Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором у сумі 184 391,56 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3028 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 21 вересня 2022 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір №318346297702 про споживчий кредит. Кредит було надано в загальному розмірі 250 000,00 грн. на строк 60 місяців, зі сплатою 56 процентів річних, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 21.09.2027 року, якщо інший строк не буде встановлений згідно з умовами цього договору. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 06.11.2024 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 184 391,56 грн., яка складається з загальної суми основної заборгованості 159 589,61 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 24 801,95 грн. Ухвалою суду провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Представник позивача в судовому засідання не з`явився, проте подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить позов задоволити, проти укладення заочного рішення не заперечує. Ухвалою Перемишлянського районного суду у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заяв, про розгляд у справи у загальному провадженні від сторін не надходило. [PERSON] не з`являється у судове засідання, подає заяви згідно яких просить відкласти судові засідання у зв`язку з бажанням добровільного врегулювання спору. Справа призначалася до судового розгляду 4 рази, відкладалася з підстав неявки відповідачки [PERSON] , відповідно заяви [PERSON] про відкладення судового розгляду справи з метою добровільного врегулювання спору, суд розцінює, як зловживання правами з метою затягування розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 р.). Судом встановлено, що 21 вересня 2022 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір №318346297702 про споживчий кредит. Кредит було надано в загальному розмірі 250 000,00 грн. на строк 60 місяців, зі сплатою 56 процентів річних, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 21.09.2027 року, якщо інший строк не буде встановлений згідно з умовами цього договору. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 06.11.2024 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 184 391,56 грн., яка складається з загальної суми основної заборгованості 159 589,61 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 24 801,95 грн. [PERSON] подала до суду дві квитанції про погашення кредитного договору а саме: 10.04.2025 року сплачено 10 000,00 грн та 05.06.2025 року сплачено 6 000,00 грн. Суд вважає, що необхідно загальну суму заборгованості 184 391,56 грн. зменшити на суму сплачену [PERSON] 16 000,00 грн. (10 000,00 грн. + 6 000,00 грн.), відповідно сума яка підлягає стягненню з [PERSON] за кредитним договором становитиме\~ 168 391, 56 грн. (184 391,56 грн. 16 000,00 грн.)\~\~ Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного ними кредитного договору. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач виконав свої зобов`язання з надання коштів на виконання договору, тоді як відповідач не в повній мірі виконав свої договірні зобов`язання з повернення кредиту та сплати визначених договором супутніх платежів. Таким чином, позивачеві правомірно нараховані заборгованість за кредитом та проценти за користування ним. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, повне визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений при зверненні до суду з даним позовом судовий збір.

Outcome: approved