Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] (місце проживання за адресою: [ADDRESS] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства закритого типу «Альфа» (юридична адреса: 07700, Київська область, м. Яготин, вул. Незалежності, буд.32 а), про поділ нежитлового приміщення в натурі. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить частина нежитлового приміщення (перукарні), що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу по справі належить по частини вище згаданого нежитлового приміщення (перукарні). Так, ще до набуття у власність позивачем частини нежитлового приміщення між попередніми співвласниками було встановлено порядок користування приміщення, який сторони дотримуються на даний час. Зокрема, позивач використовує у своїй власності: частину тамбуру №1-1, площею 7,90 кв. м, частину коридору № 1-2, площею 12,60 кв. м, основна №1-3, площею 24,80 кв. м, підсобна № 1-4, площею 13,10 кв. м, санвузол № 1-5, площею 2,70 кв. м, санвузол № 1-6, площею 2,40 кв. м. Проте, на даний час позивач вирішив здійснити добудову до належної йому частини нежитлового приміщення (перукарні), однак як з`ясувалося, що оскільки приміщення, які використовуються позивачем по справі, не виділені в натурі, то для здійснення будівництва необхідна згода інших двох співвласників. Крім того, новостворена будівля автоматично (після введення в експлуатацію) буде перебувати у частковій власності всіх співвласників нежитлового приміщення (перукарні), що розташована по [ADDRESS] . У той же час, вирішити питання щодо поділу нежитлового приміщення (перукарні) в позасудовому порядку сторони не можуть, з огляду на небажання відповідача звернутися до нотаріуса. Таким чином, у позивача виникла необхідність у виділі в натурі належної йому частки з нерухомого спільного майна, а саме нежитлового приміщення (перукарні). Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28.05.2025, відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справ у порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони. У підготовче судове засідання сторона позивача не з`явилася, повідомлена належним чином. Представник позивача подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Акціонерного товариства закритого типу «Альфа» в підготовче судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову визнав. Відповідно до положень статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15\~ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У силу приписів ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено,\~що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування частки нежитлового приміщення від 24.05.2024, [PERSON] отримав право власності на частку нежитлового приміщення (перукарня) за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.05.2025 вбачається, що інша частина нежитлового приміщення (перукарня), загальною площею 106,50 кв. м, належить Акціонерному товариству закритого типу «Альфа». На підставі висновку № 29/10 від 22 травня 2025 року про технічну можливість виділу об`єкта нерухомого майна ФОП [PERSON] , як техніка з інвентаризації нерухомого майна вбачається, що частини нежитлового приміщення (перукарня), що належать позивачу, за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 106,50 кв. м, за технічними показниками може бути поділено, виділено в натурі, за наступним варіантом: [PERSON] виділяються в натурі приміщення - частину тамбуру № 1-1, площею 7,90 кв. м, частину коридору № 1-2, площею 12,60 кв. м, основна № 1-3, площею 24,80 кв. м, підсобна № 1-4, площею 13,10 кв. м, санвузол № 1-5, площею 2,70 кв. м, санвузол № 1-6, площею 2,40 кв. м; Акціонерному товариству закритого типу «Альфа» виділяються приміщення - санвузол № 1-7, площею 2,40 кв. м, санвузол № 1-8, площею 2,70 кв. м, підсобна № 1-9, площею 13,10 кв. м, основна № 1-10, площею 24,80 кв. м. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321\~ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За ст.\~356\~ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.\~358\~ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.\~361\~ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст.\~364\~ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ч. ч. 1, 2 ст.\~367\~ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Аналізуючи положення ст. ст. 183, 358, 364\~ЦК України, суд зазначає, що виділ часток (поділ) нерухомого майна в натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, а також якщо такий виділ (поділ) є технічно можливим. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2020 року по справі №286/3653/18. При виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 344/8200/14-ц. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна, в порядку ст.\~364\~ЦК України, право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, виділена нерухомість повинна складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст.\~181\~ЦК України та Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, за яким об`єкту нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690, за яким об`єкту нерухомого майна, що утворився в результаті виділу частки з об`єкта нерухомого майна, присвоюється новий реєстраційний номер. Аналогічний висновок наведено Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року по справі № 127/14320/15-ц. Відповідно до пунктів 144, 145 Порядку проведення технічної інвентаризації «Деякі питання проведення технічної інвентаризації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 року № 488 (далі - Порядок), визначення технічної можливості поділу, об`єднання об`єкта (об`єктів) нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна (далі - визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу) здійснюється виконавцем. Замовником робіт з визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу є власник (співвласники) об`єкта нерухомого майна. Замовником робіт з визначення технічної можливості поділу, об`єднання або виділу є власник (співвласники) об`єкта нерухомого майна. Пунктом 153 згаданого вище Порядку будівлі, споруди, нежитлові приміщення, групи нежитлових приміщень можуть бути поділені, якщо їх окремі частини, що утворяться в результаті поділу, будуть складатися з ізольованої сукупності нежитлових приміщень, які матимуть окремий вихід на сходову клітку, коридор або вулицю. Пунктом 158 згаданого вище Порядку, за результатами виконання робіт з визначення технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна складається висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, згідно з додатком 4, в якому містяться такі відомості: назва об`єкта нерухомого майна; ідентифікатор об`єкта щодо кожного об`єкта нерухомого майна; адреса об`єкта нерухомого майна (місце розташування); інформація про замовника (замовників); інформація про виконавця; інформація про документи, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна; технічна характеристика об`єкта нерухомого майна; інформація про документ, який посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою; кількість новоутворених об`єктів нерухомого майна; склад кожного новоутвореного об`єкта нерухомого майна; варіант поділу об`єкта нерухомого майна. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, на підставі перелічених норм права, суд дійшов висновку про наявність необхідних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , шляхом проведення виділу позивачу в натурі частини нежитлового приміщення (перукарні), що розташоване за адресою: [ADDRESS] , визнавши за [PERSON] , як на окремий об`єкт нерухомого майна, право власності на частину нежитлового приміщення (перукарні), що складається з наступних приміщень: частину тамбуру № 1-1, площею 7,90 кв. м, частину коридору № 1-2, площею 12,60 кв. м, основна №1-3, площею 24,80 кв. м, підсобна № 1-4, площею 13,10 кв. м, санвузол № 1-5, площею 2,70 кв. м, санвузол № 1-6, площею 2,40 кв. м. Суд при цьому врахував, що виділ вказаного нерухомого майна у власність позивачу не суперечить правам та інтересам іншого співвласника зазначеного нерухомого майна, є можливим з технічної точки зору, що підтверджується висновком техніка з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] від 22.05.2025, а також відповідає належній співвласникам частці у спільній частковій власності на нежитлове приміщення (перукарні), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, право спільної часткової власності [PERSON] і Акціонерного товариства закритого типу «Альфа», як співвласників, на нежитлове приміщення (перукарня) підлягає припиненню, оскільки позивач набуває право власності на виділену йому в натурі частку такої нерухомості, як на єдиний об`єкт нерухомого майна. Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання фізичною особою позову майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачем при подачі даної позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3335 гривень 71 копійка. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи подану представником позивача заяву про залишення понесених витрат за позивачем, розподіл судових витрат під час винесення рішення у даній справі не здійснюється.

Outcome: approved