Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 31962,50 грн, а також судових витрат у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики №7203007. 11.01.2024 між ТОВ ««МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «МАНІФОЮ», права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №7 від 18.09.2024 до договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18712,50 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7500,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 6212,50 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Крім того, 26.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі - ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] укладено кредитний договір № 40709-01/2024. 19.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.09.2024 до договору факторингу №19092024 від 19.09.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13250,00 грн, з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3250,00 грн. - сума заборгованості за процентами. З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість: за договором позики №7203007 в розмірі 18712,50 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7500,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою, 6212,50 грн - сума заборгованості за процентами на прострочену позику; за кредитним договором № 40709-01/2024 в розмірі 13250,00 грн, з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3250,00 грн - сума заборгованості за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 10.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 29.05.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій не заперечив проти стягнення основної суми боргу, проте заперечив стосовно нарахованих відсотків. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся. При цьому, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.04.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики № 7203007. Відповідно до умов вищезазначеного договору позики Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» було надано відповідачу суму позики в розмірі 5000,00 грн., строком до 23.06.2024 (80 днів), який складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком, із застосуванням процентних ставок в межах строку позики. Сторонами погоджено, що акційна процентна ставка фіксована: 0.01000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до умов договору; базова процентна ставка фіксована: 2.50000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до умов договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної додаткової угоди, укладеної сторонами договору; основна процентна ставка фіксована : 2.50000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором w71562. В аналогічний спосіб [PERSON] підписаний додаток № 1 до цього договору, а саме, розрахунок за договором позики, а також паспорт позики. Згідно з Додатку №1 до договору "Розрахунок за договором позики №7203007 від 04.04.2024", сторони погодили, що 1-ий розрахунковий період - до 04.05.2024 (30 днів) із застосуванням акційної процентної ставки 0,01000% на день (за наявності акційних пропозицій), базової процентної ставки 2,50000% на день (за відсутності акційних пропозицій), 2-ий розрахунковий період - до 23.06.2024 (50 днів) із застосуванням основної процентної ставки - 2,50000% на день. Загальна вартість позики визначена графіком обов`язкових платежів за договором і становить 5640,00 грн. яка складається із: 5000,00 грн. суми кредиту; 640 грн. процентів за користування позикою. 11.01.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МАНІФОЮ» було укладено Договір факторингу №11-01/2024, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАНІФОЮ» за плату, а ТОВ «МАНІФОЮ» відступити право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 18.09.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено додаткову угоду №8 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024 та підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №7 від 18.09.2024 за Договором факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024,за яким клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників №7 від 18.09.2024, після чого з, урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до витягу з Реєстру боржників №7 до Договору факторингу №11-01/2024 від 11.01.2024, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором позики №7203007 в розмірі 18712,50 грн, з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 7500,00 грн - заборгованість за процентами за користування позикою, 6212,50 грн. - заборгованість за процентами на прострочену позику. 26.01.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 40709-01/2024, відповідно до умов якого, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 договору). Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 26.01.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 24.05.2024 (пункт 1.2 Договору). За змістом п. 1.4.1 договору, денна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в 1.2 договору. Відповідно до графіку платежів, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту № 40709-01/2024, загальна вартість кредиту складає 40000,00 грн., з яких: 10000,00 грн.- сума кредиту; 30000,00 грн. - розмір процентів. Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W2901. В аналогічний спосіб [PERSON] підписаний додаток № 1 до цього договору, а саме, графік платежів, а також паспорт споживчого кредиту. 24.02.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання фінансового кредиту № 40709-01/2024 від 26.01.2024, якою сторони домовились перенести дату сплати процентів в поточному періоді за кредитом на 5 днів. Погодженим графіком платежів за цією додатковою угодою передбачено, що загальна вартість кредиту в межах дії додаткової угоди складає 40000,00 грн., яка складається із: 10000 грн. суми кредиту; 30000,00 грн. процентів за користування кредитом. 19.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 19092024, у відповідності до умов якого ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» за плату, та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступити ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-боржників, вказаними у реєстрі боржників. Крім того, 19.09.2024 сторони підписали Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №19092024 від 19.09.2024, про те, що клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно з Витягом з Реєстру боржників від 19.09.2024 до Договору факторингу № 19092024 від 19.09.2024, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №№ 40709-01/2024 в сумі 13250,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3250,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Судом також встановлено, що вищевказані договори укладено в електронному вигляді у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та їх було підписано позичальником з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором і зазначенням у договорі персональних даних відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір. у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за вищезазначеними договорами, право вимоги за якими перейшло до нового кредитора. З наданих доказів вбачається, що під час укладення вищевказаних кредитних договорів (договорів позики) сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином укладені договори є обов`язковими до виконання. Оскільки відповідач в порушення умов договору №7203007, а також статтей 509, 526, 1054 ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у нього утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту за договором позики №7203007 від 04.04.2024 у розмірі 5000,00 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за договором позики №7203007 від 04.04.2024, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Так, відповідно до умов договору позики № 7203007, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] відповідач отримав позику в розмірі 5000,00 грн. строком на 80 днів з датою повернення позики 23.06.2024. Відповідно до додатку №1 до Договору позики «Розрахунок за Договором позики №7203007 від 04.04.2024» сторони погодили розмір процентів за користуванням кредитом у розмірі 640,00 грн. Отже, враховуючи зміст договору позики, а також строк користування позикою, який погоджено до 23.06.2024, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку, тобто до 23.06.2024. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. На підтвердження вимоги щодо розміру заборгованості за відсотками за договором позики, позивачем надано розрахунок заборгованості у сумі 13712,50 грн за період з 18.09.2024 по 28.02.2025. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за договором позики у сумі 7500,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки нараховані після закінчення терміну дії договору. Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача по договору позики № 7203007 підлягають стягненню 640,00 грн процентів за користуванням позикою, розмір яких нарахований відповідно до умов договору в межах строку його дії та вимог чинного законодавства. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити. Відносно позовних вимог у частині стягнення заборгованості за процентами на прострочену позику у розмірі 6212,50 грн, слід зазначити наступне. Відповідно до п. 6.1-6.2.2 договору позики №7203007 від 04.04.2024, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, а також передбачену цим договором. За неправомірне користування позикою/її частиною позикодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити проценти на прострочену позику: в розмірі 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та в розмірі 3 % від суми позики, починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд дійшов висновку, що проценти на прострочену позику, які просить стягнути позивач відповідно до п. 6.1-6.2.2 договору позики №7203007, є відповідальністю боржника, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак, з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, така вимога не відповідає вимогам Закону, а тому задоволенню не підлягає. Щодо стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №40709-01/2024 від 26.01.2024, суд зазначає наступне. Так, відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №40709-01/2024, укладеного між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] відповідач отримав кредит в розмірі 10000,00 грн. строком на 120 днів, з денною процентною ставкою 2,50% на день. Відповідно до додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №40709-01/2024 та додаткової угоди від 24.02.2024, сторони погодили розмір процентів за користуванням кредитом у розмірі 30000,00 грн. На підтвердження вимоги щодо розміру заборгованості за відсотками за договором про надання фінансового кредиту, позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 26.01.2024 по 19.09.2024. Проте суд не може погодитися із порядком розрахунку заборгованості та вказаним розміром її нарахування, з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Враховуючи, що Договір про надання фінансового кредиту №40709-01/2024 було укладено 26.01.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому за весь період користування кредитними коштами, виданими за Договором про надання фінансового кредиту №40709-01/2024 від 26.01.2024, у межах строку його дії, розмір відсотків за користування кредитом, повинен становити 12000,00 грн (10000,00 грн.*1%*120 днів). Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої первісним кредитором ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», [PERSON] на виконання договірних зобов`язань первісному кредитору було перераховано грошові кошти на загальну суму 22650,00 грн, які зараховані кредитором у рахунок погашення відсотків. Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач фактично отримав кредитні кошти, отже з останнього підлягала стягненню сума за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн та відсотки за користування кредитом, нараховані у межах строку дії Договору та з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування», у розмірі 12000,00 грн, а всього на загальну суму 22000,00 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що кошти внесені відповідачем на погашення договірних зобов`язань у розмірі 22650,00 грн. підлягають зарахуванню у рахунок погашення тіла кредиту та відсотків, які нараховані відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову у частині стягнення з відповідача нарахованої заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 40709-01/2024, оскільки як правові, так і фактичні підстави для такого стягнення суду не доведені, а надані позивачем докази вказують на те, що реальна заборгованість за вказаним договором у відповідача відсутня. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість на загальну суму 5640,00 грн. У решті заявлених вимог, слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial