Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

КНП «Спеціалізований психоневролгічний Будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] року, згідно з актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я, складеним 17.10.2023 року адміністрацією КНП «Пологовий будинок № 5» Одеської міської ради, надала заяву, якою відмовилася забрати свою новонароджену дитину з пологового будинку, у зв`язку з тим, що дитина не бажана та не запланована. Народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстровано на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 478 від 16.11.2023 року. Відомості про батьків дитини до актового запису про народження внесені відповідно до ст. 133 СК України. Відповідно до наказу служби у справах дітей Одеської міської ради № 39 від 15.03.2024 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до направлення Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної (військової) адміністрації № 96/03 від 17.11.2023 року малолітню [PERSON] направлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради. За час перебування малолітньої дитини в даному закладі, батьки або інші родичі дитини жодного разу не відвідували, не цікавилися станом здоров`я та долею дитини ні в усному, ні в письмовому вигляді, ні в телефонному режимі, матеріальної допомоги не надавали. Оскільки, відповідачі [PERSON] , [PERSON] ухиляються від виховання своєї дитини, не приймають жодної участі в житті дитини, не турбуються про її фізичний та духовний розвиток, не виявляють інтересу до внутрішнього світу, та в цілому не виконують свої батьківськи обов`язки по догляду за дитиною, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнути із [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, на особистий рахунок дитини. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 12.12.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2025 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради - Зброжик О.П. в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутня, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за вказаною адресою відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи за відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. По справі встановлено, що [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 12.03.2024 року та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00044371154 від 04.04.2024 року. Відомості про батьків внесені до актового запису про народження відповідно до ст. 133 СК України, а саме якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. І. Висновок суду щодо позовної вимоги про позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини. З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 08.10.2024 року № 01-11/1842/1вих, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 17.10.2023 року, мати дитини [PERSON] , [INFO] , відмовилася забрати свою новонароджену дитину з КНП «Пологовий будинок № 5» Одеської міської ради, у зв`язку з тим, що дитина не бажана та надала заяву про відмову від дитини. Відповідно до інформації наданої Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 4558/24.26-19 від 26.10.2023 року щодо надання інформації про реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження дітей відносно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за даними в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян виявлено: актовий запис про шлюб № 2431 від 11.11.2015 року, складений Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; актовий запис про народження № 1374 від 08.02.2016 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на [PERSON] , [INFO] , батько: [PERSON] , [INFO] , матір: [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 478 від 16.11.2023 року, зареєстровано народження дитини, малолітньої [PERSON] , [INFO] , батьками записано: [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] . Згідно з направленням Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації № 96/03 від 17.11.2023 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , влаштована до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 3» Одеської міської ради. Наказом служби справах дітей Одеської міської ради № 39 від 15.03.2024 року, малолітню [PERSON] , [INFO] , взято на первинний облік дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з Довідкою про невідвідування, наданою КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» Одеської міської ради № 519 від 06.06.2024 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , знаходиться з 21.11.2023 року на повному державному забезпеченні. За весь час перебування дитини у зазначеному закладі, мати дитини або інші родичі дитину не відвідували, матеріальної допомоги не надавали, участі у вихованні дитини не приймали. Відповідно до інформації, наданої Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 6457/24.26-19 від 25.06.2024 року, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, відсутні записи про смерть, зміну імені відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до інформації, наданої Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 3734/24.26-19 від 01.07.2024 року, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, відсутні записи про смерть, зміну імені відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно інформації центру соціальних служб Одеської міської ради № 04/01-2297 від 02.07.2024 року, фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі здійснено відвідування за адресою проживання [PERSON] та [PERSON] : [ADDRESS] . Двері ніхто не відчинив. Зі слів сусідів, з`ясовано, що родина [PERSON] близько півроку за вказаною адресою не проживають, дана квартира здається в оренду. Скласти акт оцінки потреб сім`ї/особи неможливо. Службою у справах дітей Одеської міської ради для отримання додаткової інформації, та з метою розшуку [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були направлені запити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» № 07/7214 від 11.07.2024 року, та до [INFO] № 07/7219 від 11.07.2024 року, № 07/7391 від 18.07.2024 року, проте станом на 29.08.2024 року відповідей не отримано. Так, 23.07.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] , проте в ході відвідування адреси, двері ніхто не відчинив, скласти акт обстеження умов проживання неможливо. Зі слів сусідів було з`ясовано, що за даною адресою проживають квартиранти. З метою розшуку та з`ясування думки, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , службою у справах дітей Одеської міської ради було подано та опубліковано оголошення у друкованому виданні «Одеські вісті» (випуск від 18.07.2024 року № 29 (5566)). Станом на 29.08.2024 року [PERSON] та [PERSON] з питання повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , на виховання в свою родину до служби у справах дітей не зверталися. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципів, закріплених ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Під час розгляду даної справи суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої [PERSON] , [INFO] , відповідно, воно має законну мету у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При цьому, встановленні під час розгляду даної справи обставини переконують суд у тому, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] взагалі не мають бажання виконувати батьківські функції щодо своєї малолітньої дитини. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Таким чином, зазначені обставини дають суду обґрунтовані підстави для переконання, що через тривалий час окремого проживання між відповідачами та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Батьки дитиною не цікавиться, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до дитини, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками. Крім того, така поведінка батьків суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Вказані принципи відповідачі, як батьки, нехтують, оскільки ухиляються від виконання своїх обов`язків батьків по вихованню малолітньої дитини. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачі тривалий час ухилялися від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не займаються її вихованням, не піклуються, матеріально не забезпечують, під час розгляду справи не проявили інтересу до стану її здоров`я, не цікавляться фізичним, моральним і духовним розвитком малолітньої дитини, а тому суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до приписів ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання, однак, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч. 4 ст. 169 Сімейного кодексу України). ІІ. Висновок суду щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. 2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2025 рік в Україні встановлюються Законом України "Пpo Державний бюджeт на 2025 рік". Так, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 року становить 3196 грн., а для дитини віком до 6 років з 01.01.2025 року становить 2563 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. А тому, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів ст. 191 ч. 1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн за вимогу немайнового характеру та 1211,20 грн. за вимогу майнового характеру, встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2024 року (рік звернення до суду з позовом). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved