Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

27.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 01.10.2023 № 1277-8938 в розмірі 33500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 26800,00 грн, а також судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.10.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1277-8938, відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 6700,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Позивач зобов`язання відповідно до умов договору виконав у повному обсязі. Зазначає, що всупереч умовам Кредитного договору, статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, відповідачка порушила умови договору і не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за кредитним договором. Внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 13.02.2025 складає 66531,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом - 6700,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 59831,00 гривень, але позивач просить суд стягнути не повну суму заборгованості, а лише її частину, а саме 33500,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 6700,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 26800,00 грн, що є предметом позовних вимог. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02.04.2025 для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Ухвалою суду від 07.04.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачки засобом поштового зв`язку направлялась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Зважаючи на те, що відповідачку належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримала відповідачка адресовану їй кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачкою відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Нормами частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом положень статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України). Згідно частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). В частині третій статті 12, частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Судом встановлено, що 01.10.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1277-8938 продукту «CreditKasa» (далі - договір). До договору долучено Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditKasa». Договір укладено між сторонами за допомогою веб-сайту creditkasa.com.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7571. Згідно із пунктами 2.1, 2.2 договору кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Відповідно до пунктів 4.1,4.2 договору, сторони узгодили, що сума кредиту складає - 6700,00 грн, дата надання/видачі кредиту - 01.10.2023. Згідно з пунктом 2.4 договору мета кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії - для задоволення особистих потреб позичальника. Порядок та умови надання кредиту, періодичність внесення платежів визначені розділом 4 договору. Договором встановлено, зокрема, пунктом 4.12, що строк кредитування - 300 календарних днів, до 26.07.2024 (пункт 4.12), заявлений строк користування кредитом (базовий період) - 14 календарних днів (пункт 4.8). Сторони погодили, що базовий період - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Договором встановлено наступний тип процентної ставки за користуванням Кредитом - фіксована, та передбачено, що процентна ставка за користуванням кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак Позичальнику на умовах, вказаних у даному Договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за Зниженою процентною ставкою. Надані клієнту в межах програм лояльності знижена ставка діє і залишається незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання позичальником умов програми лояльності (пункт 4.7). З договору вбачається, що стандартна процентна ставка - 3,00% за кожен день користування кредитом, застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку користування позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту (пункт 4.10). Реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає - 1139965,00 % (пункт 4.13). Орієнтовна загальна вартість кредиту (за весь строк кредитування) складає 67000,00 грн, та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом (пункт 4.16, 4.14). До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту від 01.10.2023, оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7571, вчиненого відповідачкою [PERSON] та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про відкриття кредитної лінії від 01.10.2023 № 1277-8938 (Графік платежів за договором). Факт надання відповідачці кредитних коштів підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від 14.02.2025 та довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту через систему платежів LiqPay, відповідно до якої 01.10.2023 видано кредит платіж № 2372577039 на суму 6700,00 грн, на картку [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем за договором № 1277-8938 від 01.10.2023 відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 13.02.2025 утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 6700,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 59831,00 грн. Кредитодавець нараховував відсотки за процентною ставкою - 3,00% в день в межах строку кредитування. Відповідачкою не надано контррозрахунку суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Також відповідачкою не надано доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. Враховуючи викладене вище, та заявлені позивачем вимоги щодо суми стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним між сторонами кредитним договором, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнути з відповідачки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6700,00 грн та відсотками за користування кредитом в розмірі 26800,00 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved