Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

12 березня 2025 року позивач ТзОВ "Споживчий Центр" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що 01.05.2024 року між ТзОВ " Споживчий Центр" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №01.05.2024-100003054, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 16000 грн., на строк 210 днів. ТзОВ "Споживчий Центр" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на дату позовної заяви виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 53194,19 грн. з яких: тіло кредиту 16000,00 грн., відсотки 2800грн., комісія 1194 грн., неустойка 8000 грн. Від виконання своїх зобов`язань по Кредитному договору № 01.05.2024-100003054 від 01.05.2024 року відповідач продовжує ухилятись. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ "Споживчий Центр" 53194,19 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою від 13 березня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, вказує, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач 07 квітня 2025 року подав відзив, в якому вказав, що не отримував жодних матеріалів справи, а тому може лише здогадуватися обґрунтування позивача, заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав відсутності доказів видачі кредитних коштів та перерахування їх на користь відповідача, відсутність доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до фактора, заперечує розрахунок заборгованості, вважає нарахування неустойки не законною, а нараховані відсотки завищеними, вказує, що відсотки повинні нараховуватися в межах строку кредитування. Не погоджується із нарахуванням стягнень в порядку ст.625 ЦК України, інфляційних витрат та 3% річних. Просив у разі його неявки відкласти судове засідання. У судове засідання 06 травня 2025 року [PERSON] будучи належним чином повідомленим не з`явився. Рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, у тому числі й копію позовної заяви з додатками, отримав особисто. Протокольною ухвалою судове засідання було відкладено. В судове засідання 09 червня 2025 року [PERSON] повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, отриманим особисто. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідач у своєму відзиві вказує, що не отримував копії позовної зави із додатками, проте такі твердження спростовуються рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення 0610239288254, відповідно до якого, поштове відправлення було отримано особисто [PERSON] 28 березня 2025 року. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. До суду було надано копія пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), копія заявки кредитного договору № 01.05.2024-100003054, копія відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору 01.05.2024-100003054, підписані одноразовим ідентифікатором «Е854», які містить номер особистого електронного платіжного засобу Відповідача, а саме, 5168-75ХХ-ХХХХ-2866 (а.с.13 зворот -19). Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Згідно з умовами договору сума кредиту становить 16000 грн, строк, на який надається кредит 210 днів з дати його надання, процентна ставка - 1% за 1 день, дата повернення кредиту 26.11.2024 року (а.с.17). В п. 3.1 Кредитного договору зазначено, що за цим Договором, Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (а.с.14). Відповідно до п. 13 Кредитного договору, в договорі передбачена неустойка: 160 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежного зобов`язання. Згідно п.8 Кредитного договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту складає 20% від суми Кредиту та дорівнює 3200 грн. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. За допомогою системи LiqPay за кредитним договором №01.05.2024-100003054 на картку 516875*66 перераховано ТОВ «Споживчий центр» [PERSON] грошові кошти в сумі 16000 грн як виданий кредит, що підтверджується квитанцією (а.с.20). Отже, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит на умовах та у розмірі, встановленому договором, що спростовує доводи відповідача в цій частині. Згідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. З довідки-розрахунку про стан заборгованості, наданої позивачем, вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 01.05.2024-100003054 від 01.05.2024 року становить 53194,19 грн, з них: 16000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 28000 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1194,19 грн комісія, 8000 грн - неустойка (а.с.10). Нарахування відсотків здійснювалось за період з 01 травня 2024 року по 26 листопада 2024 року, а тому доводи відповідача в цій частині суд до у ваги не бере. Відповідно до частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в ході розгляду справи не надав альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, не спростував проведеного розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Суд не погоджується із доводами відповідача, що визначені договором умови щодо нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливими, а заявлена сума процентів є неспівмірною тілу кредиту та є порушенням ЗУ «Про споживче кредитування», суперечить принципу пропорційності, розумності та справедливості, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] був ознайомлена з усіма запропонованими умовами договору, у тому числі й з умовами нарахування процентів, підписавши кредитний договір, він розумів, яка сума надається, на який строк, та на яких умовах застосовується та чи інша процентна ставка, позивач підтвердив це своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, та відповідно погодився зі всіма умовами кредитного договору, підписавши його. Доказів, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення учасників правочинів або невідповідності їх внутрішньої волі на укладення кредитного договору суду не надано, а тому суд приходить до висновку про безпідставність таких доводів відповідача. Отже, відповідач [PERSON] підписавши кредитний договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор, погодився з усіма його умовами, після чого отримав кредитні кошти на вказаний ним же рахунок за яким закріплена банківська картка, яку використовувала як платіжний засіб у різних фінансових операціях, суд вважає, що [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту та не сплатив суму процентів за користування кредитом, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Доводи відповідача, що стосуються нарахування відсотків викладені у відзиві спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту, за процентами та комісією є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується нарахування позивачем неустойки в розмірі 8000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором № 01.05.2024-100003054 від 01.05.2024 року в розмірі 8000,00 грн. З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки. Решта заперечень, на які відповідач вказав у своєму відзиві суд до уваги не бере, оскільки вони містять правовідносини, які не є предметом розгляду даної справи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № 01.05.2024-100003054 від 01.05.2024 року, у розмірі 45194,19 грн. яка складається із: основного боргу 16000,00 грн., процентів 28000,00 грн, комісії 1194,19 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 2058,07 грн. пропорційно частині задоволених вимог (84,96%). На підставі ст.ст.509, 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial