Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відсутність заперечень відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1019913 від 29 червня 2024 року в розмірі 49 860 грн 64 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1019913, за умовами якого позивач надав відповідачеві грошові кошти у сумі 17 000 грн, а остання зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти, комісію та неустойку за користування ним у порядку й строки, визначені договором. ТОВ «Фінансова\~компанія «Незалежні\~Фінанси» виконало\~свої зобов`язання\~за договором\~у повному\~обсязі,\~надавши відповідачеві\~кредитні кошти\~відповідно до\~умов договору.\~Водночас відповідач\~своїх зобов`язань\~належним чином\~не виконала\~ передбачені\~договором платежі\~не вносила,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~дату звернення\~з позовом\~утворилася заборгованість\~у загальному\~розмірі 49\~860\~грн 64\~коп.,\~яка складається\~з: 17 000 грн 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 26 603 грн 64 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1357 грн 00 коп. заборгованість за комісією; 4\~900 грн 00 коп. заборгованість за неустойкою (штраф, пеня). 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30102024, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1019913 від 29 червня 2024 року. Згідно з витягом із реєстру боржників до зазначеного договору, новий кредитор набув право вимоги на загальну суму 49 860 грн 64 коп. Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 49 860 грн 64 коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 3 028 грн. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, доказів сплати боргу або заперечень проти позовних вимог не надала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Водночас відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву. Відповідач не подала відзиву чи інших письмових пояснень, а також не повідомила суду про зміну своєї адреси. Разом з тим, відповідач була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими матеріалами було направлено судом за її зареєстрованою адресою місця проживання. Поштове відправлення не було вручено відповідачу, що підтверджується інформацією з електронного трекінгу відправлення не було отримано адресатом під час доставки. Правова позиція щодо належного повідомлення відповідача Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 висловив правову позицію, згідно з якою надсилання судових документів рекомендованою кореспонденцією на зареєстровану адресу особи є достатнім для визнання повідомлення належним, оскільки отримання такого листа адресатом перебуває поза контролем відправника. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (провадження №11-268заі18), зазначивши, що належне повідомлення вважається здійсненим у разі надсилання документа на дійсну адресу особи. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18, поштові відправлення, повернуті через «закінчення терміну зберігання» або з аналогічним формулюванням, вважаються належно врученими, якщо вони були направлені на реальну адресу реєстрації фізичної особи. Отже, суд вжив усіх належних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи та надання йому можливості реалізувати своє право на захист. За таких\~обставин справа\~може бути\~розглянута за\~відсутності відповідача\~на підставі\~наявних у\~справі матеріалів,\~оскільки суд\~дотримався вимог\~ЦПК України\~щодо належного\~повідомлення сторін. IV. Підстави для ухвалення заочного рішення Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення за наявності таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; відповідач не подав відзиву на позов; позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. З огляду на встановлені обставини та наявність усіх зазначених підстав, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи відповідно до статей 280281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. V. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З матеріалів справи встановлено, що 29 червня 2024 року [PERSON] , зазначивши свої ідентифікаційні дані, звернулася до ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» із заявою про надання споживчого кредиту (додаток № 2 до кредитного договору № 1019913 від 29.06.2024). У зазначеній заяві відповідачка також вказала реквізити платіжної картки, на яку мала бути перерахована сума кредиту [NUMBER] (а.с. 12). Того ж дня 29 червня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 1019913 (а.с. 512), відповідно до якого відповідачці було надано грошові кошти у сумі 17 000 грн. Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надавався строком на 345 календарних днів, починаючи з 29 червня 2024 року (п. 1.3 договору). Сторони погодили: процентну ставку -\~1,12 % в день (п. 1.5. Договору), проценти за користування кредитом нараховуються протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, за ставкою - 357,70 % річних (п. 1.5.2. Договору), проценти за користування кредитом нараховується протягом решти строку кредитування за ставкою - 511,00 % річних (п. 1.5.3. Договору). Пунктом 6.1 Договору передбачено, що тип процентної ставки за договором є фіксованим, особливості нарахування процентів визначені у п.п.2.2.2, 2.2.3 Договору. Також сторони погодили розмір комісії за надання кредиту в розмірі 1 357 грн 00 коп. (п. 1.5.1 Договору). Відповідно до пункту 4.1 договору, у разі порушення строку сплати чергового платежу, визначеного у графіку платежів, понад шість днів, нараховується неустойка (штраф) у фіксованому розмірі 700 грн за кожний випадок порушення. Графік розрахунків та загальна вартість кредиту визначені у додатку № 1 до кредитного договору (а.с. 11). Договір про споживчий кредит № 1019913 був підписаний [PERSON] 29.06.2024\~о 11:43:56\~шляхом введення\~одноразового ідентифікатора в\~інформаційно-телекомунікаційній\~системі ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси»,\~що підтверджено\~анкетою-заявою\~на кредит\~(а.с.\~13).\~Під час\~підписання договору\~відповідач вказав\~свої персональні\~дані:\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові,\~паспортні дані,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~(РНОКПП),\~номер телефону\~та адресу\~місця проживання/реєстрації. Одночасно з укладенням договору відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. Кредитні кошти в сумі 17 000 грн відправлені [PERSON] 29.06.2024 шляхом зарахування на карту № [NUMBER] , що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 37035793 (а.с.14). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси»,\~станом на\~30\~жовтня 2024\~року загальна\~сума заборгованості\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 1019913\~від 29.06.2024 становить 49 860 грн 64 коп., яка складається з: 17 000 грн 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 26 603 грн 64 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1357 грн 00 коп. заборгованість за комісією; 4\~900 грн 00 коп. заборгованість за штрафом (а.с. 21-22). 30.10.2024 між ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» було укладено договір факторингу № 30102024, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» передало, а ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» прийняло\~належні першому\~товариству права\~грошової вимоги\~за кредитними\~договорами,\~зазначеними в\~Реєстрі боржників\~(а.с.\~16\~ 18). Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу, перехід права вимоги підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників, підписаним обома сторонами. 30.10.2024 між сторонами був складений акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 19). Згідно із витягом з реєстру боржників від 30.10.2024, ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» набуло право вимоги за кредитним договором № 1019913\~від 29.06.2024 до відповідача [PERSON] на загальну суму 49\~860\~грн 64\~коп. (а.с. 20). Станом на\~момент\~розгляду\~справи відповідач\~не\~надав\~суду доказів\~сплати\~вказаної\~суми заборгованості,\~а\~також\~не надав\~доказів\~належного\~виконання зобов`язань\~за\~кредитним\~договором перед\~первісним\~кредитором. VІ. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Укладення електронного договору про споживчий кредит Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена законом прямо, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник повернути кредит і сплатити проценти. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, що укладається відповідно до положень Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Такий договір прирівнюється до письмового (статті 205, 207 ЦК України), за умови, що містить усі істотні умови для відповідного виду договору. У разі відсутності таких умов договір може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недотриманням письмової форми. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Метою підписання договору є ідентифікація особи, яка його укладає, підтвердження її згоди з умовами договору, а також забезпечення цілісності електронних даних. У цьому контексті електронний підпис у вигляді одноразового ідентифікатора це алфавітно-цифрова послідовність, яка додається до інших електронних даних особою, що акцептує пропозицію (оферту), і надсилається іншій стороні договору. Такий ідентифікатор може надаватися у вигляді пароля, SMS-коду або іншими засобами, що дозволяють ідентифікувати користувача. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» (за умови використання засобів ЕЦП усіма сторонами договору); електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, визначеного цим Законом; аналога власноручного підпису (факсиміле), за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки таких підписів. Не кожна електронна угода вимагає створення окремого електронного документа. Електронний договір може бути укладений у спрощеній формі або шляхом заповнення відповідної форми в електронній системі, якщо у ній чітко описано юридичні наслідки такої дії. При оформленні заявки, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому вказується особа, яка здійснила дію, з використанням відповідної інформаційної системи (наприклад, сайту кредитора). Суд встановив, що 29.06.2024 відповідач у власному особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» добровільно та усвідомлено подав заявку на отримання кредиту № 1019913. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідача на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» надіслало відповідачу одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачем цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту згоди на укладення Договору про споживчий кредит № 1019913 від 29.06.2024 в електронній формі. Отже, між відповідачем та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування). Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами і Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови і укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕПОІ неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №?524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільно-правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №?561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). В силу приписів ст. 204 ЦК України існує презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. В даному випадку відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах?. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» було належним чином укладено договір про споживчий кредит № 1019913 від 29.06.2024 на умовах, визначених сторонами в електронній формі. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять платіжний документ, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (сума 17?000 грн на вказаний ним банківський рахунок). Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відступлення права вимоги (заміна кредитора) Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Тлумачення статті\~516, частини другої статті\~517 ЦК України\~свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним\~(Постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на\~підтвердження набуття права вимоги за договором надано: копію договору факторингу № 30102024 від 30.10.2024, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та копію витягу з реєстру боржників до вказаного Договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що договір факторингу № 30102024 від 30.10.2024, укладений між ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів», визнаний недійсним суду не надано, а тому суд вважає, що позивачем надано докази, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло статус нового кредитора за договором про споживчий кредит № 1019913 від 29.06.2024 до відповідача. Розрахунок заборгованості та доказування її розміру Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені\~законом\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та\~договірні\~(розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема,\~комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням\~кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої\~статті 264 ЦПК України). Позивачем доведено факт укладання договору № 1019913 від 29.06.2024 між\~ТОВ «Фінансова компанія «Незалежні Фінанси»\~та [PERSON] ,\~відповідно\~до\~якого між\~сторонами\~погоджено\~те,\~що\~кредит\~надається відповідачу\~загальним\~строком\~на 345\~днів\~з\~29.06.2024\~(дата\~надання\~кредиту)\~по\~09.06.2025\~(дата\~повернення\~кредиту). Як видно\~з наданого\~первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія\~«Незалежні Фінанси» розрахунку заборгованості щоденні нарахування процентів за кредитним договором № 1019913 від 29.06.2024 здійснювались виключно в межах строку дії договору (за період з 29.06.2024 по 30.10.2024 включно) за процентними ставками, які визначені сторонами в умовах Договору. Наведений первісним кредитором розрахунок заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 1019913 від 29.06.2024 в сумі 26 603 грн 64 коп. відповідає умовам договору. Отже, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 1019913\~від 29.06.2024\~ у межах погодженого сторонами строку кредитування. Встановлення банком комісії в кредитному договорі № 1019913\~від 29.06.2024\~ відповідає вимогам Законом України\~«Про споживче\~кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Вказаний висновок\~суду корелюється\~з правовими\~позиціями,\~які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) та постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19. Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу) Водночас, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить окрім заборгованості за основною сумою боргу, процентами та комісією стягнути з відповідача 4 900 грн 00 коп. неустойки (штрафу). Вирішуючи по\~суті позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~неустойки (штрафу),\~суд ураховує,\~що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). Відповідно до 4.1 кредитного договору № 1019913\~від 29.06.2024\~ сторони погодили нарахування неустойки (штрафу) в розмірі 700 грн 00 коп. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати триває більш ніж 6 днів. Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі №910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що: на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. За таких обставин позов в частині стягнення з відповідача 4 900 грн 00 коп. неустойки задоволення не відповідає. Висновки З огляду на викладене та з урахуванням невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 1019913 від 29.06.2024, позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в розмірі 44 960 грн 64 коп., яка складається з: 17 000 грн 00 коп. заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 26 603 грн 64 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 1357 грн 00 коп. заборгованість за комісією. В іншій частині, а саме стягнення 4\~900 грн 00 коп. неустойки (штрафу), позов задоволенню не підлягає. VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 3028 грн 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 108040 від 15.04.2025 (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2730\~грн 34\~коп.,\~тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (90,17 %). Решту судового збору в сумі 297 грн 66 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: partial