Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просять суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , встановивши опіку над дитиною та призначивши їх опікунами, стягнути з відповідачки аліменти на її утримання, посилаючись на злісне ухилення відповідачки від виконання покладених на неї законом батьківських обов`язків. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідачка є її донькою та матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батьків записані на підставі статті 135 СК України, зі слів матері дітей. 27.09.2024 відповідач [PERSON] черговий раз залишила дитину одну та поїхала в невідомому напрямку, що пов`язано з систематичним вживанням відповідачем алкогольних напоїв, та по день подання позовної заяви не з`являється, життям дитини не цікавиться. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка була вимушена забрати проживати до себе свою племінницю [PERSON] , щоб дитина не залишалася напризволяще. Так, відповідач [PERSON] систематично не виконує батьківські обов`язки, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а саме вихованням та навчанням дитини не займається, зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям дитини, не забезпечує її лікуванням, не виявляє щодо доньки материнського піклування, тобто мати не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Позивачі також хочуть звернути увагу на те, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01.12.2009 року у справі №2-1062/2009 відповідач [PERSON] позбавлялась батьківських прав відносно старшого сина [PERSON] . Також, вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 15.07.2004 року відповідач [PERSON] була засуджена за ст. 304, 27, 185, ч. 2, 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, а постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.04.2005 року була направлена в місця позбавлення волі на строк 1 рік та 6 місяців. Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.10.2009 року у справі №1-647/2009, відповідачку [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Також, працівниками ВП №1 Криворізького РУП проведено перевірку факту ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] в ході якої підтверджено факт ухилення від виконання батьківських обов`язків, однак, протокол відносно відповідача не складено, у зв`язку з невстановленням її місцезнаходження. Крім того, дитина перебуває на обліку у лікаря невролога, однак матір дитини не здійснювала лікування та не з`явилася до лікаря з дитиною майже 2,5 років, тобто не слідкує за станом здоров`я дитини. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач [PERSON] систематично не виконує батьківські обов`язки, тобто ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої дитини, а саме вихованням та навчанням дитини не займається, зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям дитини, не забезпечує її лікуванням, не виявляє щодо доньки материнського піклування, залишає її наодинці, тобто мати не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, то є відповідно підстави для позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] . Тому з метою захисту інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позову та просила розглянути справу без її участі. Представник третьої особи Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради як органу опіки та піклування Маркова С.А. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних мотивів. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відомості про батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00023598140 від 07.08.2019 року, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 18). Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2009 року [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Призначено [PERSON] опікуном над [PERSON] та стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] (а.с. - 19-20). Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.10.2009, [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі (а.с. - 22). Відповідно до відповіді за заяву позивачки [PERSON] щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП сестри [PERSON] , [INFO] повідомлено наступне. В ході перевірки факт ухилення матері дитини [PERSON] від виконання, передбачених чинним законодавством обов`язків щодо виховання малолітньої доньки [PERSON] викладених у зверненні [PERSON] підтверджується, але при неодноразовій спробі зв`язатися з [PERSON] за мобільним телефоном не виявилося за можливе оскільки остання на дзвінки не відповідає, смс-повідомлення залишає прочитаними, але без відповіді. При неодноразовому відвідуванні адреси: [ADDRESS] двері квартири ніхто не відчинив та сусіди відмовились надавати будь-які пояснення (а.с. - 23). Відповідно до акту про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с -27). Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.10.2024, [PERSON] визнано винною у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років пробаційного нагляду (а.с. -53-54). Відповідно до корінця медичного висновку № 94 про дитину з індвалідністю віком до 18 років від 15 січня 2025 року, малолітня [PERSON] , [INFO] має захворювання F70.1, F80.1, F98.0 (а.с. - 47). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21 (провадження № 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20 (провадження № 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18(провадження № 61-13690св20). Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Виконком Довгинцівської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, надав пояснення що не може надати будь-яких відомостей щодо виконання батьківських обов`язків відповідачки по справі, [PERSON] , [INFO] яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з ВП №1 КРУП ГУПН в Дніпропетровській області від 06.03.2025, відповідач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що є територією Металургійного району. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Оскільки наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідачки від належного виховання своєї дитини, свідомої зневаги своїми обов`язками, враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідач не займається вихованням доньки, не забезпечує її матеріально, не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеними заявлені вимоги та вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки навіть за час розгляду справи по суті в матеріалах справи відсутні дані про зміну поведінки відповідачки відносно рідної дитини в кращу сторону (чи намагання налагодити відносини). При вирішенні питання щодо доцільності позбавлення відповідачки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд враховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Також суд бере до уваги те, що відповідачка визнала позов та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Згідно частин другої, третьої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частинами першою-другою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для призначення аліментів, починаючи з дати пред`явлення позову згідно вимог частини першої статті 191 СК України. Однак вимоги в частині призначення позивачів опікунами дитини задоволенню не підлягають, оскільки опікунами можуть бути призначені позивачі лише після встановлення дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, який встановлюється на засіданні виконкому відповідно до положень п. 35 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866. Пунктом 35 Постанови № 866 визначено, що після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу). Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв`язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров`я, освіта, інші потреби. Відповідно до пункту 22 Постанови, рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається виконавчим органом міської чи районної у місті ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. Відповідно до частини четвертої статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. До суду не надходило подання органу опіки та піклування про призначення дитині опікуна, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачами вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачів.

Outcome: partial