Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

1.Позиції учасників справи. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом з вимогою до АТ «Київський завод «РАДАР» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 65 865 грн., витрат за професійну правничу допомогу - 8 500 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору 968,96 грн. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] з 17.02.1973 до 31.10.2022 перебував у трудових відносинах з АТ «Київський завод «Радар». Згідно з мотивувальною та резолютивною частинами постанови Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 754/5270/23 за позовом [PERSON] до АТ "Київський завод "РАДАР" про стягнення вихідної допомоги, заборгованості по компенсаційних виплатах, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні серед інших заявлених вимог, зокрема скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року в частині відмови в стягненні вихідної допомоги передбаченої ст.44 КЗпП, ухвалено в цій частині нове рішення, а саме стягнуто з АТ «Київський завод «Радар» на користь [PERSON] 28 699, 83 грн вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Вихідна допомога була перерахована відповідачем [PERSON] лише 08.01.2025 за вирахуванням суми обов`язкових податків. Поряд з цим до ч.1 ст.47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Також в мотивувальній частині постанови Київського апеляційного суду від 04.12.2024 у справі №754/5270/23 є встановленими остаточні фактичні обставини, а саме звільнений [PERSON] 31.10.2022, обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за весь час затримки має здійснюватися в розрахунковому періоді з 31.10.2022 по 22.03.2023, у вказаний період кількість календарних днів становить 142 для обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стороною позивача в додатках звертається увага на заяву позивача [PERSON] до відповідача від 31.10.2022 за вх.№588 зареєстрована на підприємстві, щодо проведення при звільненні розрахунку своєчасно і в повному обсязі. За даною заявою позивач [PERSON] від відповідача відповіді не отримав, словосполучення в його заяві «проведення при звільненні розрахунку своєчасно і в повному обсязі» має відношення серед інших складових також і до виплати відповідачем при звільненні [PERSON] вихідної допомоги передбаченої ст.44 КЗпП. До ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Заявляється вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної допомоги до ст.44 КЗпП України, а саме з обмеженням стягнення середнього заробітка до ч.1 ст.117 КЗпП України не більш як за шість місяців із дати звільнення 31 жовтня 2022 та складає з урахуванням обставини, яка встановлена рішенням суду у цивільній справі №754/5270/23, у якій беруть участь ті самі особи, що набрало законної сили - 142 робочих дні, ця обставина не доказується при розгляді іншої справи. Згідно довідки АТ "Київський завод "РАДАР" за вих.№56 від 29.03.2023 відрядна оплата праці в годину - 57,98 грн., тому середньоденна заробітна плата становить 463,84 грн. (57,98 грн. х 8 год.). Отже, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців становить 65 865,28 грн. (463,84 грн. х 142 робочі дні). Просить задовольнити також вимоги щодо витрат на професійну правничу допомогу врозмірі 8500,00 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору. Скориставшись правом подачі відзиві, від представника АТ «Київський завод «РАДАР» - адвоката Риженко Л.І. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого з даними позовними вимогами сторона відповідача не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення середнього заробітку за ст. 117 КЗпП України та просить стягнути за весь час затримки по день фактичного розрахунку вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України, а саме з дати звільнення 31 жовтня 2022 р. та складає з урахуванням обставини, яка встановлена рішенням суду у цивільній справі № 754/5270/23, у якій беруть участь ті самі особи, що набрало законної сили - 142 робочих дні. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що становить 65 865,28 грн. (463,84 грн. х 142 робочі дні). Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року у справі № 754/5270/23 за позовом [PERSON] до АТ «Київський завод «РАДАР» про стягнення вихідної допомоги, заборгованості по компенсаційних виплатах, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішення суду набрало законної сили - 04 грудня 2024 р. Позовну заяву задоволено частково, зокрема стягнуто з АТ «Київський завод «РАДАР» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 61 226,88 грн. Позивач у справі № 754/5270/23 просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку: за період з дня звільнення по 22.03.2023 року (132 робочих дні) в розмірі 61 226,88 грн. (про що зазначено у Постанові Київського апеляційного суду від 04.12.2024 р. у справі 754/5270/23 та у поданому позові у цій справі). Відповідач на виконання рішення суду у справі 754/5270/23 перерахував на користь позивача суму у розмірі 47 144,70 грн. та сплатив до бюджету утримані податки, що підтверджується платіжними інструкціями. Отже, рішенням суду Деснянського районного суду міста Києва від 05 лютого 2024 року у справі № 754/5270/23 було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 61 226,88 грн. без утримання податку з доходів, військового збору та інших обов`язкових платежів. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 КЗпП України, та обмежений строком за який може бути проведено стягнення. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, але не більш ніж за шість місяців. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у цій справі стосуються того ж періоду стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у справі № 754/5270/23 за позовом [PERSON] до АТ «Київський завод «Радар», а саме: не більше як за шість місяців із дати звільнення 31 жовтня 2022 р. Виходячи з викладеного, позивач звернувся в суд з тих підстав, з яких вже існує рішення суду в цивільній справі, що набрало законної сили. Також, судом має бути врахований принцип «non bis in idem», який закріплено в ч. 1 ст. 61 «Конституції України»: «Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Цією конституційною нормою встановлено заборону «подвійного» притягнення до відповідальності. Аналізуючи норму ст. 116 КЗпП України є очевидним, що закінчений склад такого порушення утворюється в день звільнення у випадку неповного розрахунку з працівником. При цьому, для застосування ст. 117 КЗпП України є неважливим, які складові частини заробітної плати або інших виплат не були виплачені, та в якому розмірі. В свою чергу, процедура подальшого розрахунку не змінює склад такого порушення, не створює повторність правопорушення, а впливає лише на розмір відповідальності роботодавця - період, за який може бути стягнутий середній заробіток, яка, для звільнених після 01.07.2022 (набрання чинності редакцією ст .117 КЗпП України) складає 6 місяців. Позивач був звільнений з АТ "Київський завод "Радар" 31 жовтня 2022 р. Позивачем вже заявлялась вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в справі № 754/5270/23 та була задоволена, стягнуто середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку: за період з дня звільнення по 22.03.2023 в розмірі 61 226,88 грн. В той же час, в цьому позові позивач просить стягнути вказану суму з дати звільнення 31 жовтня 2022 р. за період 142 робочих днів…». Оскільки, шість місяців обраховується з 31.10.2022 р. та відповідно закінчується не пізніше 01.05.2023 р., що згідно календаря робочих днів становить 131 робочий день, тому позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Гарантована ст. 61 Конституції України заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (лат. non bis in idem - «двічі за одне й те саме не карають») має на меті уникнути несправедливого покарання. Застосування ст. 117 КЗпП України не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер, а тому одночасне стягнення середнього заробітку за кожну невиплату працівнику є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання. Таким чином, вважаємо, що права позивача не порушені, заявлені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають ст. 61 Конституції України. На підставі вищевикладеного, у задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON] до АТ «Київський завод «Радар» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення судових витрат просить відмовити повністю У відповіді на відзив позивачем зазначено про те, що пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення про одночасне стягнення середнього заробітку за кожну невиплату працівнику, є хибними. На переконання сторони позивача дані вільні висновки у відзиві є нічим іншим, як в такий спосіб намагатись уникнути відповідальності за умисне не проведення розрахунку при звільненні із позивачем належних йому сум, про що наголошує ч.2 ст.117 КЗпП. Просить відхилити наведені представником АТ "Київський завод "Радар" у відзиві заперечення, позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача АТ «Київський завод «РАДАР» - Риженко Л.І. у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, при цьому зазначила, що позивач не надав обґрунтованих доводів повторного звернення до суду. А оскільки позивач вже використав своє право на застосування відповідальності до відповідача у виді стягнення середнього заробітку, а при задоволенні позовних вимог, подвійне стягнення середнього заробітку. На думку представника відповідача, позивач зловживає своїми правами на звернення до суду. 2.Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами та у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 3.Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] у квітні 2023 року звертався до суду з вимогами про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги, заборгованості по компенсаційним виплатам, індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року (справа № 754/5270/23) стягнуто з АТ «Київський завод «РАДАР» на користь [PERSON] : - середній заробіток за вечь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 61 226, 88 грн. (без утримання податку з доходів, військового збору та інших обов`язкових платежів); - компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати - 113 060, 27 грн. (без утримання податку з доходів, військового збору та інших обов`язкових платежів); - індексацію заробітної плати в розмірі 7 423,90 грн. (без утримання податку з доходів, військового збору та інших обов`язкових платежів); -моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; -понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. та судовий збір - 2 147, 20 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зміну формулювання підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги, індексаціі заробітку скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Поновлено [PERSON] строк звернення до суду з позовними вмогами про зміну формулювання підстав звільнення. Змінено формулювання підстав звільнення [PERSON] , викладеної в наказі АТ "Київський завод "РАДАР" № 54-К від 31 жовтня 2022 року. Вважати [PERSON] звільненим 31 жовтня 2022 року за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП з причин невиконання роботодавцем законодавства про працю. Стягнуто з АТ "Київський завод "РАДАР" суму вихідної допомоги - 28 699,83 грн. Скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, індексації заробітку. Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цієї частини позовних вимог, а саме і в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Встановлено і що не потребує доведенню, [PERSON] з 17 лютого 1973 року до 31 жовтня 2022 року перебував у трудових відносинах з АТ «Київський завод «Радар». Керівництвом АТ "Київський завод "РАДАР" протягом тривалого проміжку часу з червня 2019 року по дату звільнення 31 жовтня 2022 року порушувалися трудові права, не виконувалося законодавство про працю по відношенню до колишнього працівника [PERSON] . Апеляційним судом 04 грудня 2024 року при винесенні постанови серед інших вимог задоволено вимоги щодо зміни формулювання звільнення та, відповідно, стягнуто суму вихідної допомоги - 28 699,83 грн. Постанова Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року по справі № 754/5270/23 за приписами ч.1 ст.384 ЦПК України набрала законної сили з дня її ухвалення. В судовому засіданні встановлено, що сума вихідної допомоги була сплачена АТ «Київський завод «Радар» [PERSON] 08 січня 2025 року. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 підтверджено, що згідно зі ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 2 КЗпП працівники мають право, зокрема на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Як вбачається зі змісту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року (справа 754/5270/23), позивачем заявлялась серед інших вимог і вимога щодо зміну формулювання звільнення, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням суду у задоволенні вимоги щодо зміну формулювання звільнення, стягнення вихідної допомоги було відмовлено у зв`язку з порушенням строків звернення до суду. Апеляційним судом, як зазначено вище у постанові, поновлено [PERSON] строк звернення до суду з позовними вимогами про зміну формулювання підстав звільнення та відповідно змінено формулювання звільнення та стягнуто вихідну допомогу. Відповідно, позивач звертається до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо вихідної допомоги. Постанова Київського апеляційного суду від 04 грудня 2024 року щодо стягнення вихідної допомоги виконана 08 січня 2025 року. Відповідно до довідки АТ «Київський завод «Радар»» від 29.03.2023 середньоденний заробіток складає 463,84 грн. З урахуванням розрахункового періоду, який у відповідності до ст. 117 КЗпП України становив період з дати звільнення по день фактичного розрахунку (з 31.10.2022 по 22.03.2023), було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 61 226, 88 грн. Таким чином, суд при розгляді справи № 754/5270/23 вважав, що вимоги позивача підлягають задоволенню в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач ставить питання про стягнення середнього заробітку в розмірі 65 865,28 грн. Позивачем доведено факт того, що мало місце порушення законодавства про працю та у нього виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо вихідної допомоги за період з 05 грудня 2024 року (наступний день після ухвалення постанови Київським апеляційним судом від 04 грудня 2024 року) по 08 січня 2025 року (день виконання постанови Київським апеляційним судом від 04 грудня 2024 року). Всього затримка виконання рішення суду та сплати усіх належних при звільненні сум склала 25 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача становить 463,84 грн., що встановлено судами у цивільній справі № 754/5270/23. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2024 року по 08 січня 2025 року складає 11 596 грн. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, суд зазначає наступне. Між позивачем та адвокатом укладено договір про надання правничої допомоги №05/2025 від 28.02.2025 на представництво інтересів в місцевому суді. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що клієнтом сплачено адвокату гонорар у сумі 8500 грн. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Законодавець у ст. 137 ЦПК України чітко визначив, що для визначення розміру витрат має значення лише правова допомога (дії), яка пов`язана зі справою, тобто прямо стосується предмету спору і може мати доказове значення по справі. Крім того, аналіз складених і наданих представником відповідача процесуальних документів, інформації і матеріалів у порівнянні з предметом спору і змістом судового рішення вказує на те, що позов задоволено частково. Виходячи з наведеного, заявлена відповідачем сума витрат не відповідає складності справи, тому суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог щодо стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 8 500 грн. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з АТ «Київський завод «РАДАР» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості та співмірності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 11 596 грн. (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів) за період з 05 грудня 2024 року (наступний день після винесення постанови Київським апеляційним судом від 04 грудня 2024 року, на підставі якої стягнуто на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку) по 08 січня 2025 року (виплата [PERSON] вихідної допомоги). Згідно зі ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 170,59 грн. пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial