Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач у січні 2023 року звернулась до Баранівського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 03.04.2024 (т.2 а.с.37-62) просила: 1) встановити факт\~проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 01.01.2004 по 31.12.2013; 2) визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на незавершене будівництво\~будинку та\~земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 1820655400:03:002:0104) для його обслуговування в [ADDRESS] ; на транспортні\~засоби BMW Х5 2008 року випуску (2993 куб см, №кузова [NUMBER] ), Krone SD 2008 року випуску (№ шасі [NUMBER] ), Man TGX 18.480 2014 року випуску (12419 куб см, № шасі [NUMBER] ), Mercedes-Benz Actros 1845, 2012 року випуску (12809 куб см, № шасі [NUMBER] ), Krone SD 2008 року випуску (№шасі [NUMBER] ), Toyota Avensis 2011 року випуску (1998 куб см, №кузова [NUMBER] ), Mercedes-Benz Actros 1824 2008 року випуску (11946 куб см, № шасі [NUMBER] ), Krone SDР 27 2005 року випуску (№шасі [NUMBER] ), Baotian BT49QT 2009 року випуску (49 куб см, № шасі [NUMBER] ); 3) поділити порівну між колишнім подружжям зазначені вище будинок та земельну ділянку, визнавши право власності по 1/2 їх частини за [PERSON] та [PERSON] ; 4) поділити транспортні засоби, визнавши право власності за [PERSON] на Krone SD 2008 року випуску (№ шасі\~ [NUMBER] ) та Man TGX 18.480 2014 року випуску (12419\~куб см,\~№ шасі\~ [NUMBER] ) за [PERSON] на BMW Х5 2008 року випуску, Mercedes-Benz Actros 1845 2012 року випуску, Krone SD 2008 року випуску, Toyota Avensis 2011 року випуску, Mercedes-Benz Actros 1824 2008 року випуску, Krone SDР 27 2005 року випуску, Baotian BT49QT 2009 року випуску; 5) визнати недійсними: договір комісії №11927 від 15.12.2022, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» та договір купівлі-продажу №11927 від 16.12.2022 транспортного засобу Krone SD 2008 року випуску (№ шасі [NUMBER] ), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» та [PERSON] ; договір комісії №11937 від 15.12.2022, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» та договір купівлі-продажу №11937 від 16.12.2022 транспортного засобу Man TGX 18.480 2014 року випуску (12419 куб см, № шасі [NUMBER] ), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокапітал+» та [PERSON] ; 6) витребувати у\~власність [PERSON] транспортні засоби: Krone SD 2008 року випуску№ шасі\~ [NUMBER] та Man TGX 18.480 2014 року випуску ( [NUMBER] куб см, № шасі [NUMBER] ) від [PERSON] , припинивши його право власності на них шляхом скасування державної реєстрації; 7) стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] 880 058 грн компенсації вартості різниці часток. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що починаючи з 1997 року проживала з [PERSON] разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проводили спільно відпочинок, тобто мали відносини, що притаманні подружжю. У 2002 році у них народився син [PERSON] . Офіційно шлюб зареєстрували у грудні 2013 року. За час спільного проживання, заощаджуючи грошові кошти, разом із [PERSON] придбали житловий будинок в [ADDRESS] (перейменовано на [PERSON] ), який оформили на чоловіка та в якому зареєструвалися разом з дітьми і продовжували спільне проживання та ведення господарства. За адресою придбаного будинку, на місці старої хати, почали будувати новий будинок, який до даного часу недобудований та в експлуатацію не введений. У грудні 2014 року [PERSON] отримано свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 1820655400:03:002:0104, для будівництва і обслуговування будинку в [ADDRESS] . В 2017 році родина вирішила розпочати власну сімейну справу: вантажні перевезення, в зв`язку з чим 10.07.2017 [PERSON] зареєструвався як ФОП, отримав ліцензію на міжнародні перевезення та ними були придбані у 2017, 2018, 2019 та 2022 роках дев`ять транспортних засобів BMW X5, Krone SD, Man TGX 18.480, Mercedes-Benz Actros 1845, Krone SD, Toyota Avensis, Mercedes-Benz Actros 1824, Krone SDР 27 та Baotian BT49QT. З часом сімейні відносини почали погіршуватись, шлюб став формальним, у зв`язку з чим у грудні 2022 року звернулись до Баранівського відділу ДРАЦС для подання спільної заяви про розлучення в порядку ч.1 ст.160 СК України та 24.01.2023 отримали свідоцтво про розірвання шлюбу. Вважає придбаний з [PERSON] під час їх спільного проживання без реєстрації шлюбу будинок і земельна ділянка під ним, а також усі транспортні засоби, придбані вже під час шлюбу, спільним майном подружжя, яке підлягає поділу порівну. Втім у грудні 2022 року дізналась, що чоловік відчужив придбані ними транспортні засоби [PERSON] та решті відповідачам [PERSON] і ТОВ «Автокапітал+». Оскільки укладені договори купівлі-продажу здійснені з порушенням вимог ст.ст.60, 61, 63 СК України, без її згоди, як співвласника, вони є недійсними відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Майно, що вибуло з її законного володіння поза її волею, та реєстрація транспортних засобів за рештою відповідачів без відповідної правової підстави є підставою для скасування за останніми державної реєстрації спірних автомобілів та їх витребування на підставі ст.388 ЦК України у відповідача [PERSON] . Згідно проведеної нею оцінки вартості транспортних засобів, їх загальна вартість складає 4972790 грн. Враховуючи, що просить визнати за нею право власності на два транспортні засоби на загальну суму 1606337 грн, що на 880058 грн менше від її частки, вважає, що з [PERSON] слід стягнути вказану суму, як компенсацію вартості різниці часток. Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Баранівського районного суду Житомирської області №7 від 19.09.2023 дана справа направлена до Новоград-Волинського міськрайонного суду, куди вона надійшла 25.09.2023 /Т.1 а.с.235/. У березні 2023 року відповідачем до Баранівського районного суду було подано\~зустрічний позов (Т.1 а.с.97-105) до [PERSON] , який під час підготовчого засідання 28.02.2024 було прийнято до провадження та об`єднано з первісним позовом для спільного розгляду /Т.2 а.с.7/. Через повторну неявку відповідача [PERSON] , який був позивачем за зустрічним позовом, останній 27.05.2025 на підставі ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України був залишений без розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в уточненому позові від 03.04.2024, просили їх задовольнити. Відповідач відмовився висловлювати свою позицію без свого захисника, усе заперечував. Його адвокат до суду не прибув, належним чином повідомлений про дату слухання справи, причини неявки не повідомив, доказів поважності своєї неявки не надав, у зв`язку з чим його неявка у визначений судом день судом визнана без поважних причин. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав, однак у зустрічному позові просив відмовити в задоволенні позовних вимог колишньої дружини, мотивуючи тим, що житловий будинок по [ADDRESS] було придбано до укладення шлюбу та він є його особистою приватною власністю. Крім того, він в дійсності здійснював реконструкцію вказаного жилого будинку з розширенням жилої площі, на який не було проведено державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вважав, що участь подружжя у проведенні реконструкції, перепланування, ремонту, зміни інтер`єру об`єкту нерухомого майна з метою здійснення поліпшення житлових умов сім`ї та забезпечення проживання членів сім`ї у такому житлі, не надає права одному з подружися, який не є власником такого майна, на визнання за ним права власності на це майно. Така особа має право на відшкодування витрат на проведення відповідних ремонтних чи інших робіт. Крім того, між ним, як підприємцем, та банком було укладено кредитний договір від 21.12.2021, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти сумі 500000 грн, за які 07.02.2022 придбав напівпричіп Krone SD 2008 року випуску та тягач MAN TGX 18.480 2014 року випуску. Всі кредитні зобов`язання виконує виключно він сам за рахунок надходжень від власної підприємницької діяльності, жодних капіталовкладень [PERSON] щодо вказаних транспортних засобів та кредитних зобов`язань не несе. Зазначав, що фактичні шлюбні відносини з [PERSON] припинились ще в травні 2022 року, вони мають окремо кожен свої кошти, не пов`язані спільним побутом та господарством. Автомобіль BMW Х5 був ним придбаний під час окремого проживання по справі 30.05.2022. Свою позицію щодо позовних вимог [PERSON] та ТОВ «Автокапітал+» не висловили, також від них не надходило жодних заяв чи клопотань, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без укладання шлюбу. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Водночас згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 \~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17-ц. Відповідно до ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями ст.74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8\~СК. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення в них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У постанові від 03.07.2019 у справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст.3,\~74\~СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування в таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування,\~участь у витратах на утримання житла, його ремонту, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, при вирішенні спору про поділ майна необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №686/15993/21; від 09.11.2022 у справі №753/10315/19, від 16.11.2022 у справі №199/3941/20. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і в чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, з нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання, то слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі стосунки (постанова Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №643/6799/17). У постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 у справі №6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, яке є сукупністю осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. У цій\~справі обставинами, які підтверджують проживання сторін однією сім`єю є народження та подальше спільне виховання сина [PERSON] , який народився [INFO] в с. Наталія Баранівського району Житомирської області /т.1 а.с.45/, довідки Довбиської селищної ради від 22.12.2022 та від 23.12.2022 /т.1 а.с.57,58/ про те, що [PERSON] та [PERSON] з 1999 по 2007 рік проживали в [ADDRESS] , за адресою матері позивача, як зазначив в суді адвокат. Також позивачем надана фотосвітлина, де як пояснив її адвокат, зображені сторони на спільному відпочинку /т.1 а.с.40/. Вказаний факт відповідач не заперечив та ніяк не спростував. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.12.2006 /т.1 а.с.31/ [PERSON] придбав у [PERSON] , в інтересах якої діяла [PERSON] , будинок по [ADDRESS] за 500 грн. З розписки [PERSON] від 02.10.2006, посвідченої секретарем Довбиської селищної ради, слідує, що вона взяла кошти в сумі 500 доларів США у [PERSON] (дівоче прізвище позивачки) за продаж належного її свекрусі [PERSON] на праві приватної власності зазначеного вище будинку /т.1 а.с.30/. І позивач, і її донька від попереднього шлюбу [PERSON] , 1997 року народження, і відповідач, і спільний син сторін [PERSON] з жовтня 2008 року зареєстровані у спірному будинку /т.1 а.с.34-40/. Шлюб між сторонами був укладений 31.12.2013 /т.1 а.с.43/. У лютому 2014 року відповідачу рішенням селищної ради надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,14 га з метою надання її у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] /т.1 а.с.44/. 02.12.2014 за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер 1820655400:03:002:0104) для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] /т.1 а.с.46-48/. З повідомлення головного сервісного центру МВС від 21.12.2022 /т.1 а.с.52-53/, наданого на запит адвоката позивача, вбачається, що за відповідачем були зареєстровані наступні транспортні засоби: скутер/мопед Baotian BT49QT 2009 року випуску (49 куб см, № шасі [NUMBER] ) дата операції 27.10.2017; вантажний автомобіль Mercedes-Benz Actros 1824 2008 року випуску (11946 куб см, № шасі [NUMBER] ) дата операції 26.04.2018; напівпричіп Krone SDР 27 2005 року випуску (№шасі [NUMBER] ) дата операції 26.04.2018; легковий автомобіль Toyota Avensis 2011 року випуску (1998 куб см, №кузова [NUMBER] ) дата операції 05.03.2019; вантажний автомобіль Mercedes-Benz Actros 1845, 2012 року випуску (12809 куб см, № шасі [NUMBER] ) дата операції 12.12.2019; напівпричіп Krone SD 2008 року випуску (№шасі [NUMBER] ) дата операції 12.12.2019; вантажний автомобіль Man TGX 18.480 2014 року випуску (12419 куб см, № шасі [NUMBER] ) дата операції 10.02.2022; напівпричіп Krone SD 2008 року випуску (№ шасі [NUMBER] ) дата операції 13.02.2022; кросовер BMW Х5 2008 року випуску (2993 куб см, №кузова [NUMBER] ) дата операції 13.06.2022, а також ще напівпричіп Krone SDР 27 та вантажний автомобіль DAF XF, які не є предметом розгляду даної справи. Загальна вартість вказаних транспортних засобів станом на 29.12.2022 становить 4972790 грн, зокрема, середня вартість скутера/мопеда Baotian 16179 грн; вантажівки Mercedes-Benz 2008 року випуску 797921 грн та 2012 року випуску 1045884 грн; напівпричепи Krone SD 387642 грн та 387642 грн; автомобіль Toyota 345124 грн; вантажівка Man TGX 1218695 грн та кросовер BMW 515884 грн. Оцінка вартості зазначеного рухомого майна була зроблена фізичною особою підприємцем (оцінювачем) на замовлення позивача /т.1 а.с.59-77/. Відповідачем не надано доказів іншої вартості транспортних засобів. Автомобіль BMW був відчужений [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу у п.1 якого зазначено, що майно, яке є предметом продажу не являється предметом спору в суді /т.1 а.с.170/. Підставою для перереєстрації решти спірних транспортних засобів за відповідачем [PERSON] стали договори купівлі-продажу з суб`єктом господарювання на підставі договорів комісії ТОВ «Автокапітал+» /т.1 а.с.172-196/. 20 та 21 грудня 2022 року новим власником транспортних засобів, окрім BMW, став [PERSON] , інший відповідач у даній справі; кросовер 17.12.2022 був перереєстрований за [PERSON] /т.1 а.с.80-8 Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, останній між подружжям [PERSON] був розірваний 24.01.2023 /т.1 а.с.165/. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки було введено в національне законодавство СК України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності ЦК України з 01.01.2004, вказаний факт може бути встановлений лише з вказаної дати. Підтвердженням ведення спільного побуту та спільного сімейного бюджету Басовими є обставини придбання ними спільного будинку, подальша реєстрація сторін за адресою новопридбаного майна разом з дітьми. Окрім того, допитані судом\~свідки [PERSON] , [PERSON] , які знайомі зі сторонами понад 20 років, та [PERSON] , яка є матір`ю позивача та колишньою тещею відповідача [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні, що [PERSON] та [PERSON] проживали як подружжя з 90-х років, спершу у с. [PERSON] у матері позивача, а потім у будинку по [ADDRESS] , який разом придбали, здійснювали його будівництво в подальшому. Вони вели спільне господарство, тримали разом худобу, мали спільний бюджет, потім у них народився син, а діти позивача від попереднього шлюбу називали [PERSON] своїм батьком. Таким чином, наведені обставини підтверджують проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період. Отже,\~вимога про\~встановлення факту\~проживання однією\~сім`єю\~без реєстрації\~шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 01.01.2004 по день офіційної реєстрації їхнього шлюбу 31.12.2013, підлягає задоволенню. Щодо правового режиму спірного майна, придбаного в період проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу, і його поділу. Після придбання будинку сторони почали будувати за цією адресою новобудову, яка наразі не введена в експлуатацію та не зареєстрована у встановлений чинним законодавством порядку. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. За приписами ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 справа №373/762/15-ц. Підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, відповідно до яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи - попереднього власника земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису. Принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (постанови Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №907/68/18). З огляду на те, що подружжя [PERSON] , перебуваючи в фактичному шлюбі, придбали будинок та в подальшому розпочали будівництво незавершеного будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] , така нерухомість\~є спільним\~майном подружжя, а тому [PERSON] має право власності на 1/2 його частину, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий номер 1820655400:03:002:0104, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування зазначеного житлового будинку і господарських будівель. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК (ч.1 ст.215 ЦК). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ст.71 СК). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст.183 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (дрібним побутовим є такий правочин, який задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ст.65 СК). Норми ч.3 ст.65 СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведене лише письмовими доказами. Відповідно до ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог ст.362 ЦК про переважно право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору купівлі-продажу позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч.4 ст.369, ст.215 ЦК надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України), та його не тягне за собою зміну правового статусу, яке залишається спільною сумісною власністю подружжя (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17). Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов`язок доказування власної правової позиції не може полягати лише у спростуванні протилежною стороною доводів іншої сторони, а насамперед полягає у доведенні стороною власної правової позиції. Суд не приймає до уваги зазначені відповідачем [PERSON] твердження про те, що спірний будинок належить йому на праві особистої власності, а частина рухомого майна придбана за рахунок надходжень від власної підприємницької діяльності та під час окремого проживання з позивачем, оскільки вказані обставини не доведені жодними доказами. Усі дев`ять транспортних засобів подружжя\~ [PERSON] придбало,\~перебуваючи в\~офіційному шлюбі,\~а тому\~вони є спільним\~майном подружжя\~і позивач має право на їх половину. Втім, [PERSON] претендує лише на напівпричіп Krone SD та вантажний автомобіль Man TGX, а тому договори комісії №11927,\~№11937\~від 15.12.2022,\~укладені між\~ [PERSON] \~і ТОВ\~ «Автокапітал+»,\~та купівлі-продажу №11927, №11937 від 16.12.22022, укладені між ТОВ «Автокапітал+» та [PERSON] , за якими вони відчужені без її згоди, слід визнати\~недійсними відповідно до ст.ст.203, 215 ЦК України. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 01.03.2021 у справі №753/10236/14. Закон не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, втім Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів... від 07.09.1998 №1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку, окрім іншого, автомобілів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, яка проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС. Оскільки зазначені вище транспортні засоби вибули з володіння [PERSON] поза її волею та їх реєстрація здійснена за третьої особою без відповідної правової підстави (за недійсним договорами купівлі-продажу), вимоги позивача\~про скасування\~державної реєстрації даних транспортних засобів за [PERSON] також підлягають задоволенню. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За сімейним законодавством діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі №127/7029/15-ц зробив висновок, про те, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Враховуючи, що загальна вартість усього рухомого майна станом на 29.12.2022 становить 4972790 грн, рівна частка кожного з співвласників складає по 2486395 грн. Суд погоджується із позицією позивача щодо розподілу транспортних засобів та визнає за нею право власності на напівпричіп Krone SD та вантажний автомобіль Man TGX на загальну суму 1606337 грн, решту рухомого майна слід залишити за відповідачем [PERSON] та стягнути з нього 880058,00 грн як компенсацію вартості різниці часток. Щодо витребування транспортних засобів. Аналіз ст.ст.316, 317, 319 ЦК свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Статтею 388 ЦК України, встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 25.03.2020 у справі №125/2510/16-ц, до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 17.02.2015 у справі №6-2407цс15 і від 13.05.2015 у справі №6-67цс15. Власник з дотриманням вимог ст.ст.387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Виходячи з наведеного, оскільки напівпричіп Krone SD та вантажний автомобіль Man TGX вибули із володіння позивача, як одного із співвласників, не з її волі, на підставі недійсного правочину, то вона вправі витребувати це майно у нинішнього власника [PERSON] на підставі ст.388 ЦК України. У цій справі відповідач [PERSON] , як учасник цивільного обороту, подаючи зустрічний позов, а також клопотання його адвоката про відкладення судових засідань, на думку суду намагався використовувати правомірний цивільно-правовий інструментарій для унеможливлення чи ускладнення поділу спільного майна подружжя, тобто з неправомірною метою, не для забезпечення визначеності в приватних відносинах, захисту прав та інтересів. Зокрема, ініціювавши судовий розгляд свого зустрічного позову, [PERSON] насамперед повинен був активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.139, 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути підтверджені документально судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, які складаються із судового збору в сумі 10717,92 грн /т.1 а.с.1/ та 16728,60 грн, пов`язаних з проведенням судової експертизи /т.2 а.с.115,118/, а всього на загальну суму 27446,52 грн.

Outcome: approved