Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

20.06.2023 року представник позивача - адвокат Підреза Ірина Василівна, звернулася до суду із позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить встановити факт: - що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) відноситься до членів сім`ї свого цивільного чоловіка [PERSON] , який загинув [INFO] та факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік і дружина (подружжя) без реєстрації шлюбу з грудня 2020 року по день призову його на військову службу по мобілізації; - встановити факт перебування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на утриманні померлого годувальника - цивільного чоловіка [PERSON] з грудня 2022 року до дня його смерті [INFO] . В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю в будинку [PERSON] без реєстрації шлюбу до виклику його на виконання бойового завдання по обороні територіальної цілісності України за адресою: [ADDRESS] . В травні 2022 року [PERSON] було призвано на проходження військової служби по мобілізації, а [INFO] року [PERSON] , захищаючи Батьківщину загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] та лікарським свідоцтвом про смерть №4403 від 12.11.2022 року. Щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, перебування на утриманні зазначили, що позивачка [PERSON] не може реалізувати своє право на отримання грошового забезпечення та інших пільг, які мала б отримати як член сім`ї загиблого військовослужбовця - цивільного чоловіка [PERSON] , у зв`язку з відсутністю свідоцтва про шлюб, оскільки [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували шлюб офіційно, хоч і проживали протягом тривалого проміжку часу однією сім`єю, як чоловік та дружина. Так з грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] , мали спільний побут, бюджет, піклувалися один про одного. Позивачка перебувала на утриманні у [PERSON] , який був військовослужбовцем, адже [PERSON] постійно перераховував кошти на рахунок позивачки, чим фінансово їй допомагав. Представник позивача зазначає, що встановлення даних фактів позивачу необхідно для того, щоб отримати частку у разовій грошовій допомозі як члену сім`ї загиблого. Відповідно до ухвали суду від 27.06.2023 було відмовлено у відкритті провадження у справі. Копію ухвали разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслано позивачеві. Копію позовної заяви залишено в суді. Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 23.08.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення. Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.06.2023 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2024 року касаційну скаргу [PERSON] , подану представником Підрезою І.В. , було задоволено. Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.06.2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23.08.2023 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Павленко І.В. у вищевказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано учасникам справи та запропоновано відповідачам подати відзив, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а третій особі пояснення щодо позову або відзиву, виклавши свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову, в строк, який не може перевищувати 15 днів з дня вручення цієї ухвали. 25.04.2024 року начальник [INFO] [PERSON] направив до суду пояснення на заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні. У заяві зазначається, що [INFO] заперечує проти задоволення вимог позивачки, оскільки останні є безпідставними та не підтверджуються жодними документами. Крім того, просить замінити на належну заінтересовану особу, а саме на [INFO] , оскільки 14.07.2021 року [INFO] став структурним підрозділом [INFO] і не може бути стороною по справі, так як являється лише структурним підрозділом юридичної особи. 09.05.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов відповідно до якого остання просить залишити позовну заяву [PERSON] без задоволення, мотивуючи тим, що подана позовна заява має на меті лише корисливий інтерес та намагання отримати частину грошової виплати, яку виплачує держава в разі загибелі військового. Тобто, позивачка намагається отримати кошти, які держава виплачує пристарілим батькам загиблого та неповнолітнім дітям загиблого, які залишилися без сина та без батька. Позивачка мала достатньо часу та можливості укласти шлюб із загиблим [PERSON] 10.05.2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні заявлених вимог [PERSON] в повному обсязі, мотивуючи тим, що [PERSON] постійно працювала в салоні перукарем, тому не могла бути у загиблого на утриманні. До війни [PERSON] ніде не працював та станом на 01.04.2023 року зідно довідки-розрахунку Калинівського ВДВС мав заборгованість по сплаті аліментів на її користь на утримання малолітньої доньки в розмірі 40331,69 грн. Крім того, із скріншотів з телефону, які надала позивачка як докази, в жодному СМС повідомленні на телефоні не було ні разу слова про обговорення життєвих проблем, побуту, піклування про здоров`я заявниці, дітей та батьків [PERSON] або про самого загиблого з боку [PERSON] , нічого такого, щоб можна було сказати про факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. 16.05.2024 року від представника відповідача [PERSON] -адвоката Богачук І.Ю. надійшов відзив на позов (Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.05.2024) відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні заявлених вимог [PERSON] в повному обсязі, мотивуючи тим, що хоча [PERSON] і [PERSON] перебували у стосунках, однак ніякого спільного господарства не вели та спільного бюджету не було. Крім того, на початку літа 2022 року [PERSON] розірвав стосунки з позивачкою. Зі слів загиблого [PERSON] своїм батькам, [PERSON] повідомила останньому про те, що у неї розпочались нові стосунки з іншим чоловіком, а тому вона залишає [PERSON] , на що останній попросив своїх батьків - відповідачів по даній справі, більше не запитувати про неї. Вважає, що основна мета даного позову є отримання грошової допомоги-це відібрати у двох діток загиблого та батьків [PERSON] , частину виплат, на які вони мають законне право як дійсно його утриманці і справжні рідні люди. Також просить стягнути з позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 23.05.2024 року було залучено до участі у цивільній справі №132/1967/24 [INFO] . Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 20.06.2024 року у цивільній справі №132/1967/24 було закрито підготовче провадження. В судовому засіданні, позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Підреза І.В. заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві, та просили їх задовільнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також представник відповідача [PERSON] - адвокат Богачук І.Ю., кожний зокрема, в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Представник третьої особи - [INFO] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце якого повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявні пояснення начальника [PERSON] на позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, відповідно до яких останній заперечував проти задоволення заяви, просив відмовити у її задоволенні за недоведеністю. Свідок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожний зокрема, в судовому засіданні, яке було призначено на 24.09.2024, показали, що [PERSON] і [PERSON] проживали як чоловік і дружина, планували одружитися. Проживали разом в с.Бережани у [PERSON] вдома. Разом робили ремонт у будинку. [PERSON] підтримувала стосунки з батьками [PERSON] , які також приїжджали до [PERSON] в гості. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, пояснення свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно проживав без реєстрації з грудня 2020 року до виклику його на виконання бойового завдання по обороні територіальної цілісності України за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] громадським шлюбом, що підтверджується довідкою за №671, виданою 08.11.2022 року Бережанським старостинським округом Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області. В травні 2022 року [PERSON] було призвано на проходження військової служби по мобілізації, а [INFO] року [PERSON] , захищаючи Батьківщину загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] та лікарським свідоцтвом про смерть №4403 від 12.11.2022 року. Згідно довідки, виданої 30.11.2022 року Котюжинецьким старостинським округом Калинівської міської ради Хмільницького району Вінницької області за №434, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , дійсно здійснила поховання свого сина [PERSON] , який помер [INFO] на кладовищі в с.Котюжинці. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України та п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою встановлення факту спільного проживання позивача [PERSON] разом з [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та перебування на його утриманні є необхідність реалізації її прав, а саме: звернення до відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з метою реалізації права на отримання статусу члена сім`ї військовослужбовця, відтак такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання. Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству й тягне для позивача юридичні наслідки, які мають для неї значення. Разом з тим, під час судового розгляду позивачем не доведено та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, зокрема, що позивачка з [PERSON] постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, брали участь в утриманні житла, ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин. Суд не бере до уваги надані позивачкою фотознімки, оскільки з них неможливо ідентифікувати хто на них зображений та в який час вони були зроблені. Крім того, суд враховує позицію Верховного Суду, відповідно до якої сам факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може достовірно свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20; від 30.06.2022 року у справі № 694/1540/20). Наявність у позивачки військового квитка [PERSON] , свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] , копії яких наявні у матеріалах справи, скріншоти СМС повідомлень з телефону, не є достатніми та належними доказами на підтвердження факту їх спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Вказані докази можуть лише свідчити про характер близьких особистих взаємовідносин між ними. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19). Щодо перебування на утриманні. Положення ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають такі визначення члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Суд вважає за можливе взяти до уваги роз`яснення наведені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно яких перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Таким чином, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім постійної допомоги померлого. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, може бути встановлено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування утриманця. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивачкою на підтвердження перебування її на постійному утриманні надано виписки по картковому рахунку за період з 11.04.2022 по 25.08.2022, з яких вбачається, що загиблий [PERSON] перераховував на рахунок [PERSON] кошти, однак у призначенні платежу не зазначено будь якої інформації, яка б давала підстави вважати, що ці кошти призначені саме на забезпечення їх сумісного побуту. Крім того, вказані виписки не дають підстав вважати, що позивачка [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON] . Перерахування коштів на рахунок позивачки не свідчить про перебування [PERSON] на систематичному (постійному) та повному утриманні [PERSON] у період, про який зазначає позивачка. Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності у [PERSON] доходів, за рахунок яких він мав можливість утримувати іншу особу. Враховуючи, що надані позивачкою докази суд визнає недостатніми та такими, що не підтверджують факт її перебування на утриманні [PERSON] з грудня 2022 року по день його смерті [INFO] , заява в цій частині також не підлягає задоволенню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановив, що заявником не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а також перебування заявниці [PERSON] на утриманні [PERSON] , тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із п.п.1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на відповідача. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України). Як убачається із матеріалів справи, представник відповідача [PERSON] - адвокат Богачук І.Ю. звернулась до суду із заявою про стягнення з позивача [PERSON] 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На обгрунтування цих вимог, представник відповідача надала витяг з договору № 21-08 про надання правової допомоги від 21.08.2023;, укладеного між керуючим адвокатом АБ «Красіловський і Партнери» - Красіловським Вадимом Олександровичем та [PERSON] ; дорученням від 22.08.2023 року відповідно до якого керуючий адвокат АБ «Красіловський і Партнери» - Красіловський Вадим Олександрович уповноважує адвоката Богачук Ірину Юріївну представляти інтереси [PERSON] ; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордер; прибутковий касовий ордер №08-05 від 08.05.2024 року про те, що адвокатом Богачук І.Ю. прийнято від [PERSON] на підставі договору №08-05 від 08.05.2024 року 10000 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137, частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved