Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Приватним нотаріусом заведена спадкова справа. До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 2,7536 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки 5325455100:00:002:0530. Вказана земельна ділянка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] - бабусі позивача по лінії матері, яка померла [INFO] . Мати позивача успадкувала зазначену земельну ділянку та, не оформивши свої права на неї, померла. 25 грудня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про одержання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса від 25.12.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку через відсутність документів, необхідних для видачі свідоцтв про право на спадщину, що входить до складу спадщини. У зв`язку з наведеним позивач звернувся з даним позовом до суду та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Хоменка Д.Є. від 25.02.2025 було відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Також вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. копію спадкової справи № 17/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 11.03.2025 до суду надійшла копія спадкової справи № 17/2024. Ухвалою суду від 27.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2025. У зв`язку із закінченням повноважень судді Хоменка Д.Є. згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2025 справу передано для розгляду судді Литвин В.В. Ухвалою судді Литвин В.В. від 05.05.2025 справу прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 27.05.2025. В судовому засіданні 27.05.2025 за клопотанням представника позивача судом було оголошено перерву до 10:00 год. 12.06.2025. Відповідач і третя особа в судове засідання не з`явилися. 26.05.2025 відповідач подав заяву, у якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розгляд справи провести без його участі (а.с. 99). В матеріалах справи також наявна заява представника третьої особи про розгляд справи без його участі (а.с. 79). Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що в позові належить відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.54) [PERSON] є матір`ю [PERSON] (далі також - позивач). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Диканської селищної ради 01.12.2023 (а.с.12). 07.03.2024 позивач подав приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимці О.І. заяву про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] (а.с.50). На майно померлої [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.І. заведено спадкову справу № 17/2024, реєстраційний номер у спадковому реєстрі 72111184, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 76116073 від 07.03.2024 (а.с.15). Відповідно до заповіту, посвідченого 21.06.2019 приватним нотаріусом Диканського районного нотаріального округу Полтавської області Хіцан Т.В., усе своє майно, що належатиме їй на день смерті, [PERSON] заповідала сину [PERSON] (а.с.106). 25 грудня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,7536 га, розташовану на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки 5325455100:00:002:0530, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.71). Однак, постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Шимки О.І. від 25.12.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку через відсутність документів, необхідних для видачі свідоцтв про право на спадщину, що входить до складу спадщини (а.с.14). Спірна земельна ділянка площею 2,7536 га, розташована на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер 5325455100:00:002:0530, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, - належала на праві приватної власності бабусі позивача по лінії матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зазначає, що його мати [PERSON] прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON] , однак оформити право власності на вказану земельну ділянку за життя не встигла, тому документи, які посвідчують право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку відсутні, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про визнання за ним права власності на земельну ділянку. Так, згідно з Державним актом на право приватної власностіна землю серії ІІ-ПЛ № 005834 від 26.01.1999, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1172, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 2,75 га, яка розташована на території Чутівської селищної ради (а.с. 28-29). Власниця земельної ділянки [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до статей 524, 525, 529, 549, 561 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), який був чинним на день смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Разом з тим, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ) правове регулювання земельних правовідносин здійснювалося положеннями Земельного кодексу України 1990 року (далі також - ЗК України 1990 року) (тут і надалі посилання здійснюється на вказаний Кодекс в редакції, чинній на момент смерті власниці земельної ділянки [PERSON] - 03.02.1997). Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗК України 1990 року громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, у разі одержання їх у спадщину. Згідно з положеннями ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 125 чинного Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. За змістом зазначених норм законодавства право власності на земельну ділянку (як на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ), так і на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] )) виникає з моменту отримання державного акта та державної реєстрації до 01.05.2009 - державного акта, а з 01.05.2009 - права власності, посвідченого державним актом. Таким чином, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, одержання у встановленому порядку державного акта на землю, реєстрація відповідно державного акта (до 01.05.2009), а пізніше - права власності на земельну ділянку. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.03.2019 у справі № 343/1048/17 (провадження № 61-15559св18). Матеріали справи містять копію заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом, яка подана останньою 23.07.1997 державному нотаріусу та міститься у спадковій справі № 151/1997 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.63). Однак, жодних доказів того, що мати позивача [PERSON] після смерті її матері [PERSON] вчинила відповідні дії щодо набуття у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку, матеріали справи не містять. Зокрема, доказів звернення [PERSON] до уповноважених органів щодо належного оформлення права власності на спірну земельну ділянку на себе або ж фактичного здійснення нею повноважень землевласника, землекористувача щодо спірної земельної ділянки, у тому числі обробляння, вжиття заходів щодо збереження родючості грунтів, сплати земельного податку (плати за землю) тощо за період 1997-2023 р.р. позивачем не надано. Водночас, Конституція України визначає, що власність зобов`язує. Це означає, що право власності, закріплене у статтях 13 та 41 Конституції, не лише надає права, а й покладає певні обов`язки власника. Згідно з ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, на день смерті ( [INFO] ) право власності у [PERSON] на спірну земельну ділянку не виникло. За таких обставин, попри твердження позивача, спірна земельна ділянка не ввійшла до спадкової маси після смерті [PERSON] та, відповідно, не охоплена заповітом останньої. Відповідно до загальноюридичного принципу «ніхто не може передати більше, ніж має сам» (лат. «nemo plus iuris adalium transferre potest, quam ipse haberet»), оскільки мати позивача [PERSON] (спадкодавиця) не набула в порядку спадкування після своєї матері права власності на спірну земельну ділянку, відповідно, право власності на таку земельну ділянку не може перейти в порядку спадкування до позивача. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведеної норми вбачається, що передумовами та правовими підставами для захисту права власності на земельну ділянку у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (права власності) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у здійсненні повноважень власника тощо) або ж факт втрати документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Позивачем таких обставин суду не доведено. За таких умов, відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в даній справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed