Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивачем подано дану позовну заяву, в якій вона просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 05 червня 2010 року Знам`янською Другою селищною радою Кіровоградської області, актовий запис №15; стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вимоги обґрунтувані тим, що з відповідачем знаходяться у шлюбі, який зареєстровано 05 червня 2010 року. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Протягом тривалого часу відносини між ними поступово погіршувались у зв`язку з зловживанням алкоголю з боку відповідача. Вони не змогли зберегти почуття взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги, які мають бути в сім`ї. Вважає, що їх з відповідачем шлюб існує формально та суперечить інтересам кожного з них. Крім того зазначила, що при розірванні шлюбу необхідно вирішити питання утримання неповнолітнього сина, який потребує регулярної матеріальної допомоги з боку батька. Так, для належного утримання дитини позивачу необхідні чималі кошти. Щодня їй потрібно купувати продукти харчування для сина, готувати їх, створювати належні санітарно-гігієнічні умови для проживання, сплачувати комунальні платежі, за необхідністю купувати ліки, тощо. Дитину необхідно оздоровлювати, періодично лікувати та створювати умови для гармонійного розвитку. В зв`язку із зазначеним позивач змушена звернутись з даним позовом до суд. Ухвалою суду від 24 квітня 2025 року провадження зупинено та [PERSON] до [PERSON] надано строк для примирення\~до 24 травня 2025 року. Ухвалою суду від 09 червня2025 року провадження у справі поновлено. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, остання надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 червня 2010 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Знам`янською\~Другою селищною\~радою Кіровоградської\~області,\~актовий запис\~№15 (а.с.6). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначений відповідач (а.с.7). З довідки виданої старостою Знам`янського Другого старостинського округу Знам`янської територіальної громади вбачається, що позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: чоловік [PERSON] та син [PERSON] [INFO] (а.с.8). Доказів про доходи сторін суду не надано. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей.\~ За змістом ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, вважаючи, що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право надалі іменуватися цим прізвищем. Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповдіно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні питання про стягнення аліментів, суд відповідно до ч.1 ст.182 СК України має враховувати: стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що позивач позов підтримує, а відповідач визнає, відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати, а також ненадання ним матеріальної допомоги на утримання сина, який знаходиться на утриманні позивача, матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісяця, до повноліття сина. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку, що позовні заяви позивача необхідно задовольнити в повному обсязі. ЗЧастиною 1 ст.141\~ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зазначене узгоджується з ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». За подання даного позову до суду в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. Таким чином 50% сплаченого позивачем судового збору підлягає поверненню їй з державного бюджету, у зв`язку із визнанням відповідачем позову. А інші 50% - підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір в цій частині позову в сумі 1211 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved