Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковська Оксана Ігорівна, [PERSON] , державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикова Тетяна Валентинівна про визнання договору дарування недійсним. Позов мотивовано тим, що 03.12.2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЛПГ» укладено кредитний договір №011/3650/01307615 (в рамках програми DCFTA Agreement Initiative East), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 5000000,00 гривень, а позичальник зобов`язувався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші зобов`язання, призначені договором. 03.12.2021 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки №155990/3650/305653 між банком та [PERSON] .. Також, 07.12.2021 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЛПГ» укладено договір про надання овердрафту №015/3650/1308391 (в рамках програми DCFTA Agreement Initiative East), за умовами якого банк на умовах договору надає позичальнику можливість використання Овердрафту в межах поточного ліміту - 2800000,00 гривень, а позичальник зобов`язується використовувати овердрафт за цільовим призначенням, погасити овердрафт/кредитну заборгованість, а також виконати інші зобов`язання визначені договором. 07.12.2021 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за договором про надання овердрафту між банком та [PERSON] укладено договір поруки №156168/3650/305653. У зв`язку з невиконанням позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором та договором про надання овердрафту, банк направив [PERSON] вимоги про погашення заборгованості (вих. №188/2/356 від 03.10.2022 року, вих. №188/2/310 від 06.09.2022 року), обидві були направлені засобами поштового зв`язку, а вимога за вих. №188/2/356 від 03.10.2022 року також на електрону пошту, яка зазначена в договорі поруки, укладеного з [PERSON] , [INFO] . 21.10.2022 року банк звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЛПГ», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4721978,89 гривень та відшкодування судових витрат. 07.12.2022 року до Господарського суду Дніпропетровської області банком також було подано заяву про забезпечення вищевказаного позову, згідно з якою банк просив вжити заходи забезпечення позову, в тому числі шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності [PERSON] , зокрема на: цегляний гараж загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). В той же час, а саме 04.10.2022 року, банк звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ЛПГ», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту в сумі 2913636,05 гривень та відшкодування судових витрат. Отже, з жовтня 2022 року по квітень 2023 року тривав розгляд судових справ про стягнення, в тому числі з [PERSON] , заборгованостей на загальну суму понад 7 мільйонів гривень, які логічно були завершені ухваленням рішень на користь банку, видачею судових наказів та подальшим зверненням банку до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. з метою їх примусового виконання. Станом на дату подачі позову, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. перебуває зведене виконавче провадження [NUMBER], яке складається з: - Виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3729/22 від 21.07.2023 про стягнення з [PERSON] на користь Банку грошові кошти на загальну суму 21964,85 гривень; - Виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3729/22 від 21.07.2023 про стягнення з [PERSON] на користь Банку грошові кошти на загальну суму 4392971,07 гривень; - Виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3524/22 від 08.06.2023 про стягнення з [PERSON] на користь Банку грошові кошти на загальну суму 2913636,05 гривень. Примусове виконання рішень триває. Листом вих. №01-29/7642 від 20.09.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. повідомив, що за результатами перевірки майнового стану [PERSON] вбачається недостатність майна для повного виконання судових рішень. В ході додаткової перевірки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним виконавцем встановлено, що у 2023 році [PERSON] було відчужене нерухоме майно, зокрема: - гараж загальною площею 22,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ) на підставі договору дарування від 08.02.2023 року. Так згідно договору дарування гаражу, який укладений 08.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого Янковською О.І. приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області за реєстровим №144, [PERSON] передала [PERSON] безоплатно у власність гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ). Позивач зазначає, що обдарованим за оскаржуваним договором дарування є [PERSON] - мати [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] .. Тобто, після направлення вимоги за договором поруки, подачі позовних заяв про стягнення з [PERSON] заборгованостей та відкриття провадження у судових справах Господарським судом Дніпропетровської області на загальну суму понад 7 мільйонів гривень, з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань як поручителя перед банком, задля приховання належного їй на праві власності майна, в т.ч. гаражу, загальною площею 22,6 кв.м., [PERSON] безоплатно подарувала його своїй матері - [PERSON] .. Пунктом 1.3. оскаржуваного договору встановлено, що гараж є предметом цього договору, належить дарувальнику на підставі договору дарування гаражу, посвідченого 06.01.2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В. за реєстровим №121 та зареєстрованого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №13176352 від 31.01.2006. А отже, [PERSON] володіла гаражем з початку 2006 року, жодних дій щодо відчуження зазначеного майна протягом 16 років не вчиняла, а потреба та бажання відчужити гараж на підставі безоплатного договору на користь свого близького родича (своєї матері) виникли лише після пред`явлення до неї вимоги погашення заборгованості за договором поруки, подачі банком позовних заяв про стягнення заборгованості та заяви про забезпечення одного з позовів шляхом накладення арешту на її майно, зокрема, на гараж. Зазначене свідчить про те що, [PERSON] діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки укладає договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Окрім того, відповідно до п. 1.5. оскаржуваного договору [PERSON] стверджувала, що майно, яке є предметом цього договору, до цього часу в тому числі в спорі не перебуває. Але це не відповідає дійсності, враховуючи подану 07.12.2022 року заяву про забезпечення позову до Господарського суду Дніпропетровської області, згідно з якою банк просив накласти арешт на майно [PERSON] , в т.ч. на гараж, обґрунтовуючи її тим, що [PERSON] може відчужити зазначене майно з метою унеможливлення виконання у майбутньому рішення суду. Тобто припущення позивача, що [PERSON] буде здійснювати дії щодо відчуження нерухомого майна не були безпідставними, оскільки 08.02.2023 року, тобто менше ніж через два місяці після оприлюднення ухвали про відмову у накладенні арешту на майно у Єдиному державному реєстрі судових рішень, [PERSON] було відчужено, зокрема, гараж (передано безоплатно у дар) на користь близького родича першого ступеня споріднення - своєї матері [PERSON] .. Відчуження майна [PERSON] , в т.ч. гаражу, унеможливлює повернення боргу, свідчить про фіктивність переходу права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошових зобов`язань, шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів. Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що дії [PERSON] щодо укладення оскаржуваного договору пов`язані зі зменшенням своєї платоспроможності та є сумнівними в частині їх добросовісності, а відтак вищезазначені договори набувають ознак фраудаторних правочинів (правочинів, що вчинені боржником на шкоду кредитору), що направлені на уникнення звернення стягнення на майно боржника, та, відповідно, мають бути визнані недійсними на підставі загальних засадах цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом. Тому позивач просить визнати недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), який укладений 08.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Янковською О.І., приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 144 та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Янковською О.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 66338624 від 08.02.2023, номер запису про право власності: 49180429. Ухвалою суду від 20.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. Витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської О.І. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи з посвідчення договору дарування гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладений 08.02.2023 року між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №144. 02.08.2024 року представником позивача [PERSON] подано клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, згідно якого зазначає, враховуючи, що після звернення АТ «Райффайзен Банк» до суду з даним позовом [PERSON] відчужила спірне майно на користь [PERSON] , тобто остання має бути залучена до участі у даній справі як співвідповідач. Крім того, з метою недопущення порушення прав та інтересів чоловіка [PERSON] . [PERSON] , який давав згоду своїй дружині на придбання у власність спірного гаража, а також державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Тетяни Валентинівни, яка посвідчувала оспорюваний договір купівлі продажу від 09.01.2024р., зазначені особи мають бути залучені до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів. Крім того, 02.08.2025 року представником позивача [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої зазначає, що після звернення до суду 12.10.2023 року з позовом у даній справі відповідачка [PERSON] здійснила відчуження спірного гаража на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу гаража від 09.01.2024 р., посвідченого державним нотаріусом Риковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-27, чим унеможливила виконання ймовірного рішення суду у справі № 214/7922/23. Про укладення договору купівлі-продажу гаража від 09.01.2024 р. [PERSON] не повідомляла ні АТ «Райффайзен Банк», ні суд про намір відчужити спірне майно після пред`явлення до неї позову щодо визнання недійсним договору дарування від 08.02.2023 р. чим підтвердила свою недобросовісну поведінку як до суду, так і до учасників справи, так як її дії були направлені виключно на недопущення звернення стягнення на гараж для погашення боргів її доньки [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк». Таким чином визнання недійсними договору дарування гаражу, договір купівлі-продажу гаража договору дарування гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), та договір купівлі-продажу гаража від 09.01.2024р., що укладений між [PERSON] та [PERSON] , буде достатнім та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у справі, так як дасть можливість здійснити позивачу, на підставі ймовірного позитивного рішення у даній справі, звернення стягнення на спірний гараж з метою погашення заборгованості боржника [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк». Тому, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування гаражу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), який укладений 08.02.2023р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Янковською Оксаною Ігорівною, приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 144, та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської Оксани Ігорівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 66338624 від 08.02.2023, номер запису про право власності: 49180429; визнати недійсним договір купівлі-продажу гаража, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), який укладений 09.01.2024р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Тетяною Валентинівною, зареєстрованого в реєстрі за № 2-27, та скасувати рішення державного реєстратора - Державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Тетяни Валентинівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71049902 від 09.01.2024 р., номер запису про право власності: 53236614. Ухвалою суду від 14.10.2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Крім того, ухвалою суду від 14.10.2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмету позову від 02.08.2024 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] , будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Приватний нотаріус Янковська О.І. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Державний нотаріус Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикова Т. надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника нотаріальної контори. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.12.2021 року з метою забезпечення виконання кредитного договору №011/3650/01307615 від 03.12.2021 року, між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №155990/3650/305653 (а.с. 7-9, 10). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2023 року стягнуто солідарно з ТОВ «Скай ЛПГ», [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 4392971,07 грн. (а.с. 30-33). 11.07.2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. об`єднано виконавчі провадження [NUMBER], [NUMBER] у зведене виконавче провадження [NUMBER] (а.с. 35). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева І.В. від 06.09.2023 року приєднано виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання наказу №904/3729/22, виданого 21.07.2023 року до зведеного виконавчого провадження [NUMBER] (а.с. 36). Разом з цим, 08.02.2023 року [PERSON] уклала договір дарування гаражу, згідно якого [PERSON] ( Дарувальник ) передала [PERSON] (Обдарованій) безоплатно майно - гараж за адресою: [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] г (а.с. 81-82). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] в графі мати вказано [PERSON] (а.с. 85). [PERSON] під час реєстрації шлюбу 25.08.2001 року змінили своє прізвище на [PERSON] (а.с. 88). Відтак, 08.02.2023 року відповідач [PERSON] подарувала гараж своїй матері відповідачу [PERSON] .. Згодом, а саме, 09.01.2024 року було укладено договір купівлі-продажу гаражу за адресою: [ADDRESS] , гараж [NUMBER] . Новим власником якого стала [PERSON] (а.с. 139-140). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. У постанові Верховний Суд від 19 травня 2021 року у справі №693/624/19 (провадження № 61-6420св21) вказано, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення договору дарування) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили». У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі №489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Суд зауважує, що АТ «Райффайзен Банк» звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області 17.10.2022 року з позовом до ТОВ «СКАЙ ЛПГ», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 22). Договір дарування між [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] укладено 08.02.2023 року. Особа, яка відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері, після ініціювання кредитором судового спору про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклала договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора, направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. На думку суду, такі дії є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що: [PERSON] відчужила майно після ініціювання кредитором судового спору про стягнення з неї заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її частку як боржника. Відповідно, договір дарування, вчинений [PERSON] в період наявності непогашеної заборгованості, внаслідок якого [PERSON] перестає бути платоспроможною, має ставитися під сумнів у частині її добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правові висновки Верховного Суду у постановах: від 17 липня 2019 року у справі № 299/396/17, від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17). При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржників та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Боржник не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування. Крім того, вказане вище свідчить, що укладений договір купівлі-продажу гаража, укладений 09.01.2024 року між [PERSON] та [PERSON] , також, підлягає визнанню недійсним. Згідно ст. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень « державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження Державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідчення Державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Отже, враховуючи вимоги ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав. Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує, що на час укладання оспорюваних договорів в Господарському суді Дніпропетровської області розглядалась справа про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості, що у свою чергу, свідчить про те, що сторона позивача надала належних та допустимих доказів на підтвердження фраудаторності правочинів, та встановлення того факту, що під час укладання оспорюваних правочинів [PERSON] діяла умисно, зокрема з метою уникнення виконання майбутнього рішення суду та сплати заборгованості за договором за рахунок відчуженого майна - гаражу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь АТ «Райффайзен Банк» в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2684,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved