Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник АТ КБ «Приват Банк» Провоторов Ю.В. із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позові йдеться про те, що відповідно до укладеного договору № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 [PERSON] 24.07.2008 отримав кредит у розмірі 20770.50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 27.07.2028. В рахунок забезпечення зобов`язань по кредитному договору № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 було укладено: договір іпотеки № DZB0GA0000000236 від 24.07.2008р. між АТ КБ ПриватБанк та [PERSON] . Однак, [PERSON] не виконувала зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором. У зв`язку із чим Позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської обл. № 0431/599/12 від 18.05.2012 р. задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DZB0GK0000000236 від 24.07.2008р. в розмірі 274651,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № DZB0GA0000000236 від 24.07.2008р. будинок [ADDRESS] . Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської обл. № 0431/599/12 від 18.05.2012 р. залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012р. Рішення набрало законної сили. Згідно зазначеного вище рішення суду Позивачу надано право продажу буд. [ADDRESS] для задоволення вимог за кредитним договором № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 р. Позивач є іпотекодержателем зазначеного предмету іпотеки. Власником квартири є [PERSON] . Для продажу будинку Позивачу необхідний правовстановлюючий документ, а саме договір купівлі-продажу від 24.07.2008 р. за реєстровим №1141, що посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г. Враховуючи, що Позивач не був стороною зазначеного договору купівлі-продажу, даний документ відсутній у Позивача. Разом із тим без наявності цього документу Позивач не може виконати рішення суду від 18.05.2012р. та укласти договору купівлі-продажу, так як відповідно до положень ч.1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження, що підлягають реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. В свою чергу, [PERSON] відмовилась добровільно виконати рішення суду, оригінали документів Банку не надала, заборгованість в розмірі 274651,00 грн. (яка визначена рішенням суду) добровільно не погасила. Таким чином, враховуючи практику Верховного Суду та рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області № 0431/599/12, яким визначено розмір заборгованості Відповідача перед АТ КБ ПриватБанк в розмірі 274651,00 грн., яка станом сьогоднішній день не погашена, а отже, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, на думку позивача, АТ КБ ПриватБанк має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання Відповідачів зі сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останніми. Сума трьох\~процентів річних\~від боргу\~274\~651,00 грн. за кредитом №DZB0GK0000000236 за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 р. складає 24 718,59 грн. (детальний розрахунок 3% річних надається разом із додатками до позовної заяви).\~Інфляційні втрати складають 60 056,41 грн. (детальний розрахунок інфляційних витрат надається разом із додатками до позовної заяви). Таким чином, загальна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської обл.\~№0431/599/12\~від 18.05.2012\~р.\~складає 84\~775,00\~грн. (три проценти річних 24 718,59 грн. + інфляційні нарахування 60 056,41 грн.). За наведеного, позивач просить суд: стягнути з відповідача на\~користь позивача\~три проценти\~річних та\~інфляційні втрати за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №DZB0GK0000000236 у розмірі 84775,00 грн.\~ та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 07.04.2025 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі; клопотання представника позивача задоволено, тож розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Копію зазначеної ухвали надіслано сторонам у справі. Тож, сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 10.04.2025 відповідач ознайомився з матеріалами справи та особисто отримав копію зазначеної вище ухвали, про що написав розписку. 22.04.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якій він позовних вимог не визнав у повному обсязі. Пояснив, що у 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» подав до Петриківського районного суду Дніпропетровської області позов про звернення стягнення за кредитним договором №DZB0GK0000000236 від 24.07.2008р, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». Справа стосувалася тих самих підстав, за тим же самими правочином і тих самих осіб. Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2012 позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Однак, позивачем не подано документів до виконавчої служби задля виконання рішення. Згодом, 31.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 3153 про стягнення на іпотечне нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] .. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., передано в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». Це нерухоме майно забезпечувало споживчий іпотечний кредит по договору №DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 р. Проте рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2022 у цивільній справі №187/937/21 позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено і визнано напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року у справі № 187/1932/21 в задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZB0GK0000000236 від 24.07.2008р. відмовлено повністю. 20.09.2023 Касаційний цивільний суд Верховного Суду залишив зазначене вище рішення першої та апеляційної інстанції без змін. Згідно рішення суду однією з підстав відмови АТ КБ «Приватбанк» є порушення строку позовної давності у відповідності до вимоги ст.256 ЦК України. Також відповідач зауважила, що пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з вимоги, строк позовної давності якої пропущено (задавнена вимога), можна тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (ВС КЦС № 602/140/23 від 22.01.2025р.) Так Верховним Судом було встановлено що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) \~ \~ \~ \~натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) \~ \~ \~ \~конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) \~ \~ \~ \~кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Аналогічна, позиція в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61- 32171 свої 8). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язаннями зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на таку вимогу в цьому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі незаконна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, за думкою Верховного Суду для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61- 261св22). Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 554/9126/20. провадження № 61-13760сво21. Окрім того, відповідач зауважив, що Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBB1NGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Застосування позовної давності до вимог кредиторів неодноразово підтверджено рішеннями Верховного Суду. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (Постанова від 20.03.2019р.; Справа № 648/3491 /15-ц; Провадження №61 -13135св 18) скасував рішення першої та апеляційної інстанції та відмовив у задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» через сплив позовної давності. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив визначений законом строк для подання позову про стягнення боргу за кредитним договором №DZB0GK0000000236 від 24.07.2008р., а також з урахуванням Постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року по справі № 602/140/23. Відтак [PERSON] вважає усі вимоги, що викладені у позовній заяві АТ КБ «Приватбанк» такими, що заявлені після спливу позовної давності та просить суд застосувати до них наслідки, визначені ч. 1 ст. 257 ЦК, а саме - відмовити у задоволенні позову повністю. Звертає увагу суду на те, що у позові наведений недостовірний розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за іпотечним кредитом № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008р. За наведеного вище, відповідач просить суд у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за іпотечним кредитом № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 р. відмовити у повному обсязі. До відзиву додано копії документів, зокрема рішень суду, на яких ґрунтується позов. 23.05.2025 відзив надіслано позивачу поштовим відправленням, про що є копія фіскального чеку. Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін до суду не надано, зокрема відповіді на відзив чи клопотання буд-якої зі сторін про розгляд справи з повідомленням сторін. Разом з тим відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК) Отже, вивчивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши докази у справі, судом встановлено наступне. Позивачем надано копію кредитного договору № № DZB0GK0000000236 укладеного 24.07.2008 між Приват банком та позичальником [PERSON] . Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2012 у цивільній справі № 0431/599/12 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, задоволено, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки) за іпотечним договором № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 року, а саме: житловий будинок, загальною площею 56,70 кв.м., житловою 37,90 кв.м., та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] \~на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г. та зареєстрований за реєстровим № 1141, шляхом продажу спеціалізованою організацією на прилюдних торгах вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] \~договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного Реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з [PERSON] \~на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у справі. Рішення набрало законної сили. Позивачем додано копію розрахунку заборгованості за договором № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008, укладеним між позивачем та клієнтом [PERSON] станом на 18.03.2025, у якому зазначено всього заборгованості за кредитом 2693802.46 грн. З розрахунку заборгованості штрафних санкцій 3% за 3 роки та інфляційних витрат за кредитним договором № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008 [PERSON] , вбачається, що загальна заборгованість становить суму 84\~775.00 грн. Додано копії правовстановлюючих документів АТ КБ «Приватбанк». Окрім того, відповідачем додано до відзиву копію рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2022 у цивільній справі № 187/937/21, яким позовну заяву [PERSON] до\~Публічного акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Дніпровського міського\~нотаріального округу\~Бондар Ірина\~Михайлівна,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Сивокозов Олександр\~Миколайович про\~визнання виконавчого\~напису таким,\~що не\~підлягає виконанню, задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 31.10.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 3153 про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Окатою Л.Г., передано в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк», що всього з урахуванням витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 3755796,74 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - десять років п`ять місяців вісімнадцять днів, а саме з 24.07.2008 року по 11.01.2019 року. Рішення набрало законної сили 04.02.2022. Окрім того,\~наявна копія\~рішення Петриківського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~від 12.01.2023\~у цивільній\~справі №\~187/1932/21\~яким у\~задоволені позовних\~вимог Акціонерного\~товариства комерційного\~банку «ПриватБанк»\~до [PERSON] \~та [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~відмовлено повністю. Зокрема, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2023 у справі № 187/1932/21, касаційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Мусійчук Д.Л. залишено без задоволення, а зазначене вище рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 залишене без змін. Тож, розглядаючи заявлені вимоги, суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст.509 ЦК України). Згідно із положеннями частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, яке виникло із рішення суду про стягнення заборгованості, є грошовим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.1ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) зроблено висновок, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку». Аналогічна позиція Верховним Судом висловлена у постановах по справах №569/12918/16-ц від 02 вересня 2020 року, №442/398/15-ц від 18 березня 2020 року, №390/880/16-ц від 11 грудня 2019 року, №554/9126/20 від 13 березня 2023 року. У постанові від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20 Верховний Суд також вказав, що пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зробила висновок про те, що «виходячи з вимог статті 261ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Враховуючи, що судовим рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.01.2023 у цивільній справі № 187/1932/21, яке набрало законної сили, в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZB0GK0000000236 від 24.07.2008, відмовлено повністю у зв`язку з пропуском строку позовної давності, твердження позивача про те, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, а тому в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, є необґрунтованими, адже такі грошові зобов`язання обчислені щодо вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2025 у справі №602/140/23. Позивач пред`явив позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, не пред`явивши при цьому позову про стягнення задавненої вимоги, що є неприпустимим відповідно до правового висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року по справі №554/9126/20. Зазначений вище факт унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень ч.2ст.625 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосуванню лише за грошовим зобов`язанням, яке підлягає виконанню. У зв`язку із цим вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак є безпідставними, через що в задоволенні позову слід відмовити. З огляду на положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі ст. ст.509, 526, 625, ЦК України,

Outcome: dismissed