Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Представник позивача адвокат Підмогильна Я.Я. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 1450, та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 12 серпня 2006 року між сторонами укладений шлюб, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до повного припинення шлюбних відносин. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, наявні різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та втрата почуття любові один до одного. Фактично сім`я припинила своє існування на початку 2025 року. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам один одного та інтересам їх дитини. Спільне господарство та сумісне проживання остаточно припинено. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Діти сторін проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає та не допомагає. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дітей. Такий рівень позивач не зможе забезпечити, тому відповідач, як батько дітей, який є здоровим та працездатним, має достатній рівень заробітку, оскільки є військовослужбовцем, інших дітей або осіб на утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на рівні 1/3 частини з усіх видів заробітку. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 16 травня 2025 року суддя відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду надіслав заяву, проти задоволення позову у повному обсязі не заперечує та наполягає на його задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 1450, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 13, 24). Сторони мають двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітню [PERSON] , [INFO] (а.с. 14, 17, 18). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг ЧМР № 7680 від 21 липня 2022 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 08 травня 2025 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до положень частин 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення у даній справі. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частини 1, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2025 рік» встановлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, відсутність у відповідача інших аліментних зобов`язань, тому

Outcome: approved