба позивачів [PERSON] шляхом фактично вступу в права управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті проживала разом з померлою. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті залишилася спадщина, яку прийняв її син та батько позивачів - [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті залишилася спадщина, яку прийняла його дружина та мати позивачів [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті спадщину прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] . Під час оформлення спадщини позивачі уклали договір про поділ спадкового майна розподіливши спадщину, яка залишилась після смерті матері [PERSON] : одну земельну ділянку (пай) оформив [PERSON] та дві земельні ділянки (пай) оформила [PERSON] . У вересні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,14 га в умовних кадастрових номерах, однак постановою йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки були відсутніми оригінал сертифікату на право на земельну частку пай та докази родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . 18.10.2024 року позивач [PERSON] звернувся до Драбівського районного суду Черкаської області з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності. 18.12.2024 року рішенням Драбівського районного суду Черкаської області у справі № 692/1203/24 позов було задоволено частково, встановлено факт родинних відносин, в іншій частині позовних вимог відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.02.2025 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області залишено без змін. Позивач не має можливості надати до нотаріальної контори оригінал сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982, виданого 01 березня 1997 року, оскільки вказаний сертифікат згідно відповіді на адвокатського запиту зберігається в архіві відділу головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. 18.12.2024 представник позивача звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Черкаської області із вимогою видати оригінал сертифікату. 23.12.2024 з Головного управління Держгеокадастру в Черкаської області надали відповідь в якій відмовили у видачі оригіналу сертифікату та рекомендували звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай). Оскільки Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області відмовило у видачі оригіналу сертифікату, тому, на думку позивачів, ефективним способом захисту буде звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Вказують, що спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Позивачі уклали письмовий договір про поділ спадщини та здійснили розподіл спадщини, де позивач [PERSON] оформила більшу частину спадщини - дві земельні ділянки, а позивач [PERSON] - одну земельну ділянку, тому позивачі між собою домовилися провести поділ спірної земельної ділянки, шляхом визнання права власності на земельну частку (пай) за [PERSON] . Письмова угода про поділ спадщини є нотаріальною дією, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дії у зв`язку з тим, що не подано оригіналів документів, які підтверджують наявність будь-якого рухомого чи нерухомого майна, тому на думку позивачів, належним способом захисту буде розподіл спадщини судом. Вказують, що позивачі у позасудовому порядку не можуть вирішити дане питання. Тому позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Росія», що знаходиться в с. Великий Хутір, Золотоніського (колишнього Драбівського) району, Черкаської області, розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало на підставі сертифіката про право власності на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982, від 01 березня 1997 року покійній [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її сестра [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила і померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину але не оформив та помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину але не оформила та померла [INFO] . Також просять стягнути судові витрати з відповідача. Від відповідача Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області відзив на позов не надходив. Від представника за вх. № 1919/25-Вх від 10.04.2025 надійшла заява, у якій та просить проводити розгляд справи без присутності представника та винести законне обґрунтоване рішення. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не прибули. Їх представник адвокат Бочаров О.М. позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що на даний час немає оригіналу сертифікату про право власності на земельну частку [PERSON] , а договір про поділ спадкового майна є нотаріальною дією. Нотаріальні дії вчиняються відповідно до ЗУ «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій. Тому немає можливості внести зміни у договір про розподіл спадкового майна на підставі копії сертифікату, про що нотаріусом було усно роз`яснено позивачам. Вказав, що відповідь з ГУ Держгеокадастру щодо неможливості видати оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) було отримано після винесення судом рішення від 18.12.2024, у якому відмовлено у задоволенні позову у частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . На даний час є два спадкоємці, які прийняли спадщину (позивачі), але відповідачем є саме сільська рада, оскільки користується спірною земельною ділянкою як не витребуваною. Тому просив позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати, докази понесення яких зобов`язався надати протягом 5 днів з дня ухвалення рішення. У судове засідання представник відповідача Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської не прибула. Від представника за вх. № 2344/25-Вх від 02.05.2025 надійшла заява, у якій та просить проводити розгляд справи без присутності представника. Заслухавши думку представника позивачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 03.04.1961 Великохутірським сіль ЗАГС Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 30.04.1968 Великохутірським сіль ЗАГС Драбівського району Черкаської області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 24.05.1986 Великохутірською сільською Радою Драбівського району Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.05.1986, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 8. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини: [PERSON] . Згідно Договору про поділ спадщини від 13.11.2020, посвідченого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., [PERSON] (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2) є спадкоємцями по закону, які закликані до спадкування після спадкодавця [PERSON] , номер спадкової справи 119/2020 рік, домовились про поділ спадщини: відповідно до часток Сторін у спадщині після [PERSON] , на частку кожного з спадкоємців за домовленістю між ними має припадати наступне майно. Сторона -1 отримує земельні ділянки, розміром 3,0194га та 3,0194га, розташовані на території Великохутірської сільської ради Драбівський район, Черкаська область. Сторона 2 отримує земельну ділянку розміром 3,6309га, розташовану на території Великохутірської сільської ради Драбівський район, Черкаська область Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом № 1732, спадкова справа № 119/2020, виданого 13.11.2020 державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М., спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , 1942р.н., яка померла [INFO] є її син [PERSON] , [INFO] , спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 3,6309га, кадастровий номер 712068600:03:002:2423, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великохутірської сільської ради, Драбівський р-н, Черкаська область. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 262 від 02.10.2024, державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Бабак Л.М. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку, що належить [PERSON] або оригіналу державного акту на право власності на землю, а також підтвердження родинних відносин [PERSON] та [PERSON] надано не було, право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване. Згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0218982, виданого 13.04.1997 Драбівською РДА, він виданий члену КСП «Росія», с. Великий Хутір, Драбівського р-ну Черкаської області, [PERSON] на підставі рішення Драбівської районної державної адміністрації № 127 від 01.03.1997, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного с/г підприємства «Росія» розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 20.04.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 1004. Згідно Державного Акта на право колективної власності на землю серія ЧР № 2-17, наданого ГУ Держгеокадастру у Черкаській області листом № 29-23-0.31-7042/2-24 від 11.10.2024 на запит адвокату О. Бочарову, даний акт виданий КСП «Росія» с. Великий Хутір Драбівського району Черкаської області про передачу у колективну власність земель площею 5072,2 землі у межах згідно з планом. Серед списку осіб, які мають право на одержання земельного сертифікату, поряд з іншими, наявний запис про [PERSON] . Відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.31-4660/2-24 від 08.07.2024, згідно з наявною у відділі № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) про КСП «Росія», с. Великий Хутір Золотоніського (Драбівського) району Черкаської області, на ім`я [PERSON] наявний запис щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 згідно розпорядження Драбівської РДА № 127 від 01.03.1997. Розмір земельної частки (паю) становить 3,14 умовних кадастрових гектарів та її вартість в цінах 1997 року становить 15617,00 грн. За інформацією відділу Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 не був отриманий [PERSON] , про що свідчить відсутність відповідного підпису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та на даний час зберігається в архіві відділу. Згідно книг реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, книг реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі по Великохутірській сільській раді станом на 31.12.2012 відсутній запис про реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 на ім`я [PERSON] . Згідно відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02-40/926 від 23.07.2024 на запит адвоката Бочарова О.М., [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була постійним жителем с. Великий Хутір Драбівського (Золотоніського) району Черкаської області, на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] та на день смерті [PERSON] у будинку була зареєстрована та проживала сестра - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Підстава: погосподарська книга, що ведеться за даними паспортів під час реєстрації та зняття з реєстрації, реєстрації народження та реєстрації смерті громадян за 1996-2000р. № 7, номер об`єкта погосподарського обліку № 571. Згідно даних Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №( відсутній) від 14.08.2024 [PERSON] народилась [INFO] , про що складено актовий запис №42 від 18.02.1970, та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00046057294, сформованого 18.07.2024, [PERSON] , [INFO] , місце народження: с. Великий Хутір, Драбівський р-н, Черкаська область, померла [INFO] у с. Великий Хутір, Драбівський р-н, Черкаська область у віці 82 роки. Згідно копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості № 201-20241014-0008577390 від 14.10.2024, вартість земельної частки розміром 31400,00 кв.м., цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 110911,67 грн. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 по справі № 692/1203/24 позов [PERSON] до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задоволено частково - встановлено факт родинних відносин, а саме той факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була рідною сестрою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішенням суду встановлено, що [PERSON] належить до кола спадкоємців належного померлій [PERSON] майна, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Росія», що знаходиться в с. Великий Хутір, Золотоніського (колишнього Драбівського) району Черкаської області, розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (місцевості), що належало на підставі сертифікату про право власності на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 від 01.03.1997 [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була її сестра [PERSON] , яка фактично прийняла вказану спадщину, але не оформила її і померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв зазначену спадщину, але не оформив її та помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , яка прийняла зазначену спадщину але не оформила її та померла [INFO] . Крім того встановлено, що державний акт на право власності на землю взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982 на ім`я [PERSON] не реєструвався, а оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 3,14 умовних кадастрових гектарів серії ЧР № 0218982 від 13.04.1997 [PERSON] не видавався та на даний час зберігається у архіві відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру в Черкаській області. Таким чином сертифікат втрачено не було, право на земельну частку (пай) розміром 3,14 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату серії ЧР № 0218982 від 13.04.1997 ніким не оспорюється, а [PERSON] , як спадкоємець [PERSON] , не позбавлений можливості звернутись до вказаного відділу та отримати зазначений сертифікат. Постановою Черкаського апеляційного суду від 13.02.2025 апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Бочарова Олександра Михайловича залишено без задоволення, а рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 без змін. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, підставою відмови у задоволенні позову в частині визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, було те, що позивач [PERSON] , як спадкоємець майна [PERSON] , не був позбавлений можливості звернутись до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області та отримати оригінал зазначеного сертифікату, а відтак - реалізувати своє спадкове право у нотаріальному порядку. Як вбачається з вказаного рішення, та підтверджено представником позивачів у судовому засіданні, станом на час прийняття рішення Драбівським районним судом Черкаської області від 18.12.2024, позивачем не було надано доказів неможливості отримати оригінал зазначеного сертифікату із ГУ Держгеокадастру у Черкаській області. Такі докази було надано суду тільки під час звернення позивачів із цією позовною заявою. Так, відповідно до копії листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.31-8829/2-24 від 23.12.2024, згідно з наявною у Відділі № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) про КСП «Росія», с. Великий Хутір Драбівського району Черкаської області, на ім`я [PERSON] наявний запис за № 1004 від 20.04.1997 щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0218982, згідно рішення рішення Драбівськогої районної державної адміністрації № 127 від 01.03.1997. Розмір земельної частки (паю) становить 3,14 умовних кадастрових гектарів та її вартість в цінах 1997 року становить 15617,00 грн. Вказано, що сертифікат [PERSON] не був отриманий та на даний час зберігається в архіві Відділу. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводилась відповідною районною державною адміністрацією. До повноважень Головного управління не належить засвідчення копій сертифікатів на земельну частку (пай) та їх видачі, оскільки Головне управління не є органом, яким видавались сертифікати на право на земельну частку пай. Наразі Книги записів реєстрації та видачі сертифікатів на земельну частку (пай) закрито, тобто не має можливості видати оригінал документу. У матеріалах справи також наявні копії матеріалів спадкової справи № 50/2000, заведеної Драбівською державною нотаріальною конторою 09.02.2000 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заяви [PERSON] від 09.02.2000, однак дані матеріали було досліджено у рішенні Драбівського районного суду Черкаської області від 18.12.2024 по справі №692/1203/24 та надано відповідну оцінку, тому суд не вбачає необхідності у повторному дослідженні вказаних матеріалів та переоцінці висновків рішення суду, яке вступило у законну силу. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду. Відповідно до частини першої статті 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15\~ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15\~ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позовом є звернена через суд матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного суб`єктивого права, свободи чи інтересу. Позивач -\~це людина\~або юридична\~особа,\~яка подає\~позов до\~суду для\~вирішення спору\~з іншою\~стороною (відповідачем). Це особа,\~яка звертається\~до суду\~з позовом\~для захисту\~своїх прав\~та законних\~інтересів,\~порушених іншою\~стороною (відповідачем). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33\~ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області як до відповідача з єдиною вимогою про визнання за позивачем [PERSON] права на спадкове майно - земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП «Росія», що знаходиться в с. Великий Хутір, Золотоніського (колишній Драбівський) району Черкаської області, розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що входить до спадкової маси після смерті матері позивачів [PERSON] . Суд погоджується з тим, що належним способом захисту права у цьому випадку є звернення з вимогою про визнання права на земельну частку (пай) в судовому порядку. Однак позовні вимоги не містять нормативно-правового обґрунтування порушень саме Великохутірською сільською радою прав позивачів. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після\~смерті [PERSON] \~та є\~сторонами Договору\~про поділ\~спадщини від\~13.11.2020.\~ [PERSON] \~не претендує\~на визнання\~за нею\~права на\~частину зазначеної\~земельної частки\~(паю),\~тому саме\~вона у\~даній справі\~є належним\~відповідачем.\~Натомість [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом для\~захисту не\~своїх прав\~та законних\~інтересів,\~порушених іншою\~стороною (відповідачем),\~а для\~захисту прав\~позивача [PERSON] :\~зі змісту\~прохальної частини\~позову вбачається,\~що її прав порушено не було, і окремої самостійної вимоги щодо предмету спору [PERSON] не заявляє. Отже,\~Великохутірська сільська\~рада не\~є належним\~відповідачем у\~даній справі, оскільки не порушувала прав як позивача [PERSON] , так і позивача [PERSON] і відсутні умови для визнання органу місцевого самоврядування належним відповідачем у цій справі. Стороною позивачів у справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявлено. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд не має права з власної ініціативи здійснювати заміну неналежного відповідача на належного, оскільки відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, те що позов заявлено до неналежного відповідача і клопотань про його заміну на належного не надходило, а суд не вправі самостійно замінювати неналежного відповідача на належного, інших відповідачів у справі немає, тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову судом відмовлено, то судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed