Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

20\~січня 2025\~року до\~суду надійшла\~вищевказана позовна\~заява. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано 13 серпня 2021 року у м. Харкові у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за актовим записом №3268. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що подружжя стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини припинилися ще у 2024 році. З цього часу спільне господарство не ведеться. У подружжя є діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які постійно мешкають з батьком за адресою [ADDRESS] . За таких обставин вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дітей. На примирення подружжя не згодні і тому вважають, що необхідно розірвати шлюб. Ухвалою суду від 22 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк в 10 (десять) днів для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. У підготовче засідання позивач не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явилась, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила задовольнити. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, надав висновок щодо недоцільності визначення місця проживання дітей та розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, \~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано 13 серпня 2021 року у м. Харкові у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за актовим записом №3268. Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що шлюб фактично припинений, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву в частині вимог про розірвання шлюбу з огляду на їх законність та обґрунтованість. З приводу позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та обов`язків, визначення місця проживання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дунаєвською С.М., у якому місцем проживання дітей визначено місце проживання батька. У наданому до суду Висновку про недоцільність № 01/00/011/18775 зазначено, що оскільки спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст. 157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб». Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При вирішенні даного спору судом також враховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2024 по справі №127/16211/23 (61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільних дітей. Судом встановлено, що батьки визначили місце проживання дітей разом з батьком, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору між батьками, тому суд не вбачає підстав додаткового констатування рішенням суду даного факту. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, який не просить суд стягнути з відповідача сплачений ним за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що судові витрати в частині вимог про розірвання шлюбу залишаються за позивачем.

Outcome: partial