Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

27 січня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №501398-КС-004 від 03.07.2024 та судовий збір в сумі 3\~247,23 грн. Ухвалою судді від 31.01.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. Ухвалою суду від 19.02.2025 року розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 12.02.2025 з АТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази щодо переказу на картковий рахунок [PERSON] від позивача кредитних коштів. Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав 03.02.2025, яка була направлена до його електронного кабінету, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 03.02.2025 , яка була направлена відповідачу на його електронну пошту. 10 лютого 2025 від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги позивача, з тих підстав, що не укладав з позивачем зазначеного вище кредитного договору, не отримував кредитних коштів від ТОВ «Бізнес Позика» та став жертвою шахраїв. Про вказаний кредитний договір, оформлений на його ім`я дізнався після отримання позову, у зв`язку з чим звернувся із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення до ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області. Також, зазначив, що на підтвердження перерахунку йому коштів, позивачем не надано суду первинних банківських документів - платіжних доручень, квитанцій, тому просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог. 12 лютого 2025 року від ТОВ «Бізнес Позика» надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що твердження відповідача про не укладення ним зазначеного вище кредитного договору з позивачем та не отримання ним коштів в сумі 75\~000 грн не відповідає дійсності та є спробою відповідача ввести суд в оману. Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів направлення його заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення до поліції, а сам факт звернення відповідача до поліції про вчинення відносно нього кримінального правопорушення не свідчить про недійсність укладеного договору. До того ж, позивач зазначив, що під час укладення кредитного договору відповідач проходив відео-верифікацію на отримання кредиту, під час якого зазначив, що самостійно подав заявку на отримання кредиту, надав повну згоду на проведення відео-верифікації та фото-фіксація екрану з його зображенням та зображенням документів, що були пред`явлення ним під час здійснення відео-верифікації, підтвердив, що на нього не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту, зазначив свій номер телефону [NUMBER] , серію та номер свого паспорта [NUMBER] та дату його видачі, дату свого народження. З цих підстав просив задовольнити позовні вимоги позивача, справу розглянути без участі представника позивача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» визнав повністю, підтвердив факт укладання кредитного договору та отримання кредитних коштів на власну картку в розмірі 75000 грн.. Борг вчасно не зміг повернути через певні обставини, які склалися в його особистому житті. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізпозика») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №501398-КС-004 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію»\~і Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Бізнес Позика». Договір відповідачем підписано електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора UA-1320, який через телекомунікаційну систему був відправлений банком відповідачу на його номер телефону [NUMBER] , зазначений ним у кредитному договорі (п 8.договору) та його номер електронного платіжного засобу [NUMBER] . Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 75 000 грн строком на 24 тижні до 18.12.2024, комісія за надання кредиту 11 250 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 222\~309,10 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 19\~672,38%, денна процентна ставка 1,16%. Згідно п.2.1 договору, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 75\~000 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». 03\~липня 2024\~року позивач\~видав відповідачу\~кредит у\~розмірі 75\~000\~грн, шляхом перерахування коштів на картку позичальника № [NUMBER] , яку він вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується інформаційною довідкою платіжної системи TОВ «Платежі Онлайн» №3080/01 від 20.01.2025 р., чим виконав свої зобов`язання у повному обсязі. Окрім того, 06.03.2025 на виконання ухвали суду від 12.02.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію, згідно якої на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) АТ КБ «ПриватБанк» було емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по цій картці 03.07.2024 на неї надійшли кошти в сумі 75000 грн. Також, позивачем на підтвердження факту укладення вказаного договору, надано фото відповідача під час проведення його відео-верифікації та фото документів, що були пред`явлення ним під час здійснення відео-верифікації, зокрема сторінок паспорта [NUMBER] , довідку про присвоєння РНОКПП та його власне фото з даними документами. У судовому засіданні сам відповідач [PERSON] підтвердив факт отримання ним кредитних коштів в сумі 75\~000 грн за вказаним кредитним договором. У \~зв`язку з\~тим,\~що відповідач\~ свої\~зобов`язання\~за кредитним\~договором №501398-КС-004\~належним чином\~не виконує, тому в нього, згідно розрахунку позивача, станом на 16.01.2025 утворилася заборгованість в розмірі 270\~602,20 грн, що складається з 75\~000 грн заборгованості за кредитом, 184\~352,20 грн заборгованості по відсотках, 11\~250 грн заборгованості по комісії. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання фінансових послуг, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов кредитного договору. На підтвердження факту укладення даного договору відповідачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, мобільний телефон, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив факт отримання смс-повідомлення з паролем та його введення в особистому кабінеті. Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором. Всупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має\~виконуватись належним\~чином,\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язаннівстановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Виходячи з наданих позивачем доказів банк виконав свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а [PERSON] порушив умови договору та зобов`язання по погашенню позики, не здійснивши жодного платежу для погашення наявного в нього боргу за вищевказаним договором. Суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. В зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язання по кредитному договору, за якими кредитодавець виконав умови повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови та правила договору, не повернувши позичені кошти, порушено майнові права ТОВ "Бізнеспозика", тому з відповідача слід стягти заборгованість за кредитним договором та задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 3\~247,22 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2027 від 24.01.2025 р., тому згідно ст. 141 ЦПК України, сплачена позивачем сума судових витрат, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved