Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 21 липня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач вказує\~на те,\~що 08\~серпня 2019\~року зареєстрував\~шлюб із\~ [PERSON] .За час шлюбу у сторін народилася одна дитина, а саме дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 листопада 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення набрало законної сили 02 грудня 2022 року. За час перебування у шлюбі та внаслідок спільного життя, зусиль та коштів було набуто право власності на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру перейшло на підставі договору купівлі-продажу № 3265 від 01 грудня 2020 року та зареєстроване 01 грудня 2020 року за [PERSON] . З метою визначення вартості спільної квартири позивачем було замовлено проведення незалежної оцінки даної трикімнатної квартири. Так згідно звіту про оцінку, вартість зазначеної квартири складає 2 000\~000,00 (два мільйони) гривень. Тому відповідно позивач має право на грошову компенсацію 50 % вартості нерухомого майна, що становить 1 000 000,00 (один мільйон) гривень. Крім цього, за час перебування у шлюбі було придбано рухоме майно, а саме: автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Усі зазначені транспортні засоби є зареєстрованими за відповідачем [PERSON] . Дане майно було придбане позивачем та відповідачем у період шлюбу, тому належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, отже, позивач вважає, що має право на грошову компенсацію 50 % вартості автомобілів. Станом на час подання позову середня вартість зазначених автомобілів складає: автомобіля марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, становить 13 000 доларів СІША; автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, становить 15000 доларів СІША; автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, становить 7000 доларів СІША; автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, становить 28 000 доларів СІША. Таким чином, загальна вартість зазначених автомобілів складає 63 000 тисячі доларів США. Оскільки автомобілі знаходиться у фактичному користуванні відповідача, відповідач вважає, що має право на грошову компенсацію 50 % вартості автомобілів, а саме 31 500 доларів СІША. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на 13 липня 2023 року 1 долар США дорівнює 36,5686 грн. Відповідно розмір компенсації частки у спільному рухомому майні становить 31500*36,5686 =1 151 910,90 грн. За таких обставин позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; в порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] компенсацію 1/2 вартості квартири та транспортних засобів (т. 1 а.с. 1-5). 18 серпня 2023 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає,що позовні вимоги позивача [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки майно придбано за особисті кошти відповідача в період, коли вони не проживали разом і не вели спільне господарство. З позивачем сторони зареєстрували шлюб 08 серпня 2019 року. Після укладення шлюбу вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , в яку запросив відповідача проживати позивач. Оскільки сімейні стосунки не склались та життя з позивачем для відповідача було нестерпним, на початку весни 2020 року вона забрала всі свої особисті речі та переїхала проживати у квартиру по [ADDRESS] , яку отримала в спадщину після смерті батьків. З того часу позивач та відповідач більше не проживали разом і не були подружжям. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Їхні сімейні стосунки були припинені ще навесні 2020 року, з цього часу [PERSON] та [PERSON] разом не проживали та не вели спільне господарство. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, є власником Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля», яке зареєстроване нею у 2004 році. Крім того, вона зареєстрована фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». Відповідно до поданих відповідачем податкових декларацій платника єдиного податку (3 група), її річний дохід фізичної особи-підприємця становив: у 2018 році 1437730,13 грн, у 2019 році 872 474,35 грн, у 2020 році 1\~496\~750,00 грн, у 2021 році 285500,00 грн. У І кварталі 2022 року ФОП [PERSON] отримала дохід у сумі 307200,00 грн. Згідно поданих нею податкових декларацій платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного стану за звітний період з квітня по грудень 2022 року, відповідач як фізична особа-підприємець отримала дохід у сумі 399 884,00 грн. Усього у 2022 році, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON] , нею отримано дохід у розмірі 1052834,00 грн, який складається з доходу, отриманого у вигляді дивідендів, 345750,00 грн та 707084,00 грн - доходи, отримані від зайняття господарською діяльністю. Таким чином, доходи відповідача дозволяли їй накопичувати кошти та купувати дороговартісні речі. Водночас позивач ніде не працював і не працює, на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. За півроку їхнього спільного проживання позивач не вкладав кошти у спільний сімейний бюджет. Речі домашнього вжитку, меблі та побутова техніка придбавались за кошти відповідача. А з весни 2020 року вони не вели спільно господарство, оскільки їхній шлюб вже фактично не існував. Так, 01 грудня 2020 року [PERSON] укладено договір купівлі продажу з [PERSON] , яка продала їй квартиру по [ADDRESS] . Твердження позивача у позовній заяві, що вони разом придбали дану квартиру не відповідає дійсності. 06 серпня 2018 року, задовго до укладення шлюбу, [PERSON] , як фізичною особою укладено договір з Приватним підприємством «Консалтингова компанія «Парасоля» про надання поворотної фінансової допомоги для придбання квартири. Відповідно до пункту 2.1 Договору, поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень. Договір вступає в законну дію з моменту перерахування повної суми. Пунктом 3.1 Договору передбачено п`ятирічний строк повернення допомоги. Причому позикодавець не має права вимагати дострокового повернення позики. 06 серпня 2018 року [PERSON] отримано 400\~000,00 грн (платіжна інструкція № 223 від 06 серпня 2018 року), 07 серпня 2018 року 360\~000,00 грн (платіжна інструкція № 288 від 07 серпня 2018 року), 21 травня 2018 року 360\~000,00 грн (платіжна інструкція № 175 від 21 травня 2018 року) і 19 грудня 2018 року 350\~000,00 грн (платіжна інструкція № 369 від 19 грудня 2018 року). Станом на 19 грудня 2018 року вона отримала повну суму позики в розмірі 1470000 грн. Відповідно до Договору дану суму вона зобов`язана повернути до 19 грудня 2023 року. Дану позику відповідач витратила на купівлю квартири [ADDRESS] 01 грудня 2020 року та здійснення ремонту у даній квартирі. Також за власні кошти 27 грудня 2019 року вона придбала автомобіль марки JAGUAR, модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Зокрема, до укладення шлюбу у власності відповідача знаходився автомобіль марки MERCEDES-BENS, модель C-230, реєстраційний номер [NUMBER] , який було відчужено. За виручені кошти відповідач придбала вищезгаданий автомобіль. Автомобілі марки MERCEDEZ-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , марки MERCEDEZ-BENZ модель SPRINTER 316 CDL, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та марки MERCEDEZ модель ML-350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , були придбані під час роздільного проживання за її кошти. Оскільки основним видом підприємницької діяльності відповідача є «Вантажний автомобільний транспорт», тому нею були придбані вантажні автомобілі - евакуатори, зокрема, 20 вересня 2020 року автомобіль марки MERCEDEZ-BENZ 814, 1989 року випуску, та 27 квітня 2021 року автомобіль марки MERCEDEZ-BENZ, модель SPRINTER 316 CDL, 2004 року випуску. Таким чином вказані автомобілі були відповідачем придбані для здійснення підприємницької діяльності за кошти, які отримані з доходів від здійснення господарської діяльності у 2020-2021 році, коли вони з позивачем не вели спільного господарства. На початку березня 2022 року, коли почалось повномасштабне вторгнення з боку рф, турбуючись за безпеку малолітньої дочки [PERSON] , відповідач разом з нею змушена була виїхати за кордон до Австрії, де перебувала до 12 липня 2022 року. Після повернення з Австрії, 06 серпня 2022 року [PERSON] був придбаний за збережені особисті кошти автомобіль марки MERCEDEZ, модель ML-350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач до даного автомобіля також не має жодного відношення, так як відповідач його придбала більш як за 2 роки після припинення фактичних сімейних відносин (т. 1 а.с. 29-34). 18 серпня 2023 року [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що сторони зареєстрували шлюб 08 серпня 2019 року. Після укладення шлюбу вони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , в квартирі, в яку запросив її проживати позивач. Оскільки сімейні стосунки не склались та життя з [PERSON] для неї було нестерпним, на початку весни 2020 року вона забрала всі свої особисті речі та переїхала проживати в квартиру по [ADDRESS] , яку отримала в спадщину після смерті батьків. З того часу сторони більше не проживали разом і фактично не були подружжям. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, є власником Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля», яке зареєстроване нею у 2004 році. Крім того, вона зареєстрована фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». ЇЇ доходи дозволяли їй накопичувати кошти та купувати дороговартісні речі. Водночас [PERSON] ніде не працював і не працює, на даний час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. За півроку їхнього спільного проживання [PERSON] не вкладав кошти у спільний сімейний бюджет. Речі домашнього вжитку, меблі та побутова техніка придбавались за її кошти. А з весни 2020 року вони не вели спільно господарство, оскільки їхній шлюб вже фактично не існував. [PERSON] зазначає, що нею придбано за особисті кошти майно, яке позивач [PERSON] у первісному позові просить визнати спільною сумісною власністю подружжя. За таких обставин [PERSON] просить визнати за нею право власності на наступне майно: - трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; - автомобіль марки JAGUAR, модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - автомобіль марки MERCEDEZ-BENZ модель SPRINTER 316 CDL, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - автомобіль марки MERCEDEZ-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; - автомобіль марки MERCEDEZ модель\~ML-350,\~2013\~року випуску,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] (т. 1 а.с. 134-139, 145-150). 12 вересня 2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Дороніним А.П. подано до суду відповідь на відзив, в якому просить заявлені позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 122-125). 16 жовтня 2023 року [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити (т.1 а.с.161-165). 01 грудня 2023 року представником [PERSON] адвокатом Дороніним А.П. подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить позовні вимоги за первісним позовом задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити (т. 1 а.с. 197-199). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (т.1 а.с. 19-20). Ухвалою суду від 25 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (т.1 а.с.21-22). Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Об`єднано в одне провадження цивільну справу №344/13350/23, провадження №2/344/2870/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу №344/15219/23, провадження № 2/344/3113/23 за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу. Надано справі загальний номер № 344/13350/23, провадження №2/344/2870/23 (т.1 а.с.193-194). Ухвалою суду від 23 січня 2024 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Вінтоняка Назарія Михайловича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, яке придбано за особисті кошти під час шлюбу. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] (т. 1 а.с. 218-222). Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 238-240). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2024 року залишена без змін ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року. Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представники позивача [PERSON] за первісним позовом адвокат Вінтоняк Н.М. та адвокат Доронін А.П. у судовому засіданні підтримали первісний позов у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог [PERSON] , пояснила, що шлюб з [PERSON] для неї це другий шлюб, у першому шлюбі у неї дітей не було. Проте вона дуже хотіла мати дитину, а [PERSON] пообіцяв їй у цьому допомогти. Медична процедура, яку вона хотіла застосувати, була дешевша під час перебування у шлюбі, тому вони зареєстрували шлюб. Спільне життя у них не склалося, тому вона переїхала від [PERSON] на початку весни 2020 року. Вона тривалий час займається підприємницькою діяльністю, є власником Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля», також є фізичною особою-підприємцем. Саме за її доходи під час окремого проживання були придбані спірні квартира та транспортні засоби. [PERSON] ніде не працював і не працює, притягується до кримінальної відповідальності, не вкладав кошти у спільний сімейний бюджет. Представник відповідача адвокат Олексюк Л.В. у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі, підтримав позовні вимоги за зустрічною позовною заявою. Під час провадження по справі [PERSON] , будучи допитаною в якості свідка, суду пояснила, що з [PERSON] перебуває у дружніх відносинах. [PERSON] знає, проте не поважає його, бо вважає його "альфонсом". Вона неодноразово казала [PERSON] , що він не вартий її. Вважає, що шлюб [PERSON] \~уклала через\~дитину.\~Їйвідомо що [PERSON] та [PERSON] разом не живуть десь з березня 2020 року, так як вона допомагала їй переїжджати з [ADDRESS] , у квартиру її батьків, зокрема перевозити всі її речі. Також у грудні 2020 року вона зустріла [PERSON] в кафе, де він перебував з дівчиною. У "Вайбер" [PERSON] направив їй повідомлення, зі змісту якого зрозуміла, що позивач і відповідач разом не живуть вже давно. На святкуваннях і зустрічах в колі друзів [PERSON] вона ніколи не бачила. Їй відомо, що [PERSON] взагалі не допомагав [PERSON] в утриманні та вихованні дитини, спільне господарство разом вони не вели, [PERSON] є забезпеченою людиною та може сама утримувати себе і дитину, що і завжди робила. У судовому\~засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 2014 року, коли влаштувалась на роботу в ПП "Консалтингова компанія "Парасоля" бухгалтером, власником якого є [PERSON] , з якою у неї робочі стосунки. З [PERSON] вона не знайома, але багато чула про нього від [PERSON] , а саме, що він допоміг їй з дитиною. Їй відомо, що [PERSON] постійно сама займалась дитиною, а [PERSON] взагалі не надавав ніякої допомоги. У зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків, так як обслуговувала також як бухгалтер ФОП [PERSON] , яка займалась вантажними перевезеннями, вона приблизно у 2017-2018 роках оформляла придбання двох вантажних автомобілів евакуаторів марки Mercedez-Benz. А приблизно у 2020-2022 роках у зв`язку з їх переобладнанням дані автомобілі переоформлялись у МРЕВ. [PERSON] багато працювала та вийшла на роботу десь через тиждень після народження дитини. При цьому [PERSON] приходила на роботу з дитиною, відпустку не брала. Їй відомо, що [PERSON] своїм лікуванням займалася самостійно, також вона сама робила ремонт, незважаючи на те, що мала важку вагітність. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 листопада 2022 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що набрало законної сили 02 грудня 2022 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.8-9). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.10, 45). Зі звіту\~про незалежну\~оцінку вбачається,\~що вартість\~трикімнатної квартири,\~загальною площею\~91,7\~кв.м,\~розташована за\~адресою:[ADDRESS] , становить 2\~000\~000,00 грн (т.1 а.с.13-18). 01 грудня 2020 року був укладений договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] , Продавцем, та [PERSON] , Покупцем. За даним договором [PERSON] передає у власність продає, а громадянка [PERSON] приймає у власність купує квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 35-36). Відповідно до копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником транспортних засобів: - автомобіля марки JAGUAR модель XF, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , дата реєстрації 27 грудня 2019 року; - автомобіля марки MERCEDES-BENZ 814, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 29 вересня 2020 року; - автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель ML 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , дата реєстрації 02 серпня 2022 року; - автомобіля марки MERCEDES-BENZ модель SPRINTER 316 CDI, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , дата реєстрації 27 квітня 2021 року (т. 1 а.с. 37-44). [PERSON] подавалися до Головного управління державної податкової служби в Івано-Франківській області податкові декларації про майновий стан та доходи, з яких вбачається, що річний дохід фізичної особи-підприємця становив: у 2018 році 1437730,13 грн, у 2019 році 872474,35 грн, у 2020 році 149 6750,00 грн, у 2021 році 285\~500,0 грн, у І кварталі 2022 року 307\~200,00 грн, з квітня по грудень 2022 року 399\~884,00 грн, усього у 2022 році отримано дохід у розмірі 1\~052 834,00 грн, який складається з доходу, отриманого у вигляді дивідендів, 345\~750,00 грн та 707\~084,00 грн - доходи, отримані від зайняття господарською діяльністю (т. 1 а.с. 54-91). Зі скриншоту переписки з «Діма Лани» від 12 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] давно не живуть разом, про що пише саме [PERSON] (т. 1 а.с. 92-93). Згідно переписки між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] бажає врегулювати майновий спір (т. 1 а.с. 94-96). 06 серпня 2018 року між з Приватним підприємством «Консалтингова компанія «Парасоля», Позикодавцем, та [PERSON] ,\~Позичальником, укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги. Відповідно до пункту 2.1 Договору поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 1\~500\~000,00 гривень (т.1 а.с.97-98). Факт отримання коштів за договором від 06 серпня 2018 року підтверджується копіями платіжних інструкцій від 06 серпня 2018 року № 223 у сумі 430\~000,00 грн, 19 грудня 2018 року № 369 у сумі 350\~000,00 грн, від 21 травня 2019 року № 175 у сумі 350\~000,00 грн, від 07 серпня 2019 року № 288 у сумі 360\~000,00 грн (т.1 а.с.99-102). 01 серпня 2018 року [PERSON] зверталася із заявою до власника Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля» про надання поворотної фінансової допомоги для придбання та ремонту житла в сумі 1\~500 000,00 грн з терміном повернення 5 (п`ять) років з можливістю пролонгації договору (т. 1 а.с. 103). Рішенням № 4 від 01 серпня 2018 року власника Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля» [PERSON] було надано поворотну фінансову допомогу для придбання та житла в сумі 1\~500 000,00 грн з терміном повернення через 5 (п`ять) років з можливістю пролонгації договору (т. 1 а.с. 104). [PERSON] у період з 02 березня 2022 року по 12 липня 2022 року разом з донькою [PERSON] перебувала за межами України, про що свідчить копія паспорту для виїзду за кордон (а.с.105-107). 01 червня 2022 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] була видана довідка [PERSON] про те, що він працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] з 07 червня 2021 року на посаді водія автотранспортних засобів (т.1 а.с.128). Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області (Філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС № 2641 від 16 серпня 2023 року, за період в 2019 році [PERSON] , [INFO] , 02 серпня 2019 року був зареєстрований автомобіль марки MERCEDEZ-BENZ 1120L, шасі [NUMBER] , 1987 року випуску, вартість 10 000 грн, який 01 жовтня 2020 року перереєстрований на нового власника, вартість продажу 7000 грн; 27 лютого 2019 року був зареєстрований автомобіль MERCEDEZ-BENZ С 220, шасі [NUMBER] , 2002 року випуску, вартість 47798,28 грн, який 27 серпня 2019 року перереєстрований на нового власника, вартість продажу 241737 грн; 27 грудня 2019 року зареєстрований автомобіль JAGUAR, модель XF, кузов № [NUMBER] , 2012 року випуску, вартість 409396,68 грн (т.1 а.с.144). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля», [PERSON] була виплачена поворотна фінансова допомога у повному обсязі в сумі 1500000,00 грн. Станом на 06 жовтня 2023 року поворотна фінансова допомога не повернута (т.1 а.с.166). Згідно довідки фізичної особи-підприємця [PERSON] від 06 жовтня 2023 року, [PERSON] ніколи не працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] , йому не виплачувався дохід. Інших найманих працівників у фізичної особи-підприємця [PERSON] не було (т.1 а.с.167). [PERSON] зверталася за медичною допомогою щодо вагітності (т.1 а.с.168-188). 30 січня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2024 року по справі № 344/13350/23 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (т.1 а.с.226-228). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом частини шостої статті 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Пункт 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Положеннями статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення вищевказаної статті свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до частини першої-другої статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частина перша\~статті 70\~Сімейного кодексу\~України передбачає,\~що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частини першої-другої статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду вже виснувала, що, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). Згідно висновку Верховного Суду України, сформульованому у постановах від 18 березня 2013 року у справі № 6-66цс13 та від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його у шлюбі, але й спільна участь чоловіка і дружини коштами або працею у набутті цього майна. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Придбане хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам собою факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19)). Звертаючись до суду позовом, позивач [PERSON] стверджував, що вони з колишньою дружиною [PERSON] набули на праві спільної сумісної власності квартиру та транспортні засоби. Водночас колишня дружина, відповідач за первісним позовом, заперечує обставину набуття вказаних об`єктів за кошти спільного бюджету та стверджує, що дане майно набуто за її особисті кошти під час окремого проживання. Судом встановлено, що [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, є власником Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля», зареєстрована фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності: 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт». [PERSON] були надані в якості доказів податкові декларації платника єдиного податку (3 група), в яких вказано її річний дохід як фізичної особи-підприємця, що зокрема становив: у 2018 році 1437730,13 грн, у 2019 році 872 474,35 грн, у 2020 році 1\~496\~750,00 грн, у 2021 році 285500,00 грн. У І кварталі 2022 року фізична особа-підприємець [PERSON] отримала дохід у сумі 307200,00 грн. Також згідно поданих нею податкових декларацій платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного стану, за звітний період з квітня по грудень 2022 року, відповідач за первісним позовом як фізична особа-підприємець отримала дохід у сумі 399 884,00 грн. Усього у 2022 році, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи [PERSON] , нею отримано дохід в розмірі 1052834,00 грн. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2018 року [PERSON] зверталася з заявою до власника Приватного підприємства «Консалтингова компанія «Парасоля» про надання поворотної фінансової допомоги для придбання та ремонту житла в сумі 1500000,00 грн з терміном повернення 5 (п`ять) років з можливістю пролонгації договору. Водночас позивач [PERSON] не надав жодних відомостей про отримання та розмір доходів\~за період шлюбу з відповідачем [PERSON] (з 2019 по 2022 роки), а також жодних доказів про наявність будь-яких накопичень грошових коштів. Згідно довідки від 01 червня 2022 року, виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] . [PERSON] , останній працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] з 07 червня 2021 року на посаді водія автотранспортних засобів. Проте з довідки фізичної особи-підприємця [PERSON] від 06 жовтня 2023 року вбачається те, що [PERSON] ніколи не працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] , йому не виплачувався дохід. При цьому позивач за первісним позовом не надав жодних належних та допустимих доказів про доходи, що були ним отримані за час роботи на посаді водія автотранспортних засобів З наданих суду доказів, суд приходить до переконання, що податкові декларації платника єдиного податку та договір від 06 серпня 2018 року про надання поворотної фінансової допомоги є належними доказами, що підтверджують купівлю [PERSON] квартири та транспортних засобів за її особисті кошти. Позивачем [PERSON] не доведено жодними доказами належність спірного майна до спільної сумісної власності подружжя не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Також [PERSON] не доведено, що він не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено на підставі доданих до матеріалів справи доказів та показань свідків, що позивач разом з колишньою дружиною з початку весни 2020 року не вели спільне господарство та разом не формували спільний бюджет, кошти з якого використали для придбання квартири і транспортних засобів. Аргументи [PERSON] , що майно було придбане під час шлюбу, суд приймає, проте з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірне майно придбано за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин за особисті кошти відповідача [PERSON] . Доказів на придбання квартири та транспортних засобів за спільні кошти подружжя чи за його особисті кошти позивач [PERSON] до суду не надав. Щодо доводів позивача за первісним позовом про застосування презумпції правомірності набуття права власності, то суд звертає увагу на таке. У частині другій\~статті 328 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, зокрема, якщо інше прямо не випливає із закону. Інше передбачене\~статтею 60 Сімейного кодексу України, згідно з якою будь-яке майно, набуте за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17). Тому саме на колишню дружину закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо квартири та транспортних засобів, набутих у шлюбі та зареєстрованих за нею, що і було здійснено відповідачем у судовому засіданні. Відповідачем [PERSON] суду надані належні та допустимі докази про те, що спірне майно відповідно до положень статті 57 Сімейного кодексу України було набуте нею у період фактичного припинення шлюбних відносин, за кошти, які належали їй особисто, тому є підставою для спростування презумпції спільності майна подружжя. Оскільки відповідач [PERSON] спростувала презумпцію спільної сумісної власності на спірне майно, то відповідно на це майно не поширюється режим спільної сумісної власності, а дане майно є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Ураховуючи наведені обставини, суд обґрунтовано вважає, що колишня дружина, позивач за зустрічним позовом [PERSON] довела факт придбання квартири та транспортних засобів за її особисті кошти та під час окремого проживання і спростувала презумпцію спільної сумісної власності на ці об`єкти. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка слідчим суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved