Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. До суду 05 березня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року у розмірі 104 882,99 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2016 року у справі № 201/3381/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 86 668, 47 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500,00 грн. та судові витрати у розмірі 881, 68 грн., а всього 89 050, 15 грн. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська віл 12 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51913283 з виконання виконавчого листа № 201/3381/16-ц, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 89 050, 15 грн. Починаючи з 01 березня 2024 року з відповідача почали стягувати перші грошові кошти та на теперішній час сума заборгованості погашена у повному обсязі. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за час прострочення виконання зобов`язання за період з з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року інфляційні втрати у розмірі 86 176,24 грн. та 3% річних у розмірі 18 706,75 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 березня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України судом було направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. Ухвалою судді від 30 січня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі. До суду 07 квітня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причин не явки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини\~встановленні \~судом.\~Мотивована оцінка\~кожного аргументу,\~наведеного представником\~позивача,\~щодо наявності\~чи відсутності\~підстав для\~задоволення позову.\~Норми права,\~які застосував\~суд,\~та мотиви\~їх застосування. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2016 року у справі № 201/3381/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 86 668, 47 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500,00 грн. та судові витрати у розмірі 881, 68 грн., а всього 89 050, 15 грн. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська віл 12 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51913283 з виконання виконавчого листа № 201/3381/16-ц, виданого Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 89 050, 15 грн. Як зазначає позивач, починаючи з 01 березня 2024 року з відповідача почали стягувати перші грошові кошти та на теперішній час сума заборгованості погашена у повному обсязі. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача за час прострочення виконання зобов`язання за період з з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року інфляційні втрати у розмірі 86 176,24 грн. та 3% річних у розмірі 18 706,75 грн.. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. В даному випадку рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 травня 2016 року у справі № 201/3381/16-ц набрало законної сили та виконано відповідачем лише після березня 2024 року. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Отже, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання стягувач вправі вимагати від боржника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України. Факт погашення заборгованості з порушенням строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання відповідачем рішення суду в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлене вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та інфляційних втрат. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на загальну суму 104 882,99 грн. за період з 01 березня 2017 року по 29 лютого 2024 року, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством, та перевірений судом, в той же час відповідач не скористався процесуальним правом спростувати наданий позивачем розрахунок. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved