Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У січні 2025 року Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк» (надалі по тексту Банк), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 18 вересня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено Кредитний договір №33-3к-53 та у подальшому були підписані додаткові угоди №1 від 19.09.2009 та №2 від 17.09.2010 року, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 30 000 доларів США під 12 % річних та строком повернення до 18.09.2011. Банк свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав належним чином. Однак внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 13.01.2025 рок за відповідачем рахується непогашена заборгованість у розмірі 31 338,07 доларів США, яка складається з: 30 000 доларів США заборгованості за кредитом; 1388,07 доларів США заборгованості по відсоткам. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 338,07 доларів США та судові витрати. 13.03.2025 від відповідача надійшов відзив (документ названо «пояснення відповідача щодо позиції у справі») у якому позов визнає частково. Зокрема частково не погоджується з розрахунком заборгованості. Вказує, що кредитодавець вправі нараховувати відсотки лише у межах строку дії кредитного договору, а після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Тобто починаючи з 19.09.2011 року Банк повинен був припинити нарахування відсотків, а всі кошти повинні були спрямовуватися на погашення боргу по тілу кредиту. Із зробленого нею розрахунку вбачається, що позивачем зайво зараховано в погашення боргу за тілом кредиту 6 867,98 доларів США і борг за тілом кредиту має бути зменшено на цю суму. Посилаючись на викладене просить суд відмовити у стягненні відсотків та зменшити суму боргу за тілом кредиту на суму 6 867,98 доларів США. 31.03.2025 представником позивача подано відповідь на відзив\~ у якому не погоджується з доводами відзиву. Указує, що відзив подано з порушенням строків його подання, а тому не може бути прийнятий до уваги. Також посилається на висновок ВП Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 згідно якого нарахування відсотків за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. Отже Банк має всі законні підстави для нарахування відсотків за користуванням кредиту і відповідно сума, визначена у позовній заяві є вірною. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Вказує, що між сторонами було укладено кредитний договір на суму 30000 доларів США. Позивачка неналежним чином виконувала умови даного кредитного договору внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у 31 338,07 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача. Щодо доводів відзиву відносно нарахованих відсотків, то вважає, що відсотки повинні нараховуватись за весь час фактичного користування кредитними коштами згідно п.3.3.5 договору. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. Вказує, що відповідач не погоджується з розрахунком у частині нарахованих відсотків. Такі відсотки банк вправі був нараховувати виключно у межах строку кредитного договору, тобто до 18.09.2011. Натомість банк нараховував відсотки після даної дати. Із зробленою позивачкою розрахунку вбачається, що позивачем зайво зараховано в погашення боргу за тілом кредиту 6 867,98 доларів США і борг за тілом кредиту має бути зменшено на цю суму. Посилаючись на викладене просить суд відмовити у стягненні відсотків та зменшити суму боргу за тілом кредиту на суму 6 867,98 доларів США. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 18 вересня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено Кредитний договір №33-3к-53, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 30 000 доларів США під 14 % річних та строком повернення до 18.09.2009 (а.с.11-14). Пунктом 2.4 Кредитного договору передбачено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту\~ щомісячно за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-366), в межах строку, що визначений п.1.1. цього Договору. 19.09.2009 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1, якою фактично змінили строк повернення заборгованості до 18.09.2010 року (а.с.15). 17.09.2010 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою внесено міни до п.1.1. договору зі зміною відсоткової ставки, починаючи з 01.11.2010 у розмірі 12% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.09.2011 року (а.с.16). З виписки з рахунку убачається, що відповідач користувалася кредитними котами (а.с.17-58). Згідно наданого банком розрахунку, станом на 13.01.2025 рок за відповідачем рахується непогашена заборгованість у розмірі 31 338,07 доларів США, яка складається з: 30 000 доларів США заборгованості за кредитом; 1388,07 доларів США заборгованості по відсоткам (а.с.5962). Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України, то з цього приводу Велика Палата Верховного суду у постанові від 05.04.2023 року №910/4518/16 зазначила наступне. «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.» А отже доводи відзиву на позов про те, що кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу строку кредитного договору є слушними, а твердження представника позивача у відповіді на відзив про протилежне є недоречним. При цьому щодо посилання представника позивача у відповіді на відзив на висновок ВП Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17, то суд зазначає, що у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 року №910/4518/16, уточнено указаний висновок (від 18.01.2022 у справі №910/17048/17) таким «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Відтак у даному випадку строк повернення кредитних коштів визначений сторонами 18.09.2011 року, умовами договору не передбачено можливості нарахування відсотків за межами строку кредитування, а навпаки п.2.4 кредитного договору передбачено, що відсотки нараховуються у межах строку кредитування, а отже нарахування банком відсотків після 18.09.2021 є безпідставним. При цьому недоречним є посилання представника відповідача на п.3.3.5 договору, оскільки: по перше такий не може вважатися умовою договору, що визначає порядок нарахування відсотків, а лише встановлює обов`язок повернути кредитні кошти з відсотками за весь час фактичного користування коштами. Порядок же нарахування відсотків чітко визначений саме п.2.4 договору. З матеріалів справи убачається, зокрема з наданого відповідачем контррозрахунку, який узгоджується з умовами кредитного договору та іншими матеріалами справи, що з 19.09.2008 по 18.09.2011 підлягали нарахуванню відсотки у розмірі 12 067,42 доларів США. За весь час користування кредитними коштами відповідачем сплачено, а Банком скеровано на погашення відсотків 18 935,40 доларів США (а.с.62), тобто значно більше ніж Банк вправі був нараховувати. З чого слідує, що заборгованість за відсотками відповідачем повністю погашена, а заборгованість по тілу кредиту слід зменшити на суму такої переплати 6867,98 доларів США (18 935,40 12 067,42), і така становитиме відповідно 23 132,02 долари США (30 000 6867,98). З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 132,02 долари США. Щодо доводів відповіді на відзив відносно пропуск відповідачем строку для подання відзиву, то слід зазначити, що згідно ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу надано 15 денний строк\~ для подання відзиву, який рахується з моменту отримання ним відповідної ухвали. Доказів отримання відповідачем копії ухвали суду з доданими матеріалами матеріали справи не містять, а отже відсутній підстави стверджувати про пропуску відповідачем строку для подання відзиву. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на суму 31391,40 доларів США, і судом такий позов задоволено на суму 23 132,02 долари США, що складає 73,7 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 14 649 грн. (19 876,53 * 73,7%).

Outcome: partial