Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

18.04.2025 представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту у розмірі 35536,26 грн, понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 30.08.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір №75137857, відповідно до якого відповідач отримала позику у розмірі 7143,00 грн., з процентною ставкою 1,6%, яка нараховується за кожен день користування. Станом на 18.04.2025 заборгованість по даному кредитному договору становить 14570,42 грн., з них: 5914,65 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 8547,53 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 94,63 грн. інфляційні збитки та 13,61грн нараховані 3% річних. 27.01.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір №27/01/2022/1 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №75137857. 10.01.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №75137857. Вищевказаний борг виник в результаті невиконання [PERSON] обумовлених договорами своїх боргових зобов`язань. Окрім того, ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] 29.05.2021 укладено договір № 4630730, згідно якого відповідач отримала в кредит 3800 грн., зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. Станом на 18.04.2025 заборгованість по даному кредитному договору становить 20965,84 грн., з них: 2820 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 17727,84грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 418 грн. заборгованість за комісіями. 15.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №15/12-2021-22 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №4630730. 10.03.2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, в тому числі за договором №4630730. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 25.04.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 28.05.2025 з повідомленням сторін, який востаннє відкладено на 13.06.2025. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судові засідання не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи у її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомила, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останньої до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 30.08.2021 між [PERSON] та ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено Договір позики №75137857, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит в розмірі 7143,00грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. З відомостей про розрахунок заборгованості за Договором позики №75137857 від 30.08.2021 встановлено, що в період з 30.08.2021 по 27.01.2022 відповідач [PERSON] має загальну заборгованість перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за кредитом в розмірі 14462,18грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5914,65 грн., заборгованість по процентам 8547,53грн. 27.01.2022 було укладено договір №27/01/2022/1 відповідно до ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75137857. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75137857. Згідно договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», реєстру боржників до цього договору, акту прийому-передачі такого реєстру, ТОВ «Вердикт Капітал»» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до [PERSON] за Договором Позики №75137857 від 30.08.2021, загальна сума заборгованості 14570,42 грн., з них: 5914,65 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 8547,53 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 94,63 грн. інфляційні збитки та 13,61грн нараховані 3% річних. Згідно розрахунку заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кр.дог.№75137857), станом на 10.01.2023 встановлено, що розмір заборгованості відповідача визначений в сумі 14570,42 грн., з них: 5914,65 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 8547,53 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 94,63 грн. інфляційні збитки та 13,61грн нараховані 3% річних. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №75137857. Крім того, 29.05.2021 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» укладено Договір №4630730, відповідно до умов якого Товариство надає Позичальнику кредит в розмірі 3800 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. З відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4630730 від 29.05.2021 встановлено, що станом на 27.01.2022 відповідач [PERSON] має загальну заборгованість перед ТОВ «Мілоан» за кредитом в розмірі 10954,84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2820 грн., заборгованість по процентам 7716,84грн. та комісія 418грн. 15.12.2021 було укладено договір №15/12-2021-22 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4630730. З копії договору факторингу №15/12-2021-22, укладеного 15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», реєстру боржників до цього договору, платіжного доручення від 20.12.2021 вбачається, що ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4630730 від 29.05.2021, на загальну суму заборгованості 10954,84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2820 грн., заборгованість по процентам 7716,84грн. та комісія 418грн. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №4630730. Згідно договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», реєстру боржників до цього договору, акту прийому-передачі такого реєстру, ТОВ «Вердикт Капітал»» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до [PERSON] за договором споживчого кредиту №4630730 від 29.05.2021 в розмірі 10954,84 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2820 грн., заборгованість по процентам 7716,84грн. та комісія 418грн. Згідно розрахунку заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» (кр.дог.№4630730), станом на 10.03.2023 встановлено, що розмір заборгованості відповідача визначений в сумі 20965,84грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 2820 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 7716,84грн., заборгованість за комісією 418грн., нараховані відсотки згідно кредитного договору 10011,00грн. В період з 15.12.2021 по 23.02.2022 (включно) нараховані відсотки згідно кредитного договору за відсотковою ставкою 5.0% денних в розмірі 10011грн. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача за договором №4630730. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений Договір позики № 75137857 від 30.08.2021 між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] та договір про надання споживчого кредиту №4630730 від 29.05.2021 між\~\~ [PERSON] та ТОВ «Мілоан» в електронній формі, на підставі яких між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Щодо укладеного Договору позики №75137857 від 30.08.2021 укладеного між ТОВ «1БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до п.2 Договору сума Позики становила 7143,00 грн. Строк позики 64 днів. Базова процентна ставка 1,6% день. Знижена процентна ставка 1,60%, процентна ставка за понадстрокове користування Позикою за день становить 2,70%. Відповідно до п.4 Договору Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок Позики та, у випадку дострокового її повернення, підлягають відповідному перерахунку. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. п. 5.1. п. 5 договору позики). Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.п.5.2 п.5 договору позики). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з умовами укладеного між сторонами договором позики № 751378857 від 30.08.2021, останній укладено на строк 64 днів. Відтак, в межах строку кредитування відповідач повинна була повернути кредит та сплатити відсотки і саме в межах цих строків має відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором безпосередньо до моменту переходу права вимоги, що не відповідає зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду. Як уже зазначалось вище, за Договором позики № 751378857 від 30.08.2021 відповідач отримала кредит у розмірі 7143,00 гривень на строк 64 днів із сплатою за користування кредитом 1,60% в день, що становить 114,29 гривень в день. Також з зазначеного розрахунку вбачається, що позивачка сплатила 1346,25грн 20.09.2021, з яких 1228,35грн зараховано за тіло кредиту та 117,90грн зараховано, як сплату відсотків. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором № 751378857 від 30.08.2021 нараховуються до 01.11.2021. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача, заборгованість за Договором позики №751378857 від 30.08.2021 у розмірі 9333,69 грн., з них: 5914,65 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 6253,28 грн. заборгованість за відсотками за період з 30.08.2021 по 01.11.2021 включно. Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних збитків за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 суд зазначає наступне. Так, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, чинного у періоди з 29.11.2021 по 23.02.2022, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до\~ст.29Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25.03.2020 № 338, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928). Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже,\~з аналізу\~вищевказаних норм\~вбачається,\~що неустойка\~та інші\~платежі,\~як захід\~відповідальності,\~за період\~включно по 12.03.2020 і на період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних збитків за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 є необґрунтованими та не відповідають приписам пункту 15Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Щодо укладеного Договору позики №4630730 від 29.05.2021 укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , суд зазначає наступне. 29.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4630730. Згідно п.1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Відповідно до п.1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3800,00 грн. Згідно п.1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 29.05.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 28.06.2021. Відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту 418 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1425 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п.1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунком 2.3. договору про споживчий кредит №4630730 від 29.05.2021 передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження, вказаного в п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору №4630730 від 29.05.2021 сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою по кредитному договору №4630730 від 29.05.2021, сплачено 02.07.2021: проценти по кредиту в розмірі 260грн., тіло кредиту в розмірі 114грн. та 114грн. комісію за пролонгацію, внаслідок чого відбулась пролонгація договору. 18.07.2021 відповідач знову сплатила 368грн тіла кредиту, 1463 грн на погашення процентів та 368 грн комісію на пролонгацію договору, внаслідок чого договір черговий раз пролонгувався. 02.08.2021 відповідач знову сплатила 99грн тіла кредиту, 403 грн на погашення процентів та 99 грн комісію на пролонгацію договору, внаслідок чого договір черговий раз пролонгувався. 16.08.2021 відповідач знову сплатила 160грн тіла кредиту, 1104 грн на погашення процентів та 160 грн комісію на пролонгацію договору, внаслідок чого договір черговий раз пролонгувався. 23.08.2021 відповідач знову сплатила 91грн тіла кредиту, 468 грн на погашення процентів та 91 грн комісію на пролонгацію договору, внаслідок чого договір черговий раз пролонгувався. Також 30.08.2021 відповідач знову сплатила 148грн тіла кредиту, 985 грн на погашення процентів та 148 грн комісію на пролонгацію договору, внаслідок чого договір черговий раз пролонгував ся на пільгових умовах на 15 днів (п. 2.3.1.1), а в подальшому на стандартних умовах (п. 2.3.1.2) на 60 днів. Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом за кредитним договором №4630730 до 28.06.2021 відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п.п.1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався по кредитному договору розпочався 29.05.2021 та закінчився 04.10.2021, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість їх подальшої пролонгації. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З урахуванням наведеного, виконаний позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №4630730 по сплаті процентів за період з 29.05.2021 в розмірі 7716,84грн, суд вважає обґрунтованим. Саме вказаний розмір заборгованості за відсотками згідно Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.2021 ТОВ «МІЛОАН» відступив ТОВ «Вердикт Капітал». Щодо стягнення процентів за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 10011,00 грн., суд вважає їх безпідставними з огляду на таке. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає, що відповідно до п.п. 1.1 - 1.4, 2.2 - 2.4 договору про споживчий кредит № 4630730 від 29.05.2021 термін повернення кредиту (з урахуванням пролонгації) визначено з 29.05.2021 до 04.10.2021, а тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 15.12.2021 по 23.02.2022 (включно) відповідно до п. 1.6, 2.3 договору відсутні, після цих дат права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пункт 4.2 Договору передбачає у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивача, заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4630730 від 29.05.2021 у розмірі 10954,84грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 2820 грн., заборгованості за відсотками 7716,84грн. та 418грн заборгованості по комісії. Відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача, загальну суму заборгованості за кредитними договорами 23122,77 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) 8734,65 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13970,12 грн; заборгованість за комісіями - 418 грн. Доказів належного виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення коштів відповідачем суду не надано, а отже заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, представником відповідача у відзиві заявлено про неспівмірність витрат позивача на правову допомогу. На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги ТОВ «Коллект Центр» надано: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги, укладений 01.07.2024 із адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №10 від 01.03.2025, витяг з акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025, за змістом яких вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 13000 грн, копію платіжної інструкції від 04.04.2025. Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 13000 грн підтверджений належними та допустимими доказами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial