Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 10000 доларів США, 3 відсотки річних, що становить 915 доларів США та судові витрати. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, 20.12.2021 він звернувся до відповідача з приводу купівлі автомобіля «Урал». Між ними було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж вказаного автомобіля, який відповідач зобов`язався переобладнати під вимоги позивача до кінця січня 2022 року. Таким чином, між ними було укладено усний договір про купівлю-продаж автомобіля «Урал» у майбутньому. Відповідно до усного договору, вартість автомобіля «Урал» становила 30000 доларів США. На підтвердження вказаних домовленостей позивачем було оплачено аванс у розмірі 10000 доларів США, що підтверджується розпискою. Строк виконання робіт з переобладнання-автомобіля узгоджено на кінець січня 2022 року, однак після вказаного терміну ремонтні роботи проведені не були, автомобіль не був готовий для продажу. На даний час відповідач не повернув йому грошові кошти отримані ним, як аванс. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань, ремонтні роботи по переобладнанню автомобіля та підготовки його продажу не виконав, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача передані кошти, утворену заборгованість, як 3 відсотки річних від простроченої суми, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав. Вказав, що повністю не визнає вимог про повернення коштів, оскільки жодних угод з позивачем не укладав. В матеріалах справи немає жодного договору позики, а сам позивач не являється кредитором згідно чинного законодавства, і ніякі суми коштів йому ніколи позивачем не передавалися. Що стосується розписки, вважає таку недостовірним доказом, її зміст не відповідає чинному законодавству, в ній містяться виправлення. Зазначив, що не мав зустрічі з позивачем в день, який вказано в розписці, а також в розписці не його підпис. Відповідач вказує, що йому важко згадати, що було 4 роки назад. Його підпис наявний в офіційних документах відрізняється від підпису в розписці. Розписка, яка надана позивачем є просто папірцем без жодного правового значення. Так само, посилання позивача на передачу йому авансованого платежу за автомобіль в іноземній валюті є незаконним, оскільки грошевою одиницею України є гривня. Крім того, із змісту розписки вбачається, що позивач передав йому паспорт, що також не відповідає дійсності. Крім того, відповідач у відзиві вказує, що за адресою, яка вказана в позовній заяві він не проживає, а місцем його проживання є м.Івано-Франківськ, тому вважає, що дана справа підсудна саме Івано-Франківському міському суду. Оскільки він не проживає в с.Креховичі, то жодних документів, зокрема претензії він не отримував. Просив в задоволенні позову відмовити, оскільки такий є повністю безпідставним. ІІ. Процесуальні дії у справі 31.07.2023 [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення коштів. Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 01.08.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2023 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12.12.2024 скасовано ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31.08.2023. Справу направлено для продовження розгляду до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 10.02.2024 скасовано ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2024. Справу направлено для продовження розгляду до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області. 13.05.2025 у справі закрито підготовче провадження. ІІІ. Пояснення учасників процесу В судовому засіданні позивач доводи заяви підтримав. Додатково пояснив, що відповідач не сприймає серйозність ситуації, веде себе аморально, та з 2022 року відмовляється повернути йому кошти. Для нього, це значна сума, тому за захистом своїх прав він звернувся в суд, однак, через дії відповідача судовий процес триває майже два роки. Відповідач вчиняє всі заходи, щоб уникнути відповідальності та не повертати йому безпідставно утримувані кошти. Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму переданих йому грошей, крім того, стягнути 3 відсотки річних, оскільки гроші він утримує безпідставно. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача. При ухваленні рішення, суд бере до уваги доводи відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву від 21.05.2025. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст правовідносин Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 20.12.2021 [PERSON] звернувся до [PERSON] з приводу купівлі автомобіля «Урал». Між ними було досягнуто усної домовленості про купівлю-продаж вищевказаного автомобіля, який [PERSON] зобов`язався переобладнати під вимоги позивача до кінця січня 2022 року. На підтвердження вказаних домовленостей позивачем було оплачено аванс у розмірі 10000 доларів США, а загальна вартість автомобіля «Урал» становила 30000 доларів США, що підтверджується розпискою (т.3, а.с. 33). Як стверджує позивач, строк виконання робіт з переобладнання автомобіля узгоджено на кінець січня 2022 року, однак після вказаного терміну ремонтні роботи проведені не були, автомобіль не був готовий для продажу, відповідач автомобіль позивачу не передав. Оскільки оригінал розписки позивач надав у розпорядження суду, тому пояснення [PERSON] про те, що відповідач не переобладнав автомобіль " Урал" до кінця січня 2022 року та не передав його позивачу, не викликають жодного сумніву у суду. Позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] претензію від 12.06.2023 з вимогою повернення авансового платежу в сумі 10000 доларів США ( а.с.10-11). Цю претензію позивач надіслав відповідачу 12.06.2023, що підтверджено поштовими документами ( а.с. 13). Наявність у позивача оригіналу розписки дає суду підстави погодитися з його поясненнями про те, що на момент ухвалення розгляду судом справи відповідач не повернув 10000 доларів США, які отримав, як аванс за автомобіль "Урал". V. Норми права, які застосував суд Відповідно до ч. 1-ч.3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, що не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства або врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої правовідносини, які не врегульовані цими актами, або у договорі відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати їх на власний розсуд, за виключенням, якщо у цих актах прямо зазначена заборона відходу від їх положень або якщо їх обов`язковість для сторін випливає з їх змісту або з суті правовідносин, що виникли між сторонами. Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актам цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 1-2 ст. 639 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Аванс - це грошова сума або інша майнова цінність, яка передається однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. На відміну від завдатку, який при не виконанні договору стороною, що дала завдаток, нею втрачається, аванс у разі порушення умов договору повертається стороні, яка його видала. Як і завдаток, аванс служить доказом укладення договору, але, на відміну від завдатку, не є способом забезпечення виконання зобов`язання. Тому будь-яка попередня плата вважається авансом, якщо в договорі немає прямої вказівки на те, що ця плата є завдатком. При належному виконанні договірного зобов`язання аванс включається в загальний рахунок остаточної плати. Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання, а також зараховується в рахунок майбутніх платежів, але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має справо вимагати його повернення у всіх випадках невиконання договору. Виходячи зі змісту розписки, суд вважає, що сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу автомобіля, проте ні попередній, ні основний договір не уклали, а тому отримані за розпискою кошти в сумі 10000 є авансом. Позивач сплатив авансовий платіж, що обумовлено домовленістю сторін та підтверджується розпискою від 20 грудня 2021 року. Розписка є доказом не лише наміру укладення договору, але й посвідчує факт передання грошових коштів. Отже наявність у позивача документа, у якому міститься інформація про отримання відповідачем авансових грошових коштів у розмірі 10000 доларів США свідчить про те, що відповідач взяв на себе зобов`язання з передачі транспортного засобу або повернення грошових коштів, однак не виконав їх. Посилання відповідача про невідповідність розписки вимогам законодавства суд розцінює як такі, що направлені на уникнення відповідальності за своїм зобов`язанням перед позивачем щодо передачі транспортного засобу або повернення грошових коштів. Висловлені у відзиві твердження є необґрунтованими і не беруться судом до уваги. Так, суд не погоджується із наведеними у відзиві запереченнями на позов про те, що підпис в розписці не належить відповідачу, оскільки відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів про це. Таким чином, з урахуванням наведеного надана позивачем рукописна розписка є належним доказом правовідносин сторін у справі та наявність підтвердження спірного розміру заборгованості у вигляді авансу, який відповідач отримав 20.12.2021 та не повернув на момент розгляду справи. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля «Урал» між сторонами укладено не було, а тому переданий позивачем аванс підлягає поверненню у зв`язку із не укладенням договору купівлі-продажу. Так само, суд не приймає мотивів відповідача про неналежний спосіб оплати в іноземній валюті. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Що стосується вимоги про стягнення 3 відсотків річних, суд вказує наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, судом встановлено, що відповідач в строк визначений договором - 01.02.2022 не виконав своїх зобов`язань, у нього виник обов`язок повернути сплачений позивачем авансовий платіж. Правова позиція з цього приводу висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 № 918/631/19, відповідно до якої правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Суд, вважає достовірним розрахунок проведений позивачем 3 відсотків річних від суми боргу. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову. Розподіл судових витрат: Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, то з урахуванням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 4867 (чотири тисячі вісімсот шістдесят сім) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Outcome: approved