Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позов мотивує тим, що 29 вересня 2023 року м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Хюндай», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст.\~130 КУпАП. Між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , від 21.10.2022 року. Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 109\~533,22 грн., після чого до позивача перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] . Посилаючись на те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного від шкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Позивач просив стягнути з\~просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА» шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38\~624,40 грн., судовий збір в розмірі 3\~028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2024р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. У судове засіданні представник позивача не з`явився, разом з позовом подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. У судове\~засідання відповідач\~не зявився,\~був належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~не з`явився\~\~в\~судове засідання\~без повідомлення\~причин;\~відзив не\~подав.Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу відповідача. Конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній», що відповідно до\~ст.128 ЦПК України\~є належним повідомленням. Також суд розміщував оголошення про виклик відповідача на сайті суду. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ст.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129\~Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом установлено, що 29 вересня 2023 року м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Хюндай», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч. 1 ст.\~130 КУпАП. Між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Фольксваген», номерний знак [NUMBER] , від 21.10.2022 року. Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 109\~533,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням №117508 від 11.04.2023р. Відповідно до\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~(далі - Закон)). Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Відповідно до ст. 22.1.\~Закону\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до\~ст. 29 Закону\~у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України). Судом установлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в АТ «СК «БРОКБІЗНЕС». Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно -правової відповідальності ЕР 211453186, ліміт відповідальності Страховик становить 160\~000,00 грн., франшиза 3000,00 грн. 20.11.2023 року АТ СК «БРОКБІЗНЕС» сплатило на користь ПрАТ «СК «УНІКА» 70\~908,82 грн., що підтверджується платіжним доручення №264595. Згідно з ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1\~ст.990 ЦК України\~страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~та\~ст.993 ЦК України\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно зі\~ст. 1194 Цивільного кодексу України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі\~ст.27 Закону України «Про страхування»\~до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відтак, невідшкодована сума в розмірі 38\~624,40 грн. відповідно до положень\~ст.1194 Цивільного кодексу України\~підлягає стягненню з особи, винної у заподіянні шкоди, а саме [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що заявлені Позивачем вимоги до Відповідача ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: approved