Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позов обґрунтований тим, що 16.11.2023 року винесено рішення у цивільній справі №756/12595/23 за позовом [PERSON] до Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, згідно з яким позовні вимоги задоволено повністю: 1) визнано незаконним та скасовано наказ начальника Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 108-к від 21.04.2023 р. в частині звільнення [PERSON] з посади помічника начальника чергової зміни (з пошуку і рятування на об`єктах гірничої галузі та туристів) відділу оперативно-чергової служби Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту; 2) поновлено [PERSON] на посаді помічника начальника чергової зміни (з пошуку і рятування на об`єктах гірничої галузі та туристів) відділу оперативно-чергової служби Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту; 3) стягнуто з Управління забезпечення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 174 951 грн. 33 коп., з яких слід утримати податки, збори та інші обов`язкові платежі, рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 25 244,66 грн. з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню. У подальшому, Наказом начальника УЗ ОРС ДСНС від 26.02.2024 №77-к Позивача 26.02.2024 поновлено на роботі на посаді помічника начальника чергової зміни, яку він займав до звільнення. Таким чином вимушений прогул Позивача тривав з 23.04.2023 по 25.02.2024. У зв`язку з тим, що на час поновлення на роботі вакантної посади помічника начальника чергової зміни в УЗ ОРС ДСНС не було, Позивач погодився про призначення його на посаду начальника майстерні технічного обслуговування та ремонту автотранспортної частини. Наказом начальника УЗ ОРС ДСНС віл 26.02.2024 №42-к Позивачу з 27.02.2024 по 25.03.2024 надано основну щорічну та додаткову відпустку. У Наказі № 42-к вказано термін основної щорічної відпустки 24 календарних днів, що є порушенням Законодавства України. Позивачу, як людині з інвалідністю 2 групи відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України про відпустки повинно надаватися 30 календарних днів. Часом помилку Відповідачем виправлено і відпустку продовжено включно до 03.04.2024. Тим самим загальний термін відпустки складав 37 календарних днів, відповідно до заяви Позивача від 23.02.2024 №714/з. Водночас, Позивачу відповідно до Розрахункового листа УЗ ОРС ДСНС за лютий 2024 року та витягу виплат з «Приват Банку» 28.02.2024 здійснено виплату тільки за частину відпустки у розмірі 6 535,89 грн., а саме (700,27 грн. + 5 835,62 грн. = 6 535,89 грн.). Працівник бухгалтерії УЗ ОРС ДСНС Омельченко Н.В. завірила Позивача про те, що решту виплати відпускних буде здійснено після того, як відбудеться погашення заборгованості по рішенню Суду від 16.11.2023 у справі 756/12595/23. 22.05.2024 ця заборгованість виплачена, а відпускні на цей час не перераховано та не виплачено. Наказом №152-к Позивача за власним бажанням 13.05.2024 року звільнено з роботи. 16.05.2024 Відповідачем згідно з Наказом №152-к при звільненні здійснено виплату на загальну суму 1 104,94 грн., однак кошти повністю за відпустку та за 8 днів тимчасової непрацездатності не виплачено. У зв`язку із вищевикладеним, Позивач звертається до суду та просить стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за частину невиплаченої щорічної відпустки та за 8 днів тимчасової непрацездатності і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення недоліків. 30.08.2024 року Позивачем усунено недоліки згідно з ухвалою суду. Ухвалою суду від 03.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 05.11.2024 року на адресу суду від Позивача надійшло клопотання із уточненими позовними вимогами, де Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь: 1) заборгованість за частину невиплаченої щорічної відпустки у розмірі 36 908,40 грн.; 2) заборгованість за 8 (вісім) днів тимчасової непрацездатності у сумі 9 848,16 грн.; 3) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення, який на момент звернення до суду складає 81 247,32 грн. 26.11.2024 на адресу суду від Відповідача надійшли заперечення на клопотання, де представник просить відмовити у задоволенні клопотання. В обґрунтування представник вказує: 1) по сумарних коштах на відпустку: на дату нарахування відпустки рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16.11.2023 по справі №756/12595/23 не набрало законної сили, так як Управлінням подано апеляційну скаргу. Остаточне рішення по спразі прийнято Київським апеляційним судом 15.03.2024. Крім того, для виконання рішення суду у справі 756/12595/23 Управлінням подано лист від 28.02.2024 №76 01-679/76 0150 до Державної служби з надзвичайних ситуацій України про додаткове призначення коштів для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Довідкою про зміни до кошторису від 20.05.2024 №6224 призначено асигнування на травень в загальній сумі 217 033,00 грн. Згідно з наказом Управління віл 21.05.2024 p. №165-к [PERSON] нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 200 195,99 грн. та єдиного внеску загальнообов`язкового державного соціального страхування в загальному розмірі 16 836,48 грн. Таким чином, Відповідач нарахував і виплатив Позивачу відпускні у повному обсязі. 2) по сумарній заборгованості з тимчасової непрацездатності: Відповідач зазначає, що надані Позивачем інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я від 02.04.2024 року №2ХСВ-СР24-Р99А-ВХТ2 та від 09.04.2024 року №СЕНА-75ТТ-РХСН-АНСР, не є документами та не є підставою для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, а тому факт сумарної заборгованості з тимчасової непрацездатності відсутній. 15.01.2025 року Позивач при ознайомленні із матеріалами справи на своїй заяві вказав зауваження, де вважає не доведеним підстави вказані Відповідачем та зазначає, що у доказах направлення заперечення Відповідач вказав невірну електронну адресу Позивача. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із такого. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду справи судом встановлено, що 26.02.2024 року згідно з наказом №77-к Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту ДСНС України (УЗ ОРС ЦЗ ДСНС України) [PERSON] поновлено на роботі на посаді помічника начальника чергової зміни (з пошуку і рятування на об`єктах гірничої галузі та туристів) відділу оперативно-чергової служби Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, з дня звільнення. У подальшому, відповідно до наказу УЗ ОРС ЦЗ ДСНС України №76-к від 26.02.2024 Позивача [PERSON] переведено з посади помічника начальника чергової зміни (з пошуку і рятування на об`єктах гірничої галузі та туристів) відділу оперативно-чергової служби Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за його згодою на посаду начальника майстерні технічного обслуговування та ремонту автотранспортної частини з 26 лютого 2024 року. Встановлено посадовий оклад у розмірі 5 527,00 грн. та надбавку за складність і напруженість у роботі у розмірі 50% посадового окладу. За заявою Позивача наказом УЗ ОРС ЦЗ ДСНС України №42-В від 26.02.2024 Позивачу, начальнику майстерні технічного обслуговування та ремонту автотранспортної частини, надано частину основної щорічної відпустки за відпрацьований робочий період з 04.05.2023 по 25.02.2024 терміном на 24 календарних дні (як інваліду 2 групи) та частину основної щорічної відпустки за відпрацьований робочий період з 26.02.2023 по 03.05.2024 терміном на 3 календарні дні та додаткову щорічну відпустку за особливий характер праці за цей же робочий період терміном на 1 календарний день з 27 лютого по 25 березня 2024 року. У подальшому, наказом УЗ ОРС ЦЗ ДСНС України №152-к від 13.05.2024 року Позивача за його заявою звільнено з посади начальника майстерні технічного обслуговування та ремонту автотранспортної частини за власним бажанням 13 травня 2024 року. Відповідні записи зроблені у трудовій книжці Позивача серії [NUMBER] . Згідно з наказом №152-к від 13.05.2024 Позивачу має бути виплачено: 1) компенсацію за 1 календарний день основної щорічної відпустки та щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за відпрацьований робочий період з 04.05.2024 р. по 13.05.2024 р. 2) надбавку за складність і напруженість у роботі в розмірі 50% посадового окладу за період з 01 по 13 травня 2024 року; 3) виплачено премію в розмірі 180% посадового окладу з урахуванням доплат і надбавок постійного характеру за фактично відпрацьований час за період з 01 по 13 травня 2024 року. Наказом №166-к від 21.05.2024 року відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2023 у справі №756/12595/23 [PERSON] виплачено компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 200 195,99 грн. з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату №42 від 24.05.2024 року [PERSON] за лютий 2023 р. нараховано заробітну плату в розмірі 22 035,78 грн. - кількість робочих днів 20, фактична кількість відпрацьованих днів 16, а за березень нараховано заробітну плату в розмірі 23 766,98 грн. - кількість робочих днів 23, фактична кількість відпрацьованих днів 23. Згідно з довідкою про середньомісячну заробітну плату від 29.08.2024 р. № 69, середньоденна заробітна плата [PERSON] перед звільнення складала 1231,02 грн., середньомісячна - 26466,93 грн. Позивачем долучено до матеріалів справи інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я 02.04.2024 року №2ХСВ-СР24-Р99А-ВХТ2 та від 09.04.2024 року №СЕНА-75ТТ-РХСН-АНСР на підтвердження непрацездатності в даний час. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. У випадках надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Відповідно до п. 4 Порядку № 100, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. У пункті 5 вказаного Порядку № 100 вказано, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з п. 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Надаючи оцінку доводам позову в частині стягнення заробітної плати за дні відпустки, суд не погоджується з доводами відповідача, який нарахував позивачу оплату за час відпустки виходячи із мінімальної заробітної плати, оскільки вважав, що позивач не працював. Суд звертає увагу, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2023 року у справі № 756/12595/23, яке набрало законної сили 15.03.2024 року, визнано незаконним звільнення позивача і поновлено його на роботі. Відповідно, позивач не має відчувати жодних негативних юридичних наслідків незаконного звільнення, зокрема і при виплаті заробітної плати за час відпустки. Тому, незважаючи на оплату відпустки в розмірі 6535,89 грн., при звільненні відповідач був зобов`язаний здійснити перерахунок оплати за відпустку у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, виходячи із середньої заробітної плати позивача, а не з мінімальної заробітної плати. Таким чином, враховуючи те, що середньоденна зарплата згідно Довідки №42 від 24.05.2024 УЗ ОРС ЦЗ ДСНС України до 26.02.2024 становить 1 174,17 грн., то кошти які має виплатити Відповідач Позивачу становить 36 908,40 грн. (1174,17 грн.*37 днів = 43 444,29 грн., 43 444,29 грн. - 6535,89 грн. = 36 908,40 грн.). Щодо стягнення суми заборгованості згідно з тимчасовою непрацездатністю суд зазначає наступне. Згідно з приписами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з уповноваженим органом управління. За статтею 25 Закону України «Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування», при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески. Позивачем на підтвердження цієї позовної вимоги подано до суду інформаційні довідки з електронної системи охорони здоров`я 02.04.2024 року №2ХСВ-СР24-Р99А-ВХТ2 та від 09.04.2024 року №СЕНА-75ТТ-РХСН-АНСР. Водночас, згідно із законодавством допомога у випадку тимчасової непрацездатності нараховується на підставі листків непрацездатності. Крім того, Позивачу рекомендували подати паперові листки непрацездатності, які діють у період воєнного стану і протягом 3 місяців із дня його припинення відповідно до змін, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.03.2022 №522 «Про внесення змін до наказу Міністерства охорони здоров`я України» від 01.06.2021 № 1066. Однак, відповідних документів Управлінню не надавалось, а тому відсутні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог. Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні слід зазначити таке. В розумінні статті 117 КЗпП України, обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виникає лише у разі: 1) такої невиплати з вини роботодавця 2) при відсутності спору про їх розмір. Водночас, як свідчать досліджені судом докази, відповідач нарахував позивачу оплату за час відпустки та не визнав вимоги позивача про виплату сум у більшому розмірі. З цього слідує, що між сторонами існував спір щодо сум, які належать позивачу за час відпустки, а це виключає стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку. Тому, у цій частині позову слід відмовити. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн., так як Позивач звільнений від сплати. На підставі викладеного і

Outcome: partial