Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути зі [PERSON] суму боргу за договором позики грошових коштів від 9 листопада 2023 року в іноземній валюті 9 360 доларів США. Вимоги обґрунтовує\~тим,\~що 9\~листопада 2023\~року між\~ним і\~відповідачем був\~укладений договір\~позики грошових\~коштів,згідно з яким позивач передав у власність відповідача, а відповідач одержав від позивача 9360,00 доларів США, під 10% (десять) процентів річних, із зобов`язанням повернути суму позики в строк до 9 листопада 2024 року включно. Факт передачі коштів підтверджується розпискою, власноруч написаною та підписаною відповідачем від 9 листопада 2023 року. Відповідач у визначених вказаними договором позики грошових коштів порядку та строк (термін) суми позик не повернув, тому позивач вимушений був звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені своєчасно в установленому порядку. Позивач подав заяву про проведення засідання без його участі за наявними у справі матеріалами, в якій просив розглянути справу на підставі наявних доказів, а позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся судом відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Будь-яких заяв від відповідача не надходило. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши наявні матеріали справи в їх сукупності, взявши до уваги доводи позивача щодо суті спору та підстав звернення до суду, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд дійшов таких висновків. Під час розгляду справи судом було встановлено, що 9 листопада 2023 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач передав у власність відповідача, а відповідач одержав від позивача 9360,00 доларів США, під 10% (десять) процентів річних, із зобов`язанням повернути суму позики у визначених вказаним договором позики порядку та строк (термін). Відповідач своїм підписом засвідчив, що сума позики в розмірі 9360,00 доларів США (дев`ять тисяч триста шістдесят доларів США) одержана ним від позивача у повному обсязі до підписання договору позики грошових коштів під 10% (десять) процентів річних від 9 листопада 2023 року. Договором позики грошових коштів встановлено, що сума позики за договором позики грошових коштів від 9 листопада 2023 року має бути повернена в строк до 9 листопада 2024 року включно. Станом на дату винесення судом рішення строк повернення позики за договором позики грошових коштів настав. Відповідач доказів на підтвердження факту повернення позики або її частини не надав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Частина перша статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти\~фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума позики за договором позики грошових коштів саме в іноземній валюті, зокрема доларах США\~валюті, в якій була надана позика відповідачеві за цим договором. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 10 % річних за користування грошима, що передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України Аналогічні висновки містяться в постанові ВП ВС від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. Відповідно 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Оскільки на день звернення до суду із позовом боргове зобов`язання не виконане з відповідача на користь позивача слід стягнути відповідно до розрахунку, наданого позивачем, який перевірено судом і визнається вірним, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в період з 10 листопада 2024 року до дня винесення судового рішення, а саме 11 червня 2025 року в сумі 165 доларів США Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамперед, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 цієї Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси відповідно до Рішення ради суддів загальних судів №12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та надсилаються до ЄДРСР. Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу («Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» №16652/04). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з частинами третьої та четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України « Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивач [PERSON] звільнений від сплати судового, оскільки відповідно до Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору, як інвалід другої групи. Так, згідно довідки медико-соціальної експертної комісії, [PERSON] є інвалідом другої групи, безтерміново. Згідно п.9 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Відповідно до ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки рішення у справі було ухвалено на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за ставками 2025 року в розмірі 4404 гривень 84 копійок (1% від ціни позову). На підставі наведених у рішенні норм закону,

Outcome: approved