Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

у січні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник позивача адвокат Андрійцов Михайло Васильович із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 07 січня 1989 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають повнолітніх дітей. Представник позивача зазначає, що спільне життя у подружжя не склалося, через постійні суперечки вони стали чужими людьми, втратили почуття любові та поваги один до одного. Позивач пропонувала відповідачу в добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС, однак відповідач відмовився. Представник позивача також зазначає, що сторони не ведуть подружнє життя, спільне господарство. Також, зазначає, що шлюб існує лише формально. Вказує, що збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечить інтересам позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 04 квітня2025 року. У судове засідання 04 квітня 2025 року сторони не з`явились. 04 квітня 2025 року до суду представником позивача була подана заява про розгляд справи без участі позивача та йогої представника. Представник позивача також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судове засідання було відкладено на 09 травня 2025 року. Судове засідання 09 травня 2025 року було відкладено до 30 травня 2025 року з метою надання часу відповідачу на ознайомлення з позовною заявою з додатками та підготовки до судового засідання. У судовому засіданні 30 травня 2025 року відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що розлад у сім`ї стався через те, що він тривалий час вимушено проживав у свого батька у Львівській області, оскільки батько через свій поважний вік потребує стороннього догляду. Проте позивачка це не сприйняла. Також, вказав, що має з відповідачкою неврегульовані майнові питання. При цьому вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки позивачка не поважає його як чоловіка та ображає. Просив шлюб з позивачем розірвати. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07 січня 1989 року між [PERSON] та [PERSON] у Палаці реєстрації шлюбів і новонароджених у м. Києві зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 43. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Зазначене підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 січня 1989 року. Представник позивача вказує, що подальше спільне проживання позивача та відповідача, а також збереження їх родини є неможливим, що відповідачем не заперечується. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, при цьому, враховуючи, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved