Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що за договором від 21.12.2012 р. про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт 4), ТОВ «Житлокомцентр» було визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків (об`єкт 4) та прибудинкової території 01.04.2013 року. Так до переліку будинків об`єкту 4, яким надаються управителем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, входить будинок [ADDRESS] . Згідно із договором від 29.01.2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ «Житлокомцентр» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] позивача визначено управителем такого будинку з 01.02.2019 р. по теперішній час. Відповідно до умов зазначених договорів ТОВ «Житлокомцентр» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] та надає своєчасно житлово-комунальні послуги для забезпечення потреб мешканців, вимагаючи у свою чергу оплати наданих послуг від споживачів. Оскільки відповідач була власником кв. [ADDRESS] , то є споживачем житлово-комунальних послуг, що надавались позивачем за такою адресою, та несе відповідальність з оплати за надані послуги. Послуги позивач надавав згідно із рішенням Криворізької міської Ради № 181 від 12.04.2017 року Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м. Кривого Рогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» та договорів про надання послуг з управління будинків. Однак в період з 12 березня 2017 року по 11 листопада 2021 року у відповідача перед ТОВ «Житлокомцентр» за надані послуги утворилась заборгованість в сумі 12363,05 грн. Згідно із ст. 625 ЦК за період з 12.03.2017 року по 11.11.2021 року відповідач також повинна сплатити позивачу борг з 3% процентів річних в сумі 1343,94 грн. та інфляційні втрати в сумі 4643,32 грн. Додавав, що на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. При цьому постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було встановлено з 12.03.2020 р. на всій території України карантин, який наразі продовжений до 30.06.2023 р. Тому позовні вимоги у даній справі заявлені в межах позовної давності. На підставі викладеного просив суд стягнути на користь ТОВ «Житлокомцентр» з [PERSON] заборгованість за послуги по кв. [ADDRESS] в сумі 12363,05 грн., 3% річних в сумі 1343,94 грн., інфляційних втрат в сумі 4643,32 грн., а всього 18350,31 грн., а також витрати з оплати судового збору та витрати на правничу допомогу. На підставі відзиву представника Русецької В. М., яка діє на підставі довіреності, Черняк Т. І., вбачається, що, не погоджуючись із пред`явленим позовом, остання вказувала, що 5 травня 2008 р. відповідачем укладено кредитний договір із ЗАТ «ОТП Банк» на придбання нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а 6 травня 2008 р. [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу такої квартири, а також 7 липня 2008 року [PERSON] в забезпечення укладеного кредитного договору із ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір іпотеки на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак заочним рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05.05.2008 р., а 16.05.2013 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис за № 2891 про звернення стягнення на предмет іпотеки кв. [ADDRESS] на користь ТОВ «ОТП Факторинг», за яким виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі було відкрито виконавче провадження, в ході якого квартира за адресою: [ADDRESS] була конфіскована та [PERSON] передала ключі від квартири. Крім того [PERSON] з 01.05.2016 року не проживає в квартирі [ADDRESS] . Отже, вважає, що вона не є власником квартири з дати винесення рішення суду, яке вступило в закону силу, а також не проживала в такій квартирі в спірний період, тому не була отримувачем житлово-комунальних послуг в розмірі 12363,05 грн. від ТОВ «Житлокомцентр». Додавала, що відповідно до укладеного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 29.01.2019 р., укладеним між ТОВ «Житлокомцентр» та співвласниками такого будинку, відсутня відповідальність сторін щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу за несвоєчасну плату житлових послуг. Також відсутній договір щодо надання послуг з управління ТОВ «Житлокомцентр» багатоквартирного будинку [ADDRESS] та відповідні акти надання послуг керуючою компанією, підписані уповноваженою особою від співвласників багатоквартирного будинку. На підставі переліченого просила суд позов ТОВ «Житлокомцентр» до [PERSON] залишити без задоволення. У відповіді на відзив, представник позивача, адвокат Зарівна С. В., підтримуючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідач втратила право власності на спірну квартиру 12.11.2021 року внаслідок набуття права власності на неї ПП «Юридична фірма «Інтерком». Додавав, що відповідачем акти-претензії до ТОВ «Житлокомцентр» не подавались, тому відповідач як споживач житлових послуг зобов`язана сплачувати управителю за надані житлові послуги. Зазначав, що акт про фактичне проживання відповідачки не містить встановлених законом реквізитів для офіційного документа, а також посилань на законодавчу підставу його складання, який у свою чергу не спростовує обов`язку [PERSON] , як власника спірного житла, сплачувати за нього позивачу, оскільки розмір плати за управління багатоквартирним будинком нараховується на підставі загальної площі житлового або нежитлового приміщення, що належить співвласнику, а не залежить від кількості осіб, які зареєстровані чи фактично проживають у приміщенні. При цьому за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Отже, просив суд задовольнити повністю позовні вимоги ТОВ «Житлокомцентр» до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою суду від 9 травня 2025 року при відкритті провадження у справі судом було визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представник позивача, адвокат Зарівна С. В., не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами справи. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомленою про наявність позову ТОВ «Житлокомцентр» до неї про стягнення боргу за надані послуги, також не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, витрати на сплату винагороди управителю та інші витрати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. За ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. На підставі ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що у ст. 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц. Встановлено було судом, що за договором від 21.12.2012 р. про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт 4), укладеним Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ «Житлокомцентр», позивача було визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків (об`єкт 4) та прибудинкової території, починаючи з 01.04.2013 року з можливістю пролонгації. Відповідно до додаткової угоди від 11.11.2013 року до вказаного договору від 21.12.2012 р. про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт 4) було визначено, що такий договір діє безстроково. На підставі переліку житлових будинків Жовтневого району (об`єкт 4), яким надаються ТОВ «Житлокомцентр» послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до акту прийому-передачі від 21.12.2012 р. вбачається, що до такого переліку входить будинок [ADDRESS] . Згідно із рішенням виконкому Криворізької міської Ради № 181 від 12.04.2017 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м. Кривого Рогу Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр» було встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються населенню м. Кривого Рогу ТОВ «Житлокомцентр», окремо за кожним будинком, зокрема, щодо будинку [ADDRESS] . Крім того відповідно до договору від 29.01.2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ «Житлокомцентр» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , вбачається, що ТОВ «Житлокомцентр», як управитель, з 1 лютого 2019 року по теперішній час надає послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , що також підтверджується актом приймання передачі технічної документації на буд. [ADDRESS] та кошторисом витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до умов зазначених договорів ТОВ «Житлокомцентр» є управителем багатоквартирного будинку [ADDRESS] , надаючи послуги з управління багатоквартирним будинком для забезпечення потреб мешканців, вимагаючи від споживачів у свою чергу оплати наданих послуг. Судом також було встановлено, що за даними з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником кв. [ADDRESS] з 7 липня 2008 року по 12 листопада 2021 року була [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2008 року, право власності якої на таку квартиру було припинено на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, внаслідок набуття права власності на таку нерухомість ПП «Юридична фірма «Інтерком». Суд зауважує, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги). Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Натомість, за ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Суд при цьому зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України (діла - ЦК) власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. В той же час, положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стосуються солідарної відповідальність осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі власника, за їх зобов`язаннями саме перед власником з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що саме власник кв. [ADDRESS] повинен відповідати за пред`явленими ТОВ «Житлокомцентр» позовними вимогами. Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] у період з 12.03.2017 року по 11.11.2021 року була власником кв. [ADDRESS] , то відповідно саме вона повинна відповідати за пред`явленим до неї позовом ТОВ «Житлокомцентр». Суд при цьому вказує, що долучена до справи виписка з реєстру виконавчих проваджень, договір купівлі-продажу квартири, договір іпотеки та заочне рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2014 року про стягнення грошових коштів по справі № 171/2226/14-ц не спростовують факту належності на праві власності відповідачці кв. [ADDRESS] у період з 12.03.2017 року по 11.11.2021 року. Таким чином посилання відповідача на те, що вона що вона не була фактичним власником спірної квартири з дати винесення рішення суду, яке вступило в закону силу, про стягнення з неї кредитних коштів, суд відхиляє. Також до справи [PERSON] долучила акт про її фактичне проживання від 14.05.2025 року, де вказано, що з 01.05.2016 року по теперішній час [PERSON] проживає в кв. [ADDRESS] . Однак суд вказує, що обстеження та видача акту обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання, складений органом місцевого самоврядування через Центри надання адміністративних послуг Криворізької територіальної громади, матеріали справи не містять. При цьому суд вказує, що факт реєстрації місця проживання власника в спірному житлі не впливає на обов`язок внесення ним як власником нерухомості плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічна правова позиція була висловлена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постанові від 2 квітня 2020 року по справі № 757/29813/17-ц. Таким чином суд зазначає, що обов`язок зі сплати плати за послугу з управління багатоквартирним будинком виникає з факту набуття права власності на квартиру та не залежить від того, проживає в ній власник або зареєстровані інші особи. Також суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що не було укладено із нею договір про надання послуг позивачем, послуги від якого вона не отримувала, оскільки ТОВ «Житлокомцентр» 29.01.2019 року був укладений із співвласниками буд. [ADDRESS] договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а факт неотримання послуг від позивача за спірний період [PERSON] не було нею доведено. Суд зазначає, що на підставі наданої суду представником позивача довідки заборгованості по кв. [ADDRESS] з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 12 березня 2017 року по 11 листопада 2021 року вбачається, що відповідачка заборгувала ТОВ «Житлокомцентр» 12363,05 грн., а також з 3% річних 4643,32 грн. та з інфляційних втрат 1343,94 грн., що підтверджується розрахунком боргу з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на вказане житло, а також розрахунками боргу з 3 % річних та з інфляційних втрат. Таким чином суд погоджується із розрахунками представника позивача щодо боргу відповідача за спірний період з оплати внесків за утримання будинку по кв. [ADDRESS] та нарахованих на таку заборгованість сум за ч. 2 ст. 625 ЦК. При з огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2018 року по справі № 210/5796/16-ц. Таким чином відсутність вказівки у договорі від 29.01.2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладених між ТОВ «Житлокомцентр» та співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , посилань на можливе застосування положень ст. 625 ЦК не спливає на необхідність дотримання таких норм, визначених ЦК України. Суд також зауважує, що за ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Натомість, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який діяв до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що за заявленими позовними вимогами ТОВ «Житлокомцентр» до відповідача за період з 12.03.2017 року по 11.11.2021 року не минули строки позовної давності, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК, щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень, які діяли на той час на території України. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. На підставі переліченого вмотивування суд дійшов висновку, що заявлені вимоги ТОВ «Житлокомцентр» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості з наданих послуг з управління багатоквартирним будинком по кв. [ADDRESS] , а також з 3 % річних та з інфляційних втрат слід задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за період з 12 березня 2017 року по 11 листопада 2021 року за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 12363,05 грн., а також з 3% річних в сумі 1343,94 грн. та з інфляційних втрат в сумі 4643,32 грн. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача також підлягає стягненню на користь ТОВ «Житлокомцентр» понесені позивачем витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із таким позовом в сумі 3028 грн.

Outcome: approved