Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позовні вимоги. Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (далі також - ТОВ «Санфорд Капітал», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі також - відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в сумі 29153,66 грн., а також сплачені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 200 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 17.02.2022 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір № 26206000526745 про встановлення кредитного ліміту, який складається з публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» зі змінами та доповненнями, затверджений Банком і розміщений на офіційному сайті Банку www.creditdnepr.com.ua та індивідуальної частини, якою є вказаний кредитний договір. Позичальник власним підписом підтвердив ознайомлення з тарифами банку на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку. Банк свої зобов`язання перед клієнтом за УДБО виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в сумі 1 000 000,00 грн в межах кредитного ліміту, визначеного договором. Відповідач не виконав належним чином умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10.04.2024 року становить 29092,92 грн., яку позивач, як правонаступник АТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору факторингу від 11.04.2024 року просить стягнути з відповідача та судові витрати. Рух справи в суді. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2025 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з (викликом) повідомленням сторін в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи без його участі. У відповіді на відзив зазначив, що матеріали справи підтверджують, що договір факторингу між первісним кредитором та позивачем укладений в належній формі, відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, містить додатки з реєстру боржників, де вказано усю інформацію щодо договору кредиту з відповідачем та суму заборгованості за ним, водночас, стороною відповідача, відомостей про визнання вказаних договорів недійсними суду надано не було. Зазначив, що до позовної заяви долучено виписку по картковому рахунку відповідача та довідку-розрахунок заборгованості, в яких, в свою чергу, вказана заборгованість відповідача станом на 10.04.2024 року, які співвідносяться між собою та по складовим сумам є ідентичними. Будь-яких заперечень проти зазначеного позивачем розрахунку, або зобов`язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. Вказав, що враховуючи об`єм виконаних адвокатом робіт, часу витраченого на підготовку та подачу позову та інших необхідних процесуальних документів, розмір позовних вимог, позивач наголошує, що понесені стороною позивача витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, а відтак можуть бути визнані такими, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому і не підлягають зменшенню. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. У поданому відзив представник відповідача просив проводити розгляд справи без участі сторони відповідача. Зазначив, що В матеріалах справи відсутні реєстри прав грошових вимог та акт прийому - передачі, а тому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджували б наявність у ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги до [PERSON] . Наголосив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Повідомив, що витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову. Категорія справи про стягнення заборгованості за кредитним спором є нескладною, позовна заява складається з 5 аркушів та є типовою. З урахуванням викладеного, вважав, що підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 7200,00 грн. відсутні. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17.02.2022 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено договір № 26206000526745 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Підписанням заяви-згоди № 1175046 від 17.02.2022 року відповідач приєднався до Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб (надалі - УДБО). Відповідач також підписав паспорт споживчого кредиту. Відповідно до розділу 1 кредитного договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: 1.1 максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 1 000 000,00 грн; 1.2.3 процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. Банк свої зобов`язання перед клієнтом виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок у валюті гривня та надавши клієнту можливість користуватись кредитними коштами в межах кредитного ліміту, визначеного договором, що підтверджується виписками про рух коштів по рахунку позичальника [PERSON] . Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків відповідач належним чином не виконав. Згідно виписок про рух коштів по рахунку позичальника останній платіж на погашення заборгованості здійснено 06.07.2022 року. Згідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 26206000526745 від 17.02.2022 року заборгованість складає 29092,92 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту - 15438,23 грн., залишку прострочених відсотків - 13654,69 грн. 11.04.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (фактор) був укладений договір факторингу №11/04/24. Відповідно до умов договору оформлення відступлення права вимоги відбувається в порядку, визначеному п.6.2 договору, а саме: - п.6.2.2. права вимоги переходять до фактора з моменту у набрання чинності даним договором та підписання Акту приймання-передачі прав вимоги (додаток №3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Даний акт приймання-передачі підписаний сторонами 11.04.2024 року. Згідно п.6.3. договору факторингу з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до умов п.6.2.2. цього договору, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) клієнта за цими кредитними договорами. Відповідно до п.7.1. договору факторингу фактор здійснює фінансування клієнта шляхом купівлі у нього права вимоги. Розмір фінансування становить 5 400 004,00 гривень без ПДВ і був сплачений фактором клієнту, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 18 від 11.04.2024 р. на суму 5 400 004,00 грн. Також клієнт і фактор підписали додатки до договору факторингу, зокрема реєстр боржників і акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином фактор набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за кредитним договором № 26202000478507 від 02/11/2020 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру боржників від 18.11.2024 року. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «Банк Кредит Дніпро» станом на день відступлення права вимоги - 11.04.2024 року. ТОВ «Санфорд Капітал» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Санфорд Капітал» за кредитним договором №26206000526745 від 17.02.2022 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 20.01.2025 року позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Мотиви прийняття рішення судом. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно із положеннями ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судовим розглядом було встановлено, що вказаний кредитний договір відповідачем не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним і підлягає до виконання його сторонами. [PERSON] під час укладення кредитного договору, ознайомився з його текстом та змістом в цілому, що підтверджується особистим підписом позичальника. Таким чином, відповідачу банком була надана уся інформація, що надається кредитодавцем споживачу відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надана банком виписка за рахунком позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, у повному обсязі підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено довідці-розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц. Крім того, як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Санфорд Капітал» набуло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу, укладеному з первісним кредитором. Вказаний договір факторингу у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Суд зазначає, що на підтвердження переходу права вимоги від АТ «Банк Кредит Дніпро» до позивача, останнім надано договір факторингу №11/04/24 (надано у вигляді додатку №2 до позовної заяви), Акт приймання-передачі реєстру боржників (надано у вигляді додатку №3 до позовної заяви), Акт приймання-передачі прав вимоги (надано у вигляді Додатку №4 до позовної заяви), які суд визнає належними та допустими доказами набуття фактором (ТОВ «Санфорд Капітал») права вимоги до відповідача за кредитним договором №26206000526745 від 17.02.2022 року. . Отже, на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів, наданих позивачем доказів та вищенаведених положень закону суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ТОВ «Санфорд Капітал» у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7200,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч.3 ст.137 ЦПК України позивачем до позову додано: договір про надання правничої допомоги №1/04 від 01.04.2024 року, укладений між ТОВ «Санфорд капітал» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС»; ордер від 01.04.2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги, прейскурант вартості послуг АО «АЛЬЯНС ДЛС». Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд за клопотанням сторони може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Враховуючи категорію справи, її незначну складність, відсутність судових засідань та обсяги матеріалів справи, наявність сталої судової практики, предмет спору, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, , суд вважає, що повна компенсація заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу в сумі 7200 гривень за рахунок відповідача не була б пропорційною, співмірною та логічною. Суд враховує заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на професійну правову допомогу, відповідно до яких така вартість послуг є неспівмірною із складністю спору та витраченим часом на надання таких послуг. З урахуванням вищенаведеного, суд переконаний, що стягнення з позивача компенсації за правничу допомогу в такому розмірі не відповідало б принципу справедливості, а тому вважає необхідним зменшити компенсацію до суми в розмірі 4000 гривень, що у більшій мірі відповідає обсягу наданої допомоги, її реальній складності а також принципу пропорційності задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial