Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У квітні 2025 року уповноважений представник позивача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, через систему «Електронний суд» звернувся до Франківського районного суду м.\~ Львова із вказаною позовною заявою. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, вчиненого 19.02.2021, зареєстрованого в реєстрі під номером 24439 та стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 5542,78 грн. Підставою позову є порушення прав позивача, оскільки вимоги відповідача не є безспірними. Позивач указаний у спірному виконавчому написі кредитний договір не підписував взагалі, а наданий договір є електронним. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за цим договором. Крім цього, в обґрунтування позову представник позивача також зазначає, що позивачем не отримано вимоги, а про наявність відповідних вимог відповідача за кредитним договором, позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій, що позбавило його можливості виразити свої заперечення. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув, що призвело до передчасного вчинення виконавчого напису. Надалі, на підставі спірного виконавчого напису 20.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області, Гореликом Євгеном Борисовичем, відкрито виконавче провадження, в межах якого з позивача на користь відповідача стягнено 5542,78 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2025 вжито заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича, вчиненого 19.02.2021, зареєстрованого в реєстрі під номером 24439, на час розгляду цивільної справи № 465/2962/25 і до набрання законної сили рішенням суду (а.с.71-74). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.04.2025 року позовну заяву залишено без руху з підстав, викладених в мотивувальній частині такої (а.с.42-43). Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 28.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с.82-83). Відповідач правом на подання відзиву не скористався, подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (вх.16620/25). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, пояснень суду не надали. У судове засідання, призначене на 30.05.2025 учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник позивача, адвокат Калінін Сергій Костянтинович, у прохальній частині позову просив про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.6 зворот). Відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд»,\~яку доставлено 30.04.2025, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Частиною 6\~ст. 128 ЦПК України\~встановлено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Згідно з пунктом 111 Розділу\~V\~«Перехідні положення» Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №\~1845/0/15-21, особа, яка використовує підсистему «Електронний суд», самостійно несе відповідальність за свій електронний кабінет, направлені йому копії судових рішень вважаються отриманими, про що суду стає відомо з повідомлення про доставлення електронного листа. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Фактичні обставини справи, встановлені судом Із матеріалів справи вбачається, що 06.09.2019 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ: 42753492) укладено договір №131994, про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (надалі кредитний договір) (а.с.20 - 22). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (а.с.20). Пунктом 1.2. кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 16.02.2020. Строк дії договору складає 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором (а.с.14 зворот). Відповідно до п. 1.3. кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 693,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,9 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована (а.с.20). У пункті 3.1. кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.21). Згідно з п. 3.2. кредитного договору, нарахування процентів за Договором здійснюється за акційною процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у пункті 1.2 цього Договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у Графіку розрахунків (Додаток 1 до Договору). (а.с.21). Відповідно до п. 3.4. кредитного договору, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта, нарахування процентів не здійснюється; у разі прострочення виконання зобов`язань за Договором більше ніж на три календарні дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2 цього Договору; з 4 дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення. (а.с.21). Згідно з п. 1 Графіку розрахунків, який є додатком № 1 до Кредитного договору № 131994 від 06.09.2019,\~в кінці\~строку кредитування,\~а саме\~06.10.2019\~позичальник повинен\~повернути суму\~процентів у\~розмірі 8,70\~грн.\~та тіло\~кредиту у\~розмірі 2900,00 грн., що разом становить 2908,70 грн. (а.с.22 зворот). Отож, з матеріалів справи, а саме з підписаного електронним цифровим підписом Договору та Додатку 1 до даного Договору, також випливає, що указаний договір є електронним договором, а наявна в матеріалах справи є лише паперовою копією електронного договору. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії документа, 19.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 24439, яким з позивача, боржника за кредитним договором № 13394 від 06.09.2019, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (ЄДРПОУ: 42753492), правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги №ККЛУ-16112020 від 16.11.2020 року є відповідач, стягнуто заборгованість за кредитним договором № 191994 від 06.09.2019, яка утворилась за період 16.11.2020-29.12.2020 (а.с.23 зворот). Всього за спірним виконавчим написом визначено суму до стягнення у розмірі 13275,30 грн, що складається з: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2900,00 грн.; - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 7995,30 грн.; - заборгованості за штрафами та пенею у розмірі 1450,00 грн. (нарахованими за період 07.12.2019-16.11.2020). З інформації, розміщеної на сайті Міністерства юстиції України, в розділі «Новини Міністерства» вбачається, що [PERSON] анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю (а.с. 14). На підставі указаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Гореликом Євгеном Борисовичем 20.08.2021 відкрито виконавче провадження №\~ 66581005, яке 20.05.2024 прийняте приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим Павлом Володимировичем (а.с.18-19 зворот). Постановою від\~26.08.2021\~звернено стягнення\~на доходи\~боржника у\~розмірі 20%\~до виплати\~загальної суми\~боргу 15131,30\~грн,\~з яких:\~13275,30\~грн \~борг за\~виконавчим написом\~№ 24439,\~1327\~грн \~основна винагорода\~виконавця (10%\~тягнутої суми\~боргу),\~529\~грн \~мінімальні витрати\~за ВП. (а.с.67-зворот). Надалі постановою\~від 01.04.2025\~звернено стягнення\~на доходи\~боржника із\~відрахуванням з\~доходів боржника\~на користь\~стягувача у\~розмірі 20%\~доходів щомісяця\~до погашення\~загальної суми\~заборгованості за\~виконавчим провадженням,\~яка складає\~9162,82\~грн. (а.с. 69-70). Відповідно до даних листа приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 25.03.2025 кошти, що надійшли від боржника (позивача) у сумі 5542,78 грн. перераховано на користь стягувача, кошти в сумі 616,00 грн. та 1341,49 грн. перераховано приватному виконавцю Горелику Євгену Борисовичу (а.с. 58). Оцінка суду Щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);\~б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені судом обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наявна в матеріалах копія кредитного договору є паперовою копією електронного доказу. А у відповідності до ч. 3 ст. 100 ЦПК України, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Сам договір укладено в електронній формі, тобто надана нотаріусу копія електронного договору не містила підпису позивача та сам кредитний договір нотаріально не посвідчений. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення\~виконавчого напису\~визначені п.3.1.\~Глави 16\~розділу ІІ\~Порядку,\~відповідно до\~яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України,\~ статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.\~ Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №\~6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №\~61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №\~916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 у справі №\~910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший,\~підготовчий етап,\~який включає\~повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. Крім цього, позивачем заперечено сам факт укладення того кредитного договору, який зазначено у спірному виконавчому написі. При цьому,\~враховуючи те,\~що позивачем\~не отримано\~вимоги,\~а про\~наявність відповідних\~вимог відповідача\~за кредитним\~договором,\~позивач дізнався\~лише після\~відкриття виконавчого\~провадження та\~вчинення виконавчих\~дій,\~що позбавило\~позивача можливості\~виразити свої\~заперечення з\~приводу визначеної\~заборгованості. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув, що призвело до передчасного вчинення виконавчого напису. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для вчинення виконавчого напису. Суд погоджується із доводами представника позивача про те, що вимоги відповідача не є безспірними. При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій. В матеріалах справи\~відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак проігнорував вимогу про її погашення, а відтак позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів Окрім того, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз\~ст. 1212 ЦК України\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 ). Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Крім того, згідно з п. 3 ч. 3\~ст. 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17). У зв`язку з зазначеним, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст. 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17). Подібний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19. При цьому, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідносин, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки в процесі розгляду справи, судом встановлено обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та, відповідно, задоволено позовну вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тому грошові кошти, стягнуті при примусовому виконанні виконавчого напису, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу на підставі\~ст. 1212 ЦК України, оскільки відсутня підстава для такого стягнення. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин\~ст. 1212 ЦК України викладений Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів кошів у розмірі 5\~ 542,78 грн. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову\~на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. З урахуванням викладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок за подання позовної заяви та 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 копійки (з урахуванням понижуючого коефіцієнту). Стосовно стягнення витрат на правову допомогу Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України визначає однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення стороною суми судових витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті спору, шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ст.\~134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.\~137 ЦПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.\~141 ЦПК України). Згідно із частинами 1, 2 ст.\~137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Частиною 3 ст.137 ЦПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат у розмірі 5 500,00 грн. представник позивача надав суду копію Договору про надання правничої допомоги № б/н/24 від 03.06.2024 з додатком, Рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника адвокатського бюро «Калінін і партнери» №3/2018 від 17.07.2018, Акт виконаних робіт (наданих послуг) (додаток № 2) до Договору про надання правничої допомоги № б/н/24 від 03.06.2024, згідно якого адвокатом надано правову допомогу щодо визнання виконавчого напису від 19.02.2021, зареєстрованого в реєстрі під номером 24439 (а.с.25 зворот, 27, 30, 31). Пунктом 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги № б/н/24 від 03.06.2024 сторони погодили, що за надання\~професійної правничої\~(правової)\~допомоги,\~передбаченої в\~п.п.\~1.1,\~Договору клієнт сплачує гонорар (винагороду) в розмірі 5 500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. у строк до набрання судового рішення законної сили (а.с.27). Відповідно Акта виконаних робіт (наданих послуг) (додаток № 2) до Договору про надання правничої допомоги № б/н/24 від 03.06.2025 до цих витрат, зокрема, належать: усна, з вивченням документів, консультація клієнта щодо захисту його прав у спорі про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича, вчиненого 19.02.2021 (1 год. 500,00 грн); складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 10.06.2024 (1 год. - 500,00 грн); вивчення та аналіз сканкопій матеріалів виконавчого провадження № 66581005 від 20.08.2021, що завантажені виконавцем до Автоматизованої системи виконавчого провадження (1 год. 30 хв. - 500,00 грн); складання, оформлення, подання до суду позовної заяви в інтересах клієнта (6 год. - 3 000, 00 грн); складання, оформлення, подання до Франківського районного суду м. Львова заяви про забезпечення позову від 07.04.2025 (2 год. 1 000,00 грн) (а.с.31). Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». На підтвердження повноважень представника надано суду ордер про надання правничої допомоги серії ВІ № 1237379 від 07.04.2025, виписаний на підставі договору № б/н/24 від 03.06.2024 про надання правничої допомоги та копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 2212 від 26.06.2018 (а.с.9, 52, 53). Суд при\~визначенні\~суми\~відшкодування витрат\~суд\~повинен\~виходити з\~критерію\~реальності\~адвокатських витрат\~(встановлення\~їхньої\~дійсності\~та необхідності),\~а\~також\~критерію розумності\~їхнього\~розміру,\~виходячи\~з\~конкретних обставин\~справи\~та\~фінансового стану\~обох\~сторін.\~Ті\~самі\~критерії застосовує\~Європейський\~суд\~з прав\~людини\~(далі\~-\~ЄСПЛ),\~присуджуючи\~судові\~витрати на\~підставі\~статті\~41\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід\~Альянс Лімітед»\~проти України»\~(заява\~№ 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим\~\~(п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Необхідно зазначити, що на підставі критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України). Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі №\~756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.202 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Верховний Суд також часто підкреслював необхідність детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків (зокрема, постанова від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15). Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою. Як уже зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved