Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить стягнути з асигнувань Державного бюджету України в його користь матеріальну шкоду в розмірі 4000 грн. та моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн., завдану внаслідок неправомірного звинувачення в адміністративному правопорушенні. Позов мотивує тим, що на підставі протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААД №667543 від 09.02.2024, постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2024 року, справа № 442/1203/24, його, [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто із нього в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору на користь держави. Постановою Львівського апеляційного суду від 10 липня 2024 року постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2024 року скасовано, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Окрім того, поліцейським ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Павлик Тарасом Миколайовичем відносно нього було винесено постанову серії БАБ №198887 від 09.02.2024 про накладення адміністративного стягнення у сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване з таким змістом: «09.02.2024 о 18.01 год. в м. Дрогобичі по вул. П.Орлика водій керував транспортним засобом та не пред`явив реєстраційний талон посвідчення водія та право керування транспортним засобом, чим порушив п.2.1.А, 2.1.Б ПДР України», що змусило його звернутися до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі №442/2413/24 дану постанову визнано протиправною та скасовано. Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому, [PERSON] , було завдано матеріальної та моральної шкоди. Вказує, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 4000 грн, яка полягала у витратах на проїзд, які він вимушений був понести для участі в судових засіданнях Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та до Львівського апеляційного суду. Притягнення до адміністративної відповідальності завдало йому також моральних страждань, оскільки справа розглядалась п`ять місяців, було завдано шкоди його діловій репутації та авторитету, бо це створювало його образ як суспільно небезпечної особи, яка здатна вживати алкогольні напої та керувати авто. Моральні переживання були також пов`язані з позбавленням можливості користуватись спеціальним правом керування транспортним засобом та необхідністю доводити в суді свою невинуватість в інкримінованому правопорушенні. Адміністративне провадження вимагало від нього активних дій щодо захисту своїх інтересів та прав, змусило його змінити свій звичний спосіб життя. Через незаконне обвинувачення у вчиненні правопорушення у нього погіршився сон, він перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належно виконувати роботу, спілкуватись із сім`єю, мав пригнічений стан, що призвело до загострення його хронічних хвороб. Вважає, що неправомірними діями працівників патрульної поліції йому була спричинена моральна шкода в розмірі 100 000 грн. 17.04.2025 від заступника начальника ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції Мигалика А.Р. надійшов відзив на позов. Позову не визнає, вважає, що позивачем не надано належних письмових доказів на підтвердження заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при обрахуванні розміру компенсації міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. 23.04.2025 від представника ГУ НП у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву. Просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначають, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. Звертають увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, у якій сформовано правову позицію щодо стягнення моральної шкоди за притягнення до адміністративної відповідальності. Щодо стягнення матеріальної шкоди, то вважають, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами витрати на проїзд, та додатково зазначають, що відстань від місця проживання позивача, зазначеного в позовній заяві і місцезнаходження Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області становить 1 км, що займає 14 хв. пішої ходи. Апеляційна скарга позивача на постанову суду першої інстанції розглядалась у режимі відео конференції, про що зазначено в тексті постанови. Відтак, у зв`язку з відсутністю доказів завдання матеріальної шкоди, така вимога не підлягає задоволенню. 30.05.2025 від представника позивача адвокат Чехова Д.А. надійшла відповідь на відзив. Звертає увагу суду на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.01.2025 у справі №335/6977/22 зазначила наступне: «Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності. З урахуванням встановлених апеляційним судом фактів, свідчить про очевидний характер протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання протоколів та протоколів про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху у відношенні позивача, так як відсутній факт керування позивачем транспортним засобом. Відсутність дій з керування транспортним засобом позбавляє права працівників патрульної поліції складати протоколи у відношенні позивача за порушення Правил дорожнього руху України, як на водія транспортного засобу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задоволити у повному обсязі. Представник ГУ НП у Львівській області Гій А.А. щодо задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позов. Вказує, що у наданому відзиві висловлено їхні міркування щодо позову, інших доводів або доказів ГУ НП у Львівській області надати не може. Інспектор ВРПП Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Павлик Т.М. в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Згідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Як встановлено матеріалами справи 09.02.2024 інспектором ВРПП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Павлик Т.М. було складено протокол серії ААД № 667543 від 09.02.2024 року відносно [PERSON] про те, що він «09.02.2024 о 18 год. 01 хв., в м. Дрогобичі, вул. П. Орлика, кооператив «Двигун», керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO, д.н.з. [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкіри обличчя). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 cт. 130 КУпАП України». Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2024 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 ( один) рік. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави 605,60 грн. судового збору. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.07.2024 постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2024 скасовано, а провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Основною підставою для скасування вищевказаної постанови стало те, що доказів факту керування [PERSON] транспортним засобом за обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення ААД №667543 від 09.02.2024 до матеріалів справи працівниками поліції не долучено. З матеріалів справи також встановлено, що відносно [PERSON] було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №198887, яку [PERSON] оскаржив до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, про що свідчить ухвала про відкриття провадження від 26.03.2024 у справі №442/2413/24 і рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.04.2024 вищевказану постанову визнано протиправною та скасовано. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У постанові від 22 січня 2025 року (справа № 335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності. З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону№ 266/94-ВР. Ураховуючи вищевикладене та останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який суди мають враховувати під час вирішення спорів у подібних правовідносинах, фактичне скасування постанови серії ААД №667543 від 09.02.2024 року лише з підстав відсутності доказів факту керування [PERSON] транспортним засобом за обставин, наведених у протоколі, факт закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутність складу адміністративного правопорушення, зокрема, і без встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час її складання не є підставою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. Крім того, позивач до матеріалів справи не надав жодних доказів того, що йому завдано моральної шкоди співробітниками поліції, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання покладених на них трудових чи службових обов`язків. Щодо стягнення матеріальної шкоди, то позивачем не надано жодного доказу, така не доведена належними та допустимими доказами. Крім цього, у матеріалах справи містяться посвідчення інваліда третьої групи та останній у позові вказує, що є учасником бойових дій, що дає йому право на пільги на проїзд. Також суд бере до уваги посилання відповідача про те, що місце проживання позивача не є значно віддаленим від приміщення суду, де розглядалась справа про притягнення його до адміністративної відповідальності та про те, що розгляд справи в Львівському апеляційному суді був проведений в режимі відео конференції, що не потягло витрат за проїзд до м.Львова. З врахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed