Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, згідно якого просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є її колишнім чоловік. У шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Дитина має певні особливості, тобто являється дитиною з інвалідністю, проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач дитиною не цікавиться, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого останній сплачував аліменти на утримання дитини, розмір яких, згідно рішення Личаківського районного суду м.Львова від 31.05.2013 року було збільшено 300 гривень, щомісячно, починаючи з 31.05.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідач виконує свої зобов`язання по сплаті призначених аліментів. Однак, посилається на те, що сума аліментів,\~визначена рішенням\~суду у\~розмірі 300,0\~гривень на\~даний час\~є недостатньою\~для належного\~утримання дитини\~та не\~відповідає визначеному\~законом мінімальному\~розміру аліментів.\~Її матеріальне становище у порівняні з тим, що існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів погіршилося, оскільки на даний час змінились усі соціальні стандарти, зросли потреби дитини у зв`язку з її віком, необхідністю розвитку здібностей, лікуванням, відвідування школи, гуртків, придбання одягу, підручників, що потребує більших витрат, які вона самостійно забезпечити змоги не має. Враховуючи те, що 300,0 гривень є недостатнім для забезпечення повноцінного розвитку дитини, у тому числі її матеріального стану, вважає необхідним змінити спосіб стягнення аліментів на частку заробітку у розмірі частки доходів відповідача, що буде відповідати потребам дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Позовна заява поступила до суду 11.04.2025 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.04.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в\~судове засідання\~не з`явилася,\~належним чином\~була повідомлена\~про час\~та місце\~розгляду справи.\~При цьому,\~05.06.2025\~року подала\~суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи всіма можливими засобами, поштові відправлення повернуті з відміткою «адресат відмовився». Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 05.06.2025 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду. Вказані обставини сторонами не оспорюються. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 03.10.2009 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 5980. Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначений відповідач (а.с.13). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 31.05.2013 року, ухвалено збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , щомісячно аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , у розмірі 300 гривень, починаючи з 31.05.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16-17). 26 травня 2013 року Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 2/463/4114/13 (а.с.18-19). Згідно довідки Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 18568 від 04.04.2025 року, станом на 04.04.2025 року у [PERSON] заборгованість по аліментах відсутня (а.с.22). Як вбачається із медичного висновку КНП «1 Територіальне медичне об`єднання м.Львова» ВП «Лікарня Святого Миколая» від 22.11.2024 року, [PERSON] [INFO] , хворіє, є дитиною з певними\~особливостями (дитиною\~з інвалідністю\~до 18\~років) та потребує медичного лікування і контролю (а.с.23-24). Відомості про матеріальне становище відповідача позивачем не подані. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. Також, суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: зокрема, для дітей віком від 6 до 18 років -3196,0 гривень. Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, як одержувач аліментів, довела свої вимоги про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення, зважаючи на її матеріальне становище, а також те, що саме на позивача лежать усі повсякденні обов`язки та відповідальність по утриманню та вихованню дитини, і відповідно з моменту ухвалення рішення суду від 31.05.2013 року, змінився розмір як мінімального заробітку так і прожитковий мінімум для дітей і відповідно дитина подорослішала та її потреби щодо фізичного, матеріального та культурного характеру значно зросли. При цьому, суд також враховує стан здоров`я дитини та постійну потребу у медичних послугах. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд, при розгляді вимог позивача про зміну способу аліментів, приймає до уваги й інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення та розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів, погіршення стану здоров`я чи матеріального становища, оскільки своїх заперечень у виді відзиву та жодних документів на спростування доводів позивача останній не подав. Згідно з п.23 постанови пленуму\~ВСУ №\~3\~від 15.05.2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів,\~визначений судовим\~рішенням або\~за домовленістю\~між батьками,\~суд може\~змінити за\~позовом платника\~або одержувача\~аліментів у\~зв`язку зі\~зміною матеріального\~чи сімейного\~стану,\~погіршення чи\~поліпшення здоров`я\~когось із\~них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміни способу стягнення, визначених раніше судом аліментів, а саме до частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, що з урахування відсутності відомостей про матеріальне становище та стан здоров`я відповідача, не буде становити\~для нього\~надмірного тягару та буде співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права відповідача. Крім того, згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved