Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

13 лютого 2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до АТ "Українська Залізниця", в якому просять стягнути з відповідача на користь кожної з них по 200 000 грн. без врахування податків, зборів та інших обов?язкових платежів в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їхнього чоловіка та батька - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого позову представник позивачів - адвокат Таргоній В.М. вказує, що [INFO] в м. Деражня, Хмельницької області потяг №2743 скоїв наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. Внаслідок його смерті дружині та донькам було спричинено моральну шкоду, оскільки смерть батька та чоловіка призвела до того, що позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Також зазначає, що було порушено звичний життєвий устрій позивачів та зруйновані емоційні зв`язки, сформовані за десятиліття спільного проживання. Позивачі не зможуть отримати від батька пораду, не зможуть запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях. Представник вказує, що передчасна смерть [PERSON] стала різкою психотравматичною подією для позивачів. З урахуванням наведеного вище, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм смертю батька та чоловіка моральної шкоди у грошовому еквіваленті по 200 000 грн. Зазначає, що такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти позивачам в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 29.04.2025 року в електронному вигляді з використанням системи ЄСІТС підсистеми «Електронний суд» представник відповідача АТ "Українська Залізниця" - адвокат Муравський О.В. направив до суду відзив, строк на подання якого було поновлено протокольною ухвалою суду, у відзиві вказав, що заявлені позовні вимоги не визнає. Зокрема, зазначив, що заявлена позивачами сума моральної шкоди в розмірі 600 000 грн. не відповідає принципами розумності, справедливості та співмірності і дає підстави вважати, що позивачі, намагаються покращити своє матеріальне становище, оскільки вважає, що на обґрунтування моральної шкоди позивачами не надано будь-яких належних доказів, що підтверджують дійсність їх моральних страждань в зазначених ними розмірах. Посилається, на акт службового розслідування аварії, складений 05.10.2021 року, із змісту якого вбачається, що випадок смертельного травмування громадянина [PERSON] стався внаслідок порушення ним п. 2.2, 2.5, 2.6, 2.7, 2.9 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633. Вважає, що вищенаведені обставини звільняють АТ «Укрзалізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а тому просить в позові слід відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явились, їхпредставник - адвокат Таргоній В.М. підтримав заявлені у позовній заяві вимоги, просив задоволити позов в повному обсязі. Дослідивши надані докази, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] Деражнянським відділом ЗАГС Хмельницької області було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 26.07.1986 року. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24.03.1988 року, актовий запис №51, [PERSON] народилась [INFO] , в графі батько записаний [PERSON] , в графі мати записана [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 26.03.1992 року, актовий запис №31, [PERSON] народилась [INFO] , в графі батько записаний [PERSON] , в графі мати записана [PERSON] . [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №367, серія [NUMBER] , виданим Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). За фактом смерті [PERSON] було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021243300000183 від [INFO]. З вищевказаної Постанови вбачається, що [INFO] о 06:55 на станції «Деражня» по вул. Майдан привокзальний, 12 в м Деражня Хмельницького району, вантажний потяг № 2743 сполученням «Жмеринка-Клепарів» смертельно травмував [PERSON] , який переходив залізничні колії у невстановленому місці. Згідно з висновком експерта №86 смерть [PERSON] настала від травматичної ампутації голови на рівні шиї (декапітація). Цей висновок стосовно причини смерті підтверджується виявленням про експертизі трупа потерпілого комплексу ушкоджень зазначених ділянок. В момент смерті [PERSON] знаходився у стані алкогольного сп`яніння, у концентрації у крові 2,93% проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. З пояснень локомотивної бригади, які є працівниками виробничого підрозділу локомотивне депо Жмеринка регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що слідуючи [INFO] з поїздом № 2749 при електровозі ВЛ80-097 було здійснено подачу звукового сигналу та огляд зі сторони машиніста та помічника машиніста, впевнившись, що зауважень та сигналів зупинки не подається - було приведено в рух потяг. Згідно протоколу наради при начальнику станції Деражня від 30.09.2021 року, а також акту службового розслідування аварії начальника виробничого підрозділу Жмеринська дирекція залізничних перевезень від 05.10.2021 року, випадок смертельного травмування громадянина [PERSON] стався внаслідок порушення потерпілим п. 2.2, 2.5, 2.6, 2.7, 2.9 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28.10.2021 року, кримінальне провадження №12021243300000183 від [INFO] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Звернувшись з позовом до АТ "Українська Залізниця"про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] , позивачі зазначили про те, що передчасна смерть батька та чоловіка стала різкою психотравматичною подією для них. Також було порушено звичний життєвий устрій позивачів та зруйновані емоційні зв`язки, сформовані за десятиліття спільного проживання з [PERSON] відновити попередній стан неможливо, оскільки його загибель є невідворотною подією. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву, представник АТ "Українська Залізниця" - адвокат Муравський О.В., не визнаючи позовні вимоги, посилався на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок того, що потерпілим було допущено порушення п. 2.2, 2.5, 2.6, 2.7, 2.9 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за № 193/2633. Крім того, згідно Висновку судово-медичної експертизи №86, [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа спирту етилового у концентрації в крові 2,93 % проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння, тому вважає, що вищенаведені обставини, загибель [PERSON] відбулася внаслідок грубої необережності та ще й у стані алкогольного сп`яніння. Однак, Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд приходить висновку, що відсутність вини локомотивної бригади та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати донькам та дружині загиблого [PERSON] моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Проте судом встановлено, що загиблий [PERSON] на момент смерті перебував в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, тобто певна частини вини у випадку, який стався є і в діях останнього, суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд враховує тривалий проміжок часу, що минув з моменту загибелі чоловіка та батька позивачів ( [INFO] ) до дати звернення з відповідною позовною заявою (13.02.2025), який становить майже три з половиною роки. З урахуванням об`єктивної динаміки психоемоційного стану осіб, які пережили втрату, суд вважає, що емоційне напруження, викликане втратою близької особи, з часом природно послаблюється. Крім того, оскільки позивачі не скористалися своїм правом особистої участі в судових засіданнях та надання пояснень про наявність і ступінь їхніх актуальних моральних страждань, обмежившись участю їхнього повноважного представника, суд позбавлений можливості комплексно оцінити психоемоційний стан позивачів. А тому, виходячи з характеру правопорушення, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з АТ "Українська Залізниця"на користь позивачів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. кожній, без врахування податків, зборів та інших обов?язкових платежів. Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням позивачів, оскільки сам факт загибелі [PERSON] на залізничній колії, під час руху поїзду, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його дружини [PERSON] та доньок [PERSON] і [PERSON] , враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 2100,00 грн. (700 грн. +700 грн.+700 грн.).

Outcome: partial