Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22034000534806 від 29.09.2021 в сумі 134157,77 грн., яка складається з: - заборгованості по тілу кредиту становить 73892,26 грн.; - прострочена заборгованість по відсоткам 1,51 грн.; - прострочена заборгованість по комісії 60264 грн.; Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29.09.2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22034000534806 відповідно до якого остання отримала кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 29.09.2026. Після підписання Кредитного договору відповідач власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» перерахувало кредитні кошти на особистий рахунок боржника як це передбачено умовами Кредитного договору. Виходячи з вищезазначеного при укладанні кредитного договору АТ «Банк Кредит Дніпро» виконав всі передбаченні умови договору, а саме ознайомив відповідача з умовами кредитного договору, надав в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі. 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. На дату звернення ТОВ «Цикл Фінанс» до суду борг за кредитним договором становить 134157,77 грн: суми боргу по тілу кредиту становить 73892,26 грн.; суми боргу по відсоткам 1,51 грн.; борг по комісії 60264 грн. Тобто, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до відповідача за кредитним договором. Заборгованість за кредитним договором виникла на підставі користування відповідачем кредитними коштами, які після вдалого використання відповідач відмовився повертати чим грубо порушив взяті на себе зобов`язання. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 134157,77 грн. 10 січня 2025 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив. У відзиві відповідач ставить до відома суд про те, що не отримувала жодних матеріалів справи, копії позовної заяви, додатки до позову тощо і позивач ніяких документів не направляв про звернення до суду. Просить зобов`язати позивача надати для ознайомлення вищевказані документи. Ознайомившись з ухвалою суду, надала наступні аргументи про те, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач отримала від Первинного кредитора грошові кошти, про відкриття рахунків, або перерахування коштів на рахунки відкриті в інших банках або видачі кредитних коштів в касах кредитних установ через видатковий ордер. Позивачем також не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою, рахунком та наявність у нього заборгованості. Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача зазначає, що твердження відповідача про те, що вона не отримувала позовну заяву з додатками не відповідає дійсності, оскільки даний факт підтверджується описом вкладень до цінного листа, накладною №0740600112701 та фіскальним чеком про оплату №0740600112701, що містяться у справі та є належним доказом направлення на адресу відповідача копії позовної заяви. Щодо того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо видачі відповідачу кредитних коштів, зазначає, що доказом надання кредитних коштів є виписка по особовому рахунку відповідача № [NUMBER] за період з 29.09.2021 по 27.03.2024, що є первинним бухгалтерським документом та відповідно до якої на рахунок відповідача надходили кредитні кошти у розмірі 74\~400,00 грн. Щодо повідомлення відповідача про відступлення права вимоги зазначає, що відповідно до положень чинного законодавства неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості. Щодо нарахувань відсотків зазначає, що розрахунок суми несплачених відсотків за користування кредитних коштів є правильним та відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства. Представник позивача до зали судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до зали судового засідання не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала. Обставини справи, встановлені судом. 29.09.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого останній надано грошові кошти у розмірі 74400,00 грн., строком на 60 місяців. (а.с.9 зворот-11) Згідно з випискою по особовому рахунку за період з 29.09.2021 по 27.03.2024, [PERSON] користувалась наданими коштами кредитора (а.с. 24-38). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 22034000534806 від 29.09.2021 станом на 27.03.2024, загальна заборгованість складає 134157,71 грн. - залишок простроченого кредиту 73892,26 грн.; - залишок прострочених відсотків 1,45 грн.; - залишок прострочених комісій 60264 грн. (а.с.18 зворот) Згідно з договором факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором (а. с. 19-22). З реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 134157,77 грн (а.с.9-зворот). Джерела права й акти їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Статтею 629\~ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525\~ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду. Судовим розглядом встановлено, що між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22034000534806 відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 74400,00 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування до 29.09.2026. Сторонами також, погоджено розмір відсотків та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим суд погоджується з розміром та порядком нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кредитні кошти, однак, відповідач вчасно та в повному обсязі погашення кредиту не здійснював, існуючу заборгованість вчасно не сплатив, в зв`язку з чим в останнього станом на 27.03.2024, загальна заборгованість складає 134157,71 грн.: - залишок простроченого кредиту 73892,26 грн.; - залишок прострочених відсотків 1,45 грн.; - залишок прострочених комісій 60264 грн. 28.03.2024 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено договір факторингу № 28/03.2024, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024, заборгованість [PERSON] становить 134157,77 грн. (а.с. 9 зворот ) Так як зобов`язання з приводу повернення кредитних коштів за кредитним договором № 22034000534806 від 29.09.2021 [PERSON] не було виконано ні первісному кредитору, ні новому, в результаті чого у відповідача утворилась заборгованість 73893,71 грн., що складається з залишку простроченого кредиту 73892,26 грн. та залишку прострочених відсотків 1.45 грн., а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у даному розмірі. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом суд зазначає наступне. Так, з п.1.2 кредитного договору вбачається, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 29.09.2021 по 28.01.2023 4,5% від суми кредиту, з 29.01.2023 по 28.04.2024 3,5% від суми кредиту. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України\~«Про захист\~прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» з набуття чинності Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої\~статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України\~«Про споживче\~кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України\~«Про споживче\~кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України\~Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України Про захист прав споживачів у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України\~Про захист прав споживачів з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління\~Національного банку\~України від\~10\~травня 2007\~року №\~168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом у розмірі 60264,00 грн. Аналогічна позиція міститься в постанові Дніпровського апеляційного суду від 03.04.2025 № 201/3771/24. Щодо тверджень відповідача суд зазначає наступне. Належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень позовної заяви з додатками відповідачу та третім особам є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 №820/1186/17 Відповідач у відзиві зазначає, що не отримувала жодних матеріалів справи, копії позовної заяви, додатки до позову тощо і позивач ніяких документів не направляв про звернення до суду. Суд вважає дані твердження необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами, а саме описом вкладень до цінного листа, накладною №0740600112701 та фіскальним чеком про оплату №0740600112701. Згідно з описом вкладень до цінного листу вбачається, що відповідачу направлено позовну заяву з усіма додатками на адресу, що зазначена відповідачем при підписанні кредитного договору та за якою остання зареєстрована, опис містить підпис відправника, працівника поштового зв`язку та печать, а тому суд вважає вказані докази належними та такими, що підтверджують надсилання відповідачу позовної заяви. Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів того, що відповідач отримала від кредитора грошові кошти та факту користування банківською карткою, оскільки відповідно до кредитного договору №22034000534806, підписаного особисто відповідачем встановлено, що відповідач отримала грошові кошти в сумі 74400,00 грн., шляхом зарахування суми кредиту на рахунок відкритий відповідачем та згідно виписки по рахунку відповідач вказаними коштами користувалася (а.с. 24). А отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 по справі №910/1580/18) Щодо тверджень відповідача про те, що їй не повідомляли про відступлення права вимоги суд зазначає наступне. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15) Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 8201 від 26.12.2024 про сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 1332 грн 32 коп. (73893,71 * 100% : 134157,77 * 2422,40). Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 у справі № 910/12591/18 вказано, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: partial