Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за договором позики від 07 жовтня 2015 року вона надала відповідачу в позику грошові кошти в сумі 900\~745 гривень 16 копійок зі строком повернення до 27 листопада 2015 року. Оскільки суму позики за вказаним договором відповідач не повернув, позивачка просить стягнути з останнього суму боргу у вказаному розмірі позики (т.с. 1, а.с. 17 18). Представник позивачки в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не підписував зазначений позивачкою договір позики. Вислухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Як на підставу своїх вимог позивачка посилається на текст розписки від 07 жовтня 2015 року за змістом якої відповідач отримав від неї в позику грошові кошти в сумі 900\~745 гривень 16 копійок зі строком повернення до 27 листопада 2015 року (т.с. 1, а.с. 234). Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на той факт, що він не підписував текст даної розписки. Для з`ясування вказаних обставин відносно підписання відповідачем вказаної боргової розписки, за клопотанням представника відповідача судом було призначено і проведено у даній цивільній справі відповідну судову почеркознавчу експертизу , за результатами якої суду надано висновок № 7787/24-32 від 01.05.2025 року, відповідно до якого: -рукописний текст розписки від 07 жовтня 2015 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою; -підпис від імені [PERSON] у розписці від 07 жовтня 2015 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т.с. 1, а.с. 226 232). Отже, відповідач не підписував текст боргової розписки від 07 жовтня 2015 року. У зв`язку із цим, суд враховує наступне. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із нормою частини другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він\~підписаний його стороною (сторонами). Натомість, як встановлено судом на підставі експертного висновку, відповідач не підписував текст боргової розписки від 07 жовтня 2015 року. Тобто, у даному випадку, на підставі норми частини другої статті 207 ЦК України, договір позики між сторонами, який оформлено борговою розпискою від 07 жовтня 2015 року, слід вважати правочином який не вчинено у письмовій формі, оскільки він\~не підписаний його стороною (позичальником [PERSON] ). Як наслідок, суд приходить до логічного і послідовного висновку про те, що відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, при складенні тексту боргової розписки від 07 жовтня 2015 року, було відсутнє волевиявлення відповідача як учасника правочину, оскільки він не підписував вказаного договору позики. Норми статті 215 ЦК України передбачають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно із нормою частини першої статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. При цьому, відсутня необхідність визнання нікчемного правочину недійсним, оскільки він є неукладеним. У зв`язку із тим, що відповідач не підписував текст боргової розписки від 07 жовтня 2015 року, в силу норми статті 215 ЦК України вказаний договір позики між сторонами є недійсним правочином, оскільки його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) та відповідно до частини першої статті 216 ЦК України і частини першої статті 236 ЦК України, такий договір не створює юридичних наслідків з моменту його вчинення. Отже, суд приходить до висновку про те, що за розпискою від 07 жовтня 2015 року відповідач не набув обов`язку повернення позивачці грошових коштів у сумі 900\~745 гривень 16 копійок зі строком повернення до 27 листопада 2015 року, як стверджує остання. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки за договором позики від 07 жовтня 2015 року грошових коштів у сумі 900\~745 гривень 16 копійок. За таких обставин, позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України, питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд враховує наступне. Згідно із нормою частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати\~пов`язані із залученням спеціалістів і експертів та проведенням експертизи. Зокрема, суду надано рахунок № 3229 від 18 липня 2024 року, акт від 01 травня 2025 року та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № 101 від 16.08.2025 року з яких вбачається, що позивачем оплачено послуги із залучення експерта в сумі 22\~718 гривень 40 копійок (т.с. 1 а.с. 205, 233; т.с. 2, а.с. 20). Також, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду надано копію договору № 63 про надання правової допомоги від 01 серпня 2023 року разом із ордером серії АІ № 1490023 від 07 листопада 2023 року та актом від 02 червня 2025 року, з яких вбачається, що відповідач отримав послуги з правової допомоги у даній справі в загальній сумі 19 000 гривень 00 копійок (т.с. 1 а.с. 20, 31; т.с. 2 а.с. 19). Як наслідок, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові судові витрати відповідача на залучення експерта та оплату правової допомоги адвоката, слід покласти на позивачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved