Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Харківська міська рада, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона зареєстрована та постійно мешкає в 2 кімнатній квартирі [ADDRESS] . Разом із нею в картирі зареєстровані та постійно мешкають треті особи по справі, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який є її сином, зареєстрований, але не мешкає в квартирі більше п`яти років. В зазначену квартиру її сім`я вселилась на підставі посвідчення № [NUMBER] виданого Комбінатом «Харківпромсрой» на підставі рішення адміністрації треста «Промстрой-2» і комітету профспілок і комітету комсомолі від 11.12.1986. На підставі посвідчення № 120 від 11.12.1986 в квартиру вселились [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер в м. Харкові. Рішенням спільного засідання адміністрації і президії профспілки відкритого акціонерного товариства «Промстрой-2» від 05.03.2003 постановили відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] у зв`язку із тим, що основний наймач чоловік [PERSON] помер [INFO] на склад сім`ї 4 людей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Її син та відповідач по справі з дитинства був схильний до жебрацтва, по досягненню повноліттю він багато разів уходити з дому, де він перебував ні їй ні братам відомо не було. В 2019 році він забрав свої речі та пішов з квартири. місце перебування його на теперішній час їй не відомо. В квартирі відсутні його особисті речі. В оплаті комунальних та інших обов`язкових платіжках він участі не приймає, як і не приймає участі в підтримці житлового приміщення в придатному для проживання стані, не бере участь в поточних ремонтах. Перешкоди у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинились, ключі не забирались. Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує її право та право третіх осіб, оскільки вона змушена сплачувати щомісячні додаткові кошти на утримання житла за відповідачем, оскільки останній зареєстрований в квартирі хоча фактично житлом не користується та не проживає. Вона намагалась розшукати сина відповідача по справі [PERSON] , у зв`язку із чим зверталась до Харківського районного управління поліції № 2ГУНП в Харківській області 02.04.2024. За матеріалами її звернення внесені відомості до ЄРДР за № 12024221170001268. Ухвалою суду від 27.12.2024 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 24.03.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вона зазначила, що відповідач, [PERSON] , припинив проживати у квартирі п`ять років тому. Коли він залишав житло, повідомив, що йде на роботу, проте додому більше не повернувся, покинувши квартиру у тому, що мав на собі. Раніше відповідач часто залишав домівку, але через певний час повертався. Один рік тому позивачка прийняла рішення приватизувати квартиру. Вона бажає зняти відповідача з місця реєстрації в квартирі та прописати його в селі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Харківської міської ради Мартинова А.М. до суду не з`явилась, в письмових поясненнях прохала розглядати справу без участі представника Харківської міської ради. Крім того, в поясненнях прохала відмовити у задоволені позовних вимог повністю, посилаючись на те, що позивачка, звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, не надала належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання осіб за місцем мешкання протягом певного часу. Предметом доказування по даній справі є також з`ясування усіх можливих причин відсутності відповідача понад встановлені Законом строки. Позивачем не надано доказів щодо з`ясовування усіх визначених ст. 71 ЖК України можливих причини відсутності відповідача у спірній квартирі, не надано відомостей щодо можливого виїзду відповідача за кордон. Акт про не проживання від 21.05.2025, долучений позивачем до позовної заяви, не може бути визначальним у вирішенні питання визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] порушує його конституційне право на житло. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] 7 років разом із позивачкою та своїм чоловіком. Відповідач періодично уходив з дому, потім повертався, а чотири року тому останній вкравши у позивачки мобільний телефон пішов з дому та не повернувся. Особисті речі він не забирав Лише нещодавно вони викинули його диван, тому що він старий. Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4 ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що на підставі посвідчення № [NUMBER] виданого комбінатом «Харківпромстрой» від 11.12.1986 виданого [PERSON] , на період роботи в організаціях комбінату «Харківпромстрой» надається жила площа в гуртожитку для малосімейних за адресою: [ADDRESS] . Разом із [PERSON] вселяються всі члени родини в складі: дружина - [PERSON] , 1964 року народження, син [PERSON] , 1986 року народження, мати [PERSON] , 1939 року народження (а.с.08). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер у м. Харкова [INFO] (а.с.10). Рішенням спільного засідання адміністрації і президії профспілки відкритого акціонерного товариства «Промстрой-2» від 05.03.2003 постановлено відкрити особистий рахунок на ім`я [PERSON] на кімн. [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що основний наймач [PERSON] помер [INFO] на склад сім`ї 4 людей: [PERSON] , 1964 року народження, сина - [PERSON] ,1986 року народження, сина - [PERSON] , 1987 року народження, та [PERSON] , 1992 року народження (а.с.09). Відповідач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.18). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 17.05.2024 в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до акту про не проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 21.05.2024 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , і її син [PERSON] , який більше 5 років в квартирі не мешкає, де він перебуває невідомо, в квартирі немає його особистих речей (а.с. 12-13). 01.04.2025 [PERSON] звернулась із заявою до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області про те, що зник безвісти її син [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , якого вона бачила 5 років тому та з яким у неї відсутній зв`язок. На підставі поданої [PERSON] 01.04.2025 заяви ХРУП № 2 ГУ НП в Харківській області 02.04.2024 зареєстровано кримінальне провадження за № 12024221170001268 (а.с. 24). Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Статтею 5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частинами першою та другою\~статті 61 ЖК України\~закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до\~статті 64 ЖК України\~члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з положеннями статті 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до частин першої, другої\~статті 106 ЖК України\~повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга\~статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга\~статті 65 ЖК України). Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої\~статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем. Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, й інші обставини справи, що мають значення для справи, зокрема, чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій цієї статті наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №490/12384/16 від 24.10.2018. Згідно із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №182/6536/13-ц від 18.03.2020 житлове законодавство не встановлює вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил\~статті 89ЦПК України\~щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у\~статті 71 ЖК України\~строки. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні без поважних причин. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Наведений обов`язок позивачкою не виконано та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме на підтвердження факту відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, Як зазначила, позивачка [PERSON] у судовому засіданні, її син, відповідач у справі, близько п`яти років тому пішов з дому, повідомивши, що йде на роботу, проте додому не повернувся. Його місце перебування їй не відоме, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою до поліції. Свідок [PERSON] в суді дала аналогічні покази. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів на обґрунтування позовних вимог, а саме на підтвердження факту відсутності відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, оскільки місце знаходження відповідача та причини не відомі. Крім цього, суд бере до уваги звернення позивачки до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області та як наслідок відкриття кримінального провадження № 12024221170001268 від 02.04.2024 щодо зникнення безвісти [PERSON] . Відомостей про закриття або розгляд цього кримінального провадження позивачкою не надано. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання відповідача таким, що в силу положень статей 71, 72\~ЖК України втратив право користування спірним житлом. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені нею судові витрати відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed