Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 103777590 від 28.03.2023 в сумі 20950,00 грн. Стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Позов обґрунтовано тим, що 28.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір № 103777590, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 5000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. На підставі договору про відступлення права вимоги № 104-МЛ від 29.08.2023 ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Товариство виконало\~умови договору,\~надало відповідачу\~в користування\~грошові кошти,\~натомість останній\~умови кредитного\~договору не\~виконує,\~кредитні кошти\~в установлений\~графіком строк\~не повертає,\~розмір заборгованості\~становить20950,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 грн; 15000,00 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків; 950 грн прострочена заборгованість за комісією. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 21.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача подав до суду клопотання про долучення доказів, заяву про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві зазначає, що [PERSON] кредитний договір не підписувався, його умови ним не узгоджувалися, не надано доказів видачі коштів відповідачу, не надано належних доказів переходу права вимоги. Звертає увагу, що 27.03.2023 приблизно о 19 год 10 хв, невстановлена слідством особа викрала у [PERSON] мобільний телефон та в подальшому скориставшись його особистими даними, що містилися в телефоні, оформила грошові кредити, в тому числі 28.03.2023 в ТОВ "Мілоан", кредитний продукт "Тенго" на суму 5000,00 грн. [PERSON] звернувся до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, про внесені відомості до ЄРДР за № 12023100040001350 від 11.04.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, національне законодавство, що підлягає застосуванню.оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що відповідно до договору про споживчий кредит № 103777590 від 28.03.2023 (далі за текстом Кредитний договір; договір), укладеного між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн (п.п. 1.2.), строком на 105 днів з 19.10.2022 і складається з пільгового та поточного періодів (п.п. 1.3.). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 12.04.2023 (рекомендована дата платежу) (п.п. 1.3.1.). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 11.07.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п. 1.3.2.). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 12.04.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11.07.2023 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.4). Загальні витрати позичальника за пільговий період складають 2450,00 грн в грошовому виразі та 1,637,467,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за пільговий період), загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк кредитування) складають 15950,00 грн в грошовому виразі та 1109,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк кредитування). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк кредитування) складає 20950,00 (п. 1.5.). Комісія за надання кредиту 950,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.п.1.5.1.). Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1500,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожень день строку користвання кредитом протягом пільгового періоду (п.п. 1.5.2.). Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожень день строку користвання кредитом протягом поточного періоду (п.п. 1.5.3.). 29.08.2023 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 104-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги у тому числі за кредитним договором № 103777590 від 28.03.2023. При цьому, відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, розмір заборгованості 20950,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 грн; 15000,00 грн простроченої заборгованість за сумою відсотків; 950 грн простроченої заборгованість за комісією. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом під час розгляду справи встановлено, що 10.04.2023 [PERSON] звернувся до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а саме : 27.03.2023 приблизно о 19 год 10 хв, невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , під час дії воєнного стану, таємно викрала мобільний телефон марки моторолла, чим завдала матеріального збиту [PERSON] на суму приблизно 5200,00 грн та в подальшому скориставшись особистими даними [PERSON] , що містилися у викраденому вищевказаному мобільному телефоні оформила грошовий кредит у кредитних установах: "Е-гроші", "Аванс кредит", "Z-кредит", "Банано кредит", " [PERSON] ", "Смартівей" та заволоділа кредитними коштами (ЄО № 14784 від 10.04.2023). На підставі заяви відповідача були внесені відомості до ЄРДР за № 12023100040001350 від 11.04.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до п. 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Така ж правова позиція висловлена ВСУ і в справі № 6-71цс15 від 13.05.2015, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018 в справі №552/2819/16-ц (провадження №61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі №6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Таким чином, встановлено, що відповідач здійснив всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій (отримання кредиту), а отже, користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами не є підставою для задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Оскільки, позивачем не доведено вчинення відповідачем дій спрямованих на укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, не доведено того факту, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо отримання кредиту, не надано доказів отримання кредитних коштів відповідачем, а відповідач, виявивши шахрайські дії відносно себе, невідкладно повідомив правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштам, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову є вірним. ІV. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed