Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частки квартири. Свої вимоги мотивує тим, що з 11.11.2010 р. сторони перебувають в шлюбі. Під час шлюбу сторонами було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме: квартира в [ADDRESS] . На даний час добровільно з відповідачем вони не можуть домовитися про розпорядження майном, набутим ними під час шлюбу, а право власності на квартиру в цілому зареєстровано за відповідачем. У судових засідання позивач позов підтримала з аналогічних мотивів. Згодом подала заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши пояснення, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 11.11.2010 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 11.11.2010 р.. Шлюб розірвано рішенням Ярмолинецького районного суду від 01.07.2015 р. у справі №689/1215/15-ц, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 29.03.2022 р.. Під час шлюбу було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Покупцем у договорі вказано [PERSON] , а відповідно до п. 9 договору вказано, що він вчиняється за письмовою згодою дружини [PERSON] [PERSON] .. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 11.03.2011 р. посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області та зареєстрованим в реєстрі №355. Право власності на квартиру було зареєстровано на відповідача [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 21.03.2011 р., витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №412314895 від 10.02.2025 р.. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами під час шлюбу. З матеріалів справи також вбачається, що спірна квартира належить до спільної сумісної власності подружжя, що також підтверджується заявою [PERSON] посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Федосєєвою О.О. 11.03.2011 р. і яка стала підставою внесення запису в п. 9 договору купівлі-продажу, де зазначено, що гроші, за які придбана квартира, є спільною сумісною власністю подружжя і придбана квартира також належатиме до спільної сумісної власності подружжя. Згоди про поділ майна після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2,\~4,\~5\~СК України\~майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина та\~чоловік не\~домовилися про\~порядок поділу\~майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні\~речі присуджуються\~одному з\~подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Присудження\~одному з\~подружжя грошової\~компенсації замість\~його частки\~у праві\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~зокрема на\~житловий будинок,\~квартиру,\~земельну ділянку,\~допускається лише\~за його\~згодою,\~крім випадків,\~передбачених ЦК\~України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного суду України №11 від 27.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п. 23 роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З матеріалів позовної заяви вбачається, що назвавши позовну заяву як таку, що стосується поділу подружнього майна, позивач у прохальній частині просить визнати за нею право власності на його часту та не ставить питання про поділ майна в натурі. Суд роз`яснював позивачу право змінити предмет або підстави позову, однак, позивач відмовилась (а.с. 24). Оскільки право визначати предмет позову та формулювати позовну вимогу є виключним диспозитивним правом сторони, суд, з`ясувавши дійсні мотиви сторони, прийшов до висновку, що позов стосується визнання права власності, а не поділу майна в натурі. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Враховуючи, що запис у єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно стосується лише відповідача, хоча майно належить до спільної сумісної власності подружжя, частки у якому презюмуються рівними, це порушує права позивача, а тому позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved