Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №1868888, за умовами якого позикодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн., строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір позики підписано електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора (електронного підпису 5NMkj3kBQa), що був надісланий на вказану відповідачкою електронну адресу в порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі «реквізити сторін». Того ж дня позикодавець на виконання п.1 Договору позики №1868888 від 16.03.2021 року виконав свої зобов`язання, зокрема передав [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 4 500,00 грн. шляхом їх перерахування на її банківський картковий рахунок № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий, що підтверджується електронною платіжною інструкцією №bb03f848-8464-4700-a01a-c4ffd4c8e993 від 16.03.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. Відповідно до п. 4.2. договору позики №1868888 [PERSON] до моменту його підписання вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті [INFO], їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, їй зрозумілі. Враховуючи викладені вище умови Договору позики №1868888 від 16.03.2021 р. та здійснені відповідачкою платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 711,00 грн., заборгованість останньої за договором позики на дату подачі позову дорівнює 14 535,00 грн., з яких 4 500,00 грн. - основна сума боргу; 10 035,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. 26.10.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 р., за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1868888 від 16.03.2021 р. 03.04.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р., за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі і за договором позики №1868888 від 16.03.2021 року. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики № 1869888 в її загальному розмірі 14535,00 грн., суму сплаченого ним при подачі позову до суду судового збору - 2422,40 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 квітня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08.05.2025 року представник відповідачки - адвокат Жупинський М.А. подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за процентами за договором позики № 1869888 від 16.03.2021 року в розмірі 7 348, 50 грн. При цьому вказав, що доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Умовами договору позики не передбачено право Позикодавця в односторонньому порядку змінювати умови договору, в тому числі і щодо збільшення строку позики в більшу чи меншу сторону. Вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, як міри відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, або положеннями договору про відповідальність, позивач не заявляв, а тому нарахування процентів за межами строку кредитування є таким, що не ґрунтується на вимозі закону. Зазначив також, що докази фактичного отримання відповідачкою у борг грошових коштів та їх розміру у справі відсутні. 08.05.2025 року представник позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. подала до суду відповідь на відзив представника відповідача на позов, в якому стверджує, що доводи останнього щодо ненадання позивачем доказів перерахування коштів [PERSON] не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а саме: електронною платіжною інструкцією № bb03f848-8464-4700-a01a-c4ffd4c8e993 від 16.03.2021 року, виданою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» ; довідкою № КД-000016610/ТНПП від 10.03.2025 р., виданою платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС»,; листом №11/03/25-8 від 11.03.2025 р., виданим ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Вказала також, що відповідно до п. 4.2. договору позики № 1868888 [PERSON] до моменту підписання договору вивчила цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, які розміщені на сайті [INFO]. Іх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації йому зрозумілі. У своїх додаткових письмових запереченнях від 09.06.2025 року представник відповідачки - адвокат Жупинський М.А. вказав, що АТ КБ "Приват банк" на вимогу суду надано виписку з банківського карткового рахунку [PERSON] за період з 16 по 19 березня 2021 року, з якої вбачається, що за 16 березня 2021 року у ній значиться запис про перерахування ТОВ "МІЛОАН" відповідачці позики в сумі 5000 грн., отже відомості про надання їй кредитних коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відсутні, в зв`язку із чим вимоги позову є недоведеними. В судове засідання сторони не з`явилися, представники останніх просили справу розглядати без їх участі. За таких обставин та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводилося за відсутності учасників справи та без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України). Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1868888 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) . Вказаний Договір підписаний сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідачки 5NMkj3kBQa (а.с.65). Відповідно до п. 1 зазначеного Договору позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику») на погоджений умовами Договору строк (надалі «Строк Позики») шляхом її перерахування на банківський рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. За умовами п.п. 2.1, 2.2 та 2.3 Договору сума позики - 4500 грн. строком на 30 днів, процентна ставка (базова) - 1,99 % (день). До позовної заяви додано Правила надання грошових коштів у позику. Відповідно до довідки про ідентифікацію, яка підготовлена ТОВ «1 Безпечне агентство безпечних кредитів», встановлено, що клієнт [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з якою укладено договір №1868888 від 16.03.2021 року ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 5NMkj3kBQa 16.03.2021 року, о 17:51:58 год., номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: [INFO] ( а.с.118). Згідно Довідки №КД-000016610 від 10.03.2025 року ТОВ «ФК Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між компанією ТОВ «ФК Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення наступної платіжної операції, зокрема 16.03.2021 року, сума 4500,00 гривень за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу №bb03f848-8464-4700-a01ac4ffd4c8e993. Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються .( а.с.120). 26.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики №1868888 від 16.03.2021 року. Згідно реєстру прав вимоги до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 року, за № 11859 значиться [PERSON] ( а.с.90 б зв.) 03.04.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики №1868888 від 16.03.2021 року ( а.с.103). Пунктом 5.2. зазначених Договорів факторингу визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог. Згідно реєстру боржників до договору № 030423-ФК про відступлення прав вимоги від 03.04.2023 року, який є додатком № 1 до вказаного договору, за №30956 значиться [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку суми заборгованості вбачається, що відповідачка заборгованість за кредитом не погашала, внаслідок чого у неї наявна заборгованість станом на день подачі позову - 25.03.2025 року у розмірі 14535, 00 грн., з яких 4500, 00 грн.- борг за тілом позики, 10 035, 00 грн. - заборгованість за несплаченими процентами, періодом нарахування яких є 16.03.2021 року - 14.07.2021 року (а.с.58-62). Згідно копії платіжної інструкції на картку [NUMBER] 07 16 березня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зараховано 4500 00 грн. Як вбачається з виписки АТ "Приват Банк" картка [NUMBER] належить[PERSON] ( а.с.162). Таким чином судом встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало своє зобов`язання за договором№1868888 від 16.03.2021 року, що визнавалося зокрема відповідачкою і в наданому її представником 08.05.2025 року відзиві на позов, оскільки в ньому заперечується лише розмір нарахованих за цим договором процентів, а не сума основного боргу [PERSON] . Зважаючи на викладене, доводи сторони відповідача про недоведеність факту одержання [PERSON] кредитних коштів за договором позики №1868888 від 16 березня 2021 року між нею та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є безпідставними. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, зокрема - наявність заборгованості відповідачки за тілом кредиту суд дійшов висновку про стягнення з неї 4500 грн. на її погашення. Проте, суд не погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості [PERSON] за відсотками 10 035 грн. Так, згідно умов договору позики № №1868888 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк договору - 30 днів, дата надання позики - 16 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року - дата повернення позики (останній день). Таким чином, строк кредитування сплив 15 квітня 2021 року. Відповідно до пункту 4.2 Договору позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 7 Правил надання грошових коштів у позику містить певні умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці долучені до позову фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були на момент укладення сторонами договору розміщені на сайті https://mycredit.ua.documentslicense/ та надані при укладенні договору позичальниці та саме з цими Правила вона ознайомилася і погодилася , підписуючи договір позики 16.03.2021 року , а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 15 квітня 2021 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків за період з 17 березня 2021 року по 25 березня 2025 року ( фактично по 14 липня 2021 року), тобто за 120 днів, відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 30 днів, починаючи з 17 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року, а тому їх розмір з відрахуванням з цієї суми сплачених відповідачкою 15.04.2021 року в рахунок погашення відсотків 711 грн. дорівнює 1975,50 грн.( 4500 грн х 1,99%/100%=89,55грн х 30 днів - 711 грн.). З огляду на наведене в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Що ж стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 3500 грн. Представник Відповідачки у відзиві на позов заявив про стягнення з позивача на її користь 5 000 грн. таких понесених нею витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2024 року між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О. укладено договір №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року (а.с.125). Відповідно до акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №1 до Договору №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024, розмір гонорару за надання клієнту адвокатом правової допомоги по справі ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON]., встановлено та погоджено у фіксованому розмірі, що становить 3500,00 грн. та, на думку суду, є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову. Клопотань про зменшення цієї суми відповідачем в ході судового розгляду не заявлялось. В свою чергу, 01.05.2025 року [PERSON] укладено з адвокатом Жупинським М.А. договір про виплату останньому відповідачкою за надання їй правничої допомоги в даній справі гонорару в фіксованому розмірі 5000 грн.(п.3 Договору); повний розрахунок відповідно з Актом прийняття- передачі виконаних робіт здійснено 06.05.2025 року за виконання адвокатом наступних послуг: складання та подання до суду відзиву на позовну заяву ТОВ «Фінпром маркет» підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 06/05 (а.с.а.с.32-36) . Разом з тим, у своїй відповіді на відзив на позов представник позивача просив відмовити у задоволення вимог відповідачки про стягнення правової допомоги, вважаючи її розмір у 5000 грн.значно завищеним та не співмірним предмету спору, а також - недоведеним факт сплати цієї суми [PERSON]. її адвокату. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц (провадження № 61-15221св20). У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2022 року у справі № 910/12257/13 (провадження № 14-382цс19) вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43Конституції України. Виходячи з наведеного, з урахуванням відсутності клопотання відповідачки та її представника про зменшення суми судових витрат позивача на професійну правову допомогу, наявності заперечень позивача щодо стягнень витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачки та їх зменшення, обсягу надання таких послуг (лише подання до суду відзиву на позов), а також того, що справа належить до категорії незначної складності, суд вважає визначений стороною відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з позивача на користь [PERSON] в сумі 5 000 гривень у даному випадку є неспівмірним та суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності, а тому їх необхідно зменшити (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) до 1 000 грн., що відповідатиме принципу справедливості і балансу інтересів сторін спору. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 760/15657/21. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене та на підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений останнім при подачі позову у розмірі 1079, 18 ( 2 422,40 грн.х 44,55%), а також понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 559,25 грн. (з урахуванням проведенного їх взаємозаліку (1559,25 грн. - 1000 грн.). Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial