Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

у січні 2025 року ТОВ "Цикл Фінанс" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 20 вересня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] було укладено кредитний договір №22030000533704, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 74 400,00 грн, строком на 60 місяців, під 0,001% річних, із умовами сплати щомісячної комісії, розмір якої визначено умовами договору. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, у [PERSON] утворилася заборгованість, яка складає 136 745,69 грн, з яких: 74 248,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1,63 грн - заборгованість по відсотках, 62 496 грн - заборгованість по комісії. 28 березня 2024 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ТОВ "Цикл Фінанс" було укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до умов якого до ТОВ "Цикл Фінанс" перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, і за кредитним договором №22030000533704 від 20 вересня 2021 року. Враховуючи викладене, позивач наразі просить суд стягнути із відповідача у судовому порядку суму вказаної заборгованості, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 13 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано до суду документів, що підтверджують передачу права вимоги по кредиту саме відносно [PERSON] по договору №22030000533704 від 20 вересня 2021 року. В доданому договорі факторингу, відсутня інформація про те, що право вимоги оплати кредитної заборгованості по вищезазначеному кредиту відповідача, перейшла до позивача. Договір має загальні вимоги та загальну інформацію. Сума боргу - не є ідентичною з сумою боргу, що міститься в позовні заяві. Окрім того, додатки до договору факторингу: реєстр боржників, акт приймання передачі реєстру боржників, акт приймання-передачі права вимоги, перехід прав грошових вимог, акт приймання документації, повідомлення - не містять інформації про передачі прав грошової вимоги саме по Відповідачу. Інших належних та допустимих доказів, що підтверджує, що до позивача перейшло право вимоги стягувати з відповідача грошову заборгованість по договору №22030000533704 від 20 вересня 2021 року не надано. Таким чином, представник відповідача зазначає, що ТОВ «Цикл Фінанс» є неналежним позивачем, оскільки не довів, що до нього перейшло право вимоги стягнення заборгованості з відповідача по кредитному договору №22030000533704 від 20 вересня 2021 року, а тому позовні вимоги не мають бути задоволені. Щодо заборгованості по відсотках, представник відповідача наголошує на тому, що відповідач є чинним військовослужбовцем, та станом на сьогодні проходить військову службу у Національній гвардії України. Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Окрім того, представник відповідача посилається на положення п. 6 прим 1 прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», а саме - у період дії в Україні, зокрема, воєнного стану, у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Щодо заборгованості по комісії, то представник відповідача зазначає, що Велика Палата ВС констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідач жодного разу не вимагав надати інформацію стосовно кредиту, а позивачем не надано належних та допустимих доказів зворотного, при подачі позовної заяви. Встановивши сплату комісійної винагороди за користування кредитом, кредитодаваець не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на суму кредиту та відсотки, надає шкоду споживачу. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача комісійної винагороди - є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також представник відповідача зазначає, що в позовні заяві позивач зазначив, що досудове врегулювання спору не відбувалося, адже воно не є обов`язковим. Відповідач не згоден з цим з огляду на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. При подачі позовної заяви позивач вимагає стягнення кредиту з відсотками та нарахованою комісією - дострокове. Це неправомірно, оскільки, відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» банк зобов`язаний був направити повідомлення про намір стягнути достроково суму кредиту. У споживача законом надано право врегулювати питання в досудовому порядку, шляхом усунення порушення кредитного договору, тим самим врегулювати питання прострочки, що в нього виникла та уникнути дострокового стягнення. Але, позивачем не було направлено вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості, тим самим порушено законодавство про споживче кредитування, а тому вимоги позивача, що містяться в позовній заяві є не законні та безпідставні. Окрім цього, позивачем зазначено, що відповідачу було відправлено адвокатську вимогу, що не є виконанням вимог ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування». Також представник відповідача заперечував щодо задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, з огляду на те, що позивачем не доведено фактичну сплату коштів за таку допомогу, а саме: матеріали позову не містять квитанцій, фіскальних чеків чи інших розрахункових документів, що підтверджують передачу коштів за отриману правову допомогу. Поміж іншим представником відповідача було подано до суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у якому представник відповідача просив суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 19 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що ознайомившись із відзивом на позов наголошує на наступному. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №28/03/24, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Відповідно до п.6.2.2 Договору факторингу №28/03/2024 від 28 березня 2024 року зазначено, що права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до Додатку №3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності. До позовної заяви було додано: копію договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року; копію витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року за Кредитним договором; копію додатку №2 до Договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року, копію додатку №3 до Договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року та копію платіжного доручення про оплату за Договором факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року. Договір факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року містить всі необхідні істотні умови, які свідчать про чинність даного договору та свідчить про належне відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами. ТОВ «Цикл Фінанс» додано до позовної заяви витяг з реєстру боржників щодо [PERSON] . Весь реєстр боржників містить великий перелік інформації про боржників, яка не може розголошуватись третім особам та захищена ст.60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність». Саме тому ТОВ «Цикл Фінанс» надав Витяг з реєстру, що містить детальну інформацію про заборгованість конкретного боржника, проте для повного та об`єктивного розгляду справи ТОВ «Цикл Фінанс» додає копію реєстру боржників до договору факторингу №28/03/24 від 28.03.2024 року. Отже, враховуючи вищезазначені норми та вимоги чинного законодавства України факт переходу до ТОВ "Цикл Фінанс" прав первісного кредитора до [PERSON] за кредитним договором є доведеним. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові, що не звільняє його від виконання зобов`язання первісному кредитору. Щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитом, то представник позивача зазначає наступне. Нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів. На час дії воєнного стану законодавство України не передбачає скасування нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Тобто позичальник має сплачувати тіло кредиту та нараховані відсотки. Кредит під час військового стану надається як послуга, зберігаючи при цьому всі свої базові принципи (зокрема принцип платності). Те саме стосується і нарахування відсотків за кредитами, що відбувається в стандартному порядку - тобто щомісяця. Пільга щодо нарахування відсотків за користування кредитом військовослужбовцям, на яку посилався представник відповідача, не активується автоматично. Потрібно письмово повідомити кредитодавця про проходження служби та надати підтверджуючі документи. Відповідач не надав доказів стосовно звернення до кредитора з повідомлення про проходження служби для зупинки нарахування відсотків за кредитним договором, тому банк продовжував їх нараховувати. Щодо нарахування комісії, представник позивача зазначає, що відповідно до п.2 ч.4 паспорту споживчого кредиту щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 1 по 15 міс. - 3348,00 грн., з 16 по 30 міс. - 2604,00 грн., з 31 по 45 міс. - 1860, 00 грн., з 46 по 60 міс. - 1041,60 грн. від суми кредиту. Відповідач під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі з графіком щомісячних платежів за кредитними договором жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив та з ними погодився, про що свідчать його підписи. Підписавши Кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами, які були узгодженні з відповідачем, а тому стягнення з відповідача заборгованості за надані додаткові послуги, які були узгоджені є правомірними, а їх розмір чітко був визначений під час укладання договору. Також представник позивача зазначає, що у період з 28 березня 2024 року (дата укладання договору факторингу) по 04 січня 2025 року (дата звернення до суду) жодна комісія не нараховувалась. Представник позивача наголошує, що у відзиві відповідач зазначає, що оскільки матеріали справи не містять доказів отримання досудової вимоги, то відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором. На виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, ТОВ «Цикл Фінанс» повідомляло, що було вжито заходи досудового врегулювання спору, шляхом направлення адвокатської вимоги №3165911939-АВ від 24.12.2024 року на адресу відповідача. Спосіб захисту свого порушеного права шляхом досудового врегулювання спору не є обов`язковим до правовідносин, що складаються між сторонами, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України та відповідними нормами Господарського процесуального кодексу. Таким чином, за відсутності документальних підтверджень досудового врегулювання, відмова в розгляді заяви не є виправданою, адже право на судовий захист має пріоритет над вимогами щодо обов`язковості попередніх спроб мирного вирішення спору. Також ТОВ «Цикл Фінанс» здійснив всі заходи на підтвердження надання професійної правничої допомоги для подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому підтримує свою вимогу щодо стягнення із відповідача коштів понесених позивачем на правничу допомогу. Представник позивача наголошує, що з відзиву на позов зрозуміло, що відповідачу в повній мірі відомо про факт наявності заборгованості за кредитним договором, більше того, відповідач вчиняє дії щодо уникнення сплати заборгованості, яка склалась у зв`язку з його відмовою виконувати взяті на себе зобов`язання. Також 19 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яких він зазначає, що розмір коштів за правничу допомогу - 7000,00 грн є завищеним та неспівмірним із обсягом фактично наданих робіт, а тому представник позивача просив суд відмовити відповідачу у стягненні коштів понесених ним отримання на правничої допомоги. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, вивчивши доводи сторін викладені у заявах по суті справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 22030000533704. Згідно пункту 1.1 договору, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит, а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається на наступних умовах: сума кредиту 74 400,00 грн; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 20 вересня 2026 року; цільове призначення - споживчі потреби; процентна ставка є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом у розмірі 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить: з 20 вересня 2021 року по 19 січня 2023 року - 4.5% від суми кредиту, з 20 січня 2023 року по 19 квітня 2024 року - 3,5% від суми кредиту, з 20 квітня 2024 року по 19 липня 2025 року - 2,5 % від суми кредиту, з 20 липня 2025 року по 20 вересня 2026 року - 1,4% від суми кредиту. Розділом 2 договору передбачені супровідні послуги, серед яких: послуги з розрахунково-касового обслуговування, вартість яких визначається згідно з тарифами: інформування клієнта про зміну тарифів; послуги страхування. Згідно пункту 3.1 договору, платежі щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії за обслуговування кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтет них (рівномірних) платежів. Відповідно до розділу 4 договору, умовами договору передбачений графік платежів та розрахунок орієнтованої загальної вартості кредиту. З копії договору вбачається, що договір містить підпис позичальника [PERSON] та інформацію про його актуальні дані. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що на момент укладення кредитного договору відповідач звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодившись зі всіма умовами такого договору. Банк, взяті на себе зобов`язання, виконав у повному обсязі, та перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 74 400,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника. У зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором, у нього утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку здійсненого АТ «Банк Кредит Дніпро», станом на 27 березня 2024 року, склала 136 745,88 грн, з яких: 74 248,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1,63 грн - заборгованість по відсотках, 62 496 грн - заборгованість по комісії. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 28/03/24, відповідно до якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступає ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Цикл Фінанс» приймає права вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №22030000533704 від 20 вересня 2021 року на загальну суму 136 745,88 грн, з яких: 74 248,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1,63 грн - заборгованість по відсотках, 62 496 грн - заборгованість по комісії. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неправомірності з`явлення позивачем вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором кредиту №22030000533704 від 20 вересня 2021 року, оскільки матеріали справи містять всі належні докази того, що до ТОВ «Цикл Фінанс» перейшло право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Крім того, відповідачем не надано суду доказів повернення ним кредитних коштів у цей період первісному кредитору. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В порядку частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Дорошенко М.А., яка діяла в інтересах ТОВ «Цикл Фінанс», 24 грудня 2024 року було направлено відповідачу адвокатську вимогу, у якій адвокат зазначила, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22030000533704 від 20 вересня 2021 року, стягувачем за яким є ТОВ «Цикл Фінанс», складає 136 745,69 грн, та адвокат наполегливо рекомендує сплатити вказану заборгованість. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог через те, що позивач не надсилав відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, оскільки право особи на звернення до суду передбачено статтею 55 Конституції України, статтями 15,16 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, позивачем пред`явлено позов до суду, що також є вимогою про дострокове повернення кредиту. Доказів того, що на момент звернення із позовом до суду борг відповідача був меншим ніж 74248,06 грн (тіло кредиту) відповідачем суду надано не було. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість на загальну суму 136 745,88 грн, з яких: 74 248,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1,63 грн - заборгованість по відсотках, 62 496 грн - заборгованість по комісії. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Таким чином, з урахуванням умов укладеного відповідачем із банком кредитного договору, з огляду на приписи статті 1048 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 74 248,00 грн Щодо стягнення заборгованості відсотків за користування кредитом у розмірі 1,62 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів Відповідно до статті 3 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей; членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України. Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено: довідку військової частини № [NUMBER] від 21 лютого 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у В/Ч [NUMBER] з 15 березня 2023 року по теперішній час; копію військового квитка серії [NUMBER] , з якої вбачається, що [PERSON] призваний на військову службу 14 березня 2023 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію»; копію посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] , дата видачі посвідчення 01 серпня 2024 року. Відповідно до пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. Отже, з огляду на встановлені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] призваний до лав Національної гвардії України з 14 березня 2023 року банк не повинен нараховувати йому відсотки за користування кредитом, оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21. Отже з огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стягненню із відповідача не підлягають відсотки за користування кредитом нараховані з 14 березня 2023 року, стягненню підлягає лише та сума відсотків, що була нарахована до 14 березня 2023 року, а саме - 0,92 грн. Щодо вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за комісією становить 62 496,00 грн. Відповідно до умов договору, [PERSON] просив надати йому саме споживчий кредит на умовах, вказаних у договорі. Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу, що зі змісту договору № 22030000533704 від 20 вересня 2021 року відповідач погодив розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості: з 20 вересня 2021 року по 19 січня 2023 року - 4.5% від суми кредиту, з 20 січня 2023 року по 19 квітня 2024 року - 3,5% від суми кредиту, з 20 квітня 2024 року по 19 липня 2025 року - 2,5 % від суми кредиту, з 20 липня 2025 року по 20 вересня 2026 року - 1,4% від суми кредиту, у самому ж договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору № 22030000533704 від 20 вересня 2021 року про встановлення комісії є нікчемними, а тому вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості з комісії 62496,00 грн, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідача коштів за договором кредиту № 22030000533704 від 20 вересня 2021 року у загальному розмірі 74 248,98 грн, з яких: 74 248,06 грн - заборгованість за тілом кредиту, 0,92 грн - заборгованість за відсотками. Разом з тим представник позивача просив суд стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн, натомість представник відповідача також просив стягнути із позивача кошти понесені відповідачем на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Отже, нормами чинного законодавства визначено право сторін договору про надання правової допомоги визначати вартість наданих/отриманих послуг на власний розсуд чи фіксованою сумою чи обрахунком з урахуванням вартості однієї години роботи та кількості потрачених годин. При цьому, виконавець, який надає певний вид послуг має право на власний розсуд, в залежності від складності певної дії, визначати вартість її за годину. Щодо розміру витрат на правову допомогу, заявлених представником позивача. До позовної заяви представником позивача були долучені: копія договору про надання правової допомоги № 43453613 від 18 вересня 2024 року, копія додаткової угоди № 22030000533704 від 18 грудня 2024 року до вищевказаного договору, копія детального опису робіт, виконаних адвокатом, копія акту про підтвердження надання правничої допомоги, копія платіжної інструкції, копії ордеру на надання правничої допомоги, посвідчення адвоката та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правової допомоги клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу (правничу допомогу) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Деталі предмету договору встановлюються додатковими угодами. Розділом 4 договору передбачений порядок здійснення розрахунків, зокрема, пунктом 4.8 договору передбачена тарифікація наданих послуг клієнту. Згідно положень додаткової угоди № 22030000533704 від 18 грудня 2024 року до вищевказаного договору, було вирішено, зокрема, розширити розділ «1.Предмет договору» та доповнити новим пунктом такого змісту; 1.2. Адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] . Відповідно до детального опису робіт та акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом, ним були надані роботи на загальну суму 6 000,00 грн Згідно копії платіжної інструкції № 7707 від 25 грудня 2024 року, ТОВ «Цикл Фінанс» перерахувало на користь Дорошенко М.А. (адвокат) кошти у розмірі 6000,00 грн; призначення платежу: оплата за юридичні послуги згідно акту № 22030000533704 про підтвердження факту надання правничої допомоги до договору № 43453613 від 18 вересня 2024 року. Таким чином адвокатом були надані суду докази понесення позивачем витрат на правову допомогу у загальному розмірі 6000,00 грн. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, зміст відповіді на відзив, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, складність справи, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням заперечень представника відповідача, з урахуванням того, що позовні вимоги були задоволені частково, суд визначає розмір адвокатських витрат у сумі 3000,00 грн. Щодо розміру витрат на правову допомогу, заявлених представником відповідача. До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучались: копія витягу з договору про надання правової допомоги № 1/301 від 03 березня 2025 року, детальний опис наданих послуг, копія акту про надання правової допомоги, копія квитанції до платіжної інструкції, копія ордеру на надання правничої допомоги та копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до пункту 1.1 витягу із договору про надання правової допомоги № 1/301 від 03 березня 2025 року, адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту наступну правову допомогу: підготовку та подачу відзиву на позовну заяву по справі № 753/2337/25; подача клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання правової допомоги. Пунктом 5.1 договору передбачено, що клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 7000,00 грн. Згідно детального опису наданих послуг та акту про надання правової допомоги від 10 березня 2025 року, адвокат надав клієнту послуги на загальну суму 7000,00 грн. Відповідно до копії квитанції №1.101141981.1 від 03 березня 2025 року [PERSON] перерахував адвокату кошти у розмірі 7000,00 грн; призначення платежу: сплата за юридичні послуги згідно договору 1/301 від 03 березня 2025 року. Таким чином адвокатом були надані суду докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу у загальному розмірі 7000,00 грн. Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст відзиву на позовну заяву, долучені до нього докази, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, складність справи, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу, враховуючи обсяг фактично наданих послуг, з огляду на принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд визначає розмір адвокатських витрат у сумі - 3000,00 грн. Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Зважаючи на розмір витрат на правничу допомогу, який мають сплатити один одному позивач та відповідач за результатами ухваленого судоми рішення, такі витрати залишаються за кожним із них. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , долученого до відзиву, а отже він звільнений від сплати судового збору. Позивачем при зверненні із позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422, 40 грн, враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, позивачу підлягає компенсація судового збору у розмірі 1315,29 грн (пропорційно до суми задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial