Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У грудні 2024 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] , зареєстрований 03.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 423. В обґрунтування позову позивач зазначає, що протягом останніх років подружнього життя між подружжям системно почали траплятися конфліктні ситуації, що унеможливлює подальше спільне проживання. Також зазначає, що стосунки між сторонами розладилися, зникло взаєморозуміння, фактично подружні стосунки вже припинені. Від шлюбу сторони не мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.12.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідач має право на подання до суду відзиву на позовну заяву. У квітні 2025 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначила, що відповідачка не погоджується із позовними вимогами про розірвання шлюбу та вважає їх передчасними, необґрунтованими та такими, що суперечать як фактичному стану подружніх взаємин так і інтересам спільних малолітніх дітей сторін. Також зазначає, що протягом усього періоду подружнього життя сторони вели спільне господарство, що неодноразово підтверджувалося й після початку повномасштабної війни, коли родина разом переїхала до Франції, де подружжя продовжувало ділити побут та забезпечувати умови проживання для дітей. На думку відповідача, реальне вирішення ситуації можливе через залучення фахівців - зокрема сімейного психолога - для відновлення довіри,налагодження конструктивного діалогу та подолання емоційного напруження. На підставі викладеного у відзиві, просить надати сторонами строк для примирення відповідно до ст. 111 СК України. У квітні 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач та відповідач вже вирішили питання про способи участі батька у вихованні неповнолітніх дітей. Розпорядженням Шевченківської РДА у місті Києві від 26.03.2025 року № 193 [PERSON] було встановлено графік побачень з дітьми. Сторони вже намагалися налагодити стосунки за допомогою сімейної терапії, проте такі спроби виявилися безрезультативними. Також зазначає, що наразі позивач перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, яка є вагітною від позивача. На підставі викладеного, просить не надавати сторонам строк для примирення та розірвати шлюб між сторонами. 30.04.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. В своїх запереченнях зазначила, що твердження позивача про наявність у нього фактичних стосунків з іншою жінкою, яка начебто вагітна від нього, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідач переконана, що за умови залучення фахівців, зокрема сімейного психолога, та за наявності щирого бажання з боку обох сторін, шлюб може бути збережений. Також зазначає, що відповідач категорично не погоджується на розірвання шлюбу та вважає, що подружні стосунки сторін можуть бути відновлені. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви. 27.05.2025 представник позивача подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що позовна заява подана позивачем 13.12.2024, тобто майже 6 місяців тому, якби позивач бажав примиритися, то за 6 місяців він би це вже зробив. В судове засідання з`явився позивач та його представник, зазначили, що на думку позивача, подальше спільне проживання між сторонами не можливе, просили позов задовольнити. В судове засідання з`явилася представник відповідача, яка заперечувала проти розірвання шлюбу. Зазначила, що у фотографіях, які долучені до матеріалів справи у додаткових поясненнях, можна побачити, що відносини між подружжям були хорошими. Подружні стосунки тривають 18 років, з яких 14 років у шлюбі. Просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, за актовим записом № 423, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 03.07.2010, актовий запис № 423. Крім того, судом встановлено, що у сторін є діти: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданим Відділом актів цивільного стану Департаменту охорони здоров`я та психічної гігієни міста Нью-Йорка 24.01.2017; донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] виданим в місті Нью-Йорк - Департаментом охорони здоров`я та психічної гігієни. Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Також, суд бере до уваги тривалий розгляд справи, який триває з грудня 2024 року, і те, що судові засідання неодноразового відкладали, а отже, сторони мали достатньо часу для вирішення питання щодо примирення. У постанові від 15 січня 2020 року по справі № 200/952/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи те, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved