Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

В жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на частину квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] частини квартири на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на вищевказану квартиру, а також позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є сином [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі свідоцтва про право власності на житло від 7 жовтня 1997 року батькам належала квартира [ADDRESS] . Після смерті батька, мати у спосіб та строки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину, однак чи було зареєстроване право власності не відомо, так як відомості отримати не можливо через бойові дії. Єдиними спадкоємцями після смерті мами є позивач та його сестра, однак остання відмовилась від прийняття спадщини на користь брата, але нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки не було отримано інформацію про реєстрацію права власності матері, та через ненадходження спадкової справи після смерті батька, тож позивач просить суд задовольнити позов. Ухвалою судді від 29 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 15 листопада 2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 травня 2025 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, та просять справу розглянути на підставі чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прокоф`єва О.Ю. в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце проживання якого [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1201-686676 від 9 березня 2016 року. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які уклали шлюб 21 жовтня 1967 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами. Як слідує з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на житло від 7 жовтня 1997 року власниками квартири були [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.14-15). [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про смерть. Як слідує з листа Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 05 грудня 2024 року, відповідно до архівів КП «Бюро технічної інвентаризації м. Торецька» станом на 1 січня 2013 року, квартира [ADDRESS] : [ADDRESS] (загальна площа 65.9 кв.м.) належить на праві приватної спільної (сумісної) власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 7 жовтня 1997 року. Інформація про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно зареєстрована БТІ м. Дзержинська і міститься в реєстровій книзі за №128. Як слідує з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини звернувся в порядку та строки передбачені ЦК України [PERSON] . Крім нього, іншою спадкоємицею першої черги за законом є донька спадкодавця [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №74523201 від 28 жовтня 2023 року після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа та Торецькою державною нотаріальною конторою 18 травня 2006 року було видано свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] подала до суду заяву в якій вказує, що подала нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про відмову від прийняття спадщини на користь брата позивача по справі, тож її права не порушуються і просить не залучати її до участі у справі. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Прокоф`єва О.Ю. постановою від 24 вересня 2024 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] з тієї підстави, що нотаріусу не було надано документи, що підтверджують належність майна спадкодавцю станом на 31 грудня 2012 року та довідку про зареєстрованих осіб у вказаній квартирі. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1\~ст. 316 ЦК України). Статтею 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1,6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З приписів\~ст. 392 ЦК України\~слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування\~ст. 392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1296 та 1297 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено право власності його батьків на спірну квартиру, а також те, що мати в установленому порядку прийняла спадщину після смерті батька, що позивач у строки та в порядку передбаченому ЦК України звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак через бойові дії нотаріусу не було надано всіх необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Так,\~суд вважає,\~що [PERSON] \~в установленому\~порядку прийняла\~спадщину після\~смерті чоловіка\~звернувшись до\~нотаріальної контори\~та отримавши\~свідоцтво про\~прийняття спадщини. Крім того, вона прийняла спадщину і фактично, вступивши в управління майном, адже постійно проживала із спадкодавцем та не заявила про відмову від спадщини. Будь-яких даних про те, що після смерті [PERSON] чи [PERSON] є спадкоємці у порядку, передбаченому нормами\~ЦК України, які би оспорювали право позивача чи його матері на прийняття спадщини, до суду не надано. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України\~- спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. При цьому, суд вважає, що вимоги в частині встановленню факту прийняття спадщини, а також встановленню факту належності [PERSON] частки на квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є визнання права власності за позивачем на спірну квартиру в порядку спадкування

Outcome: partial