Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 03.02.2025 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що влітку 2017 року він познайомився з відповідачем [PERSON] та невдовзі вони почали зустрічатися та жити разом. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Після народження дитини у відповідача почалися проблеми з психологічним здоров`ям, у зв`язку з чим відповідач відвідувала КНП «Одеську обласну психіатричну лікарню». Однак у листопаді 2020 року відповідач пішла від нього, залишивши доньку на його виховання та більше її життям не цікавилась. Він неодноразово звертався з проханням щодо збереження родини, але позитивного результату не було. Також він звертався за допомогою до Служби у справах дітей, з метою впливу на рішення відповідача, але також безрезультатно. Відповідач донькою не займається, матеріально не підтримує та станом її здоров`я не цікавиться, покладених законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. На думку позивача, вказане можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю та свідоме нехтування останньою своїми обов`язками. Тому позивач просив позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 13.02.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 01.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві та доповнив, що протягом 3 років вони з відповідачем не проживають разом. Коли вони з відповідачем розійшлися, то вона ще близько півроку приходила до дитини. Він не забороняв їй бачитись з донькою, навпаки казав, щоб та приходила до доньки, так як [PERSON] постійно питала де мама. Донька ходить до дитячого садка. Відповідач її там жодного разу не відвідувала. Зараз доньці 5 років, а з 1 року і 3 місяців відповідач дитиною не цікавиться. Відповідач захворіла психічно, у зв`язку з чим перебувала в лікарні, постійно вживає алкоголь. Кілька місяців тому відповідач телефонувала пізно вночі - то о 1 годині, то о 2 годині, у стані алкогольного сп`яніння, щоб поговорити з дитиною. Тривалий час відповідач не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, а проходячи повз дитину, навіть не вітається з донькою. Тому, з метою забезпечення дотримання інтересів дитини, позивач просив позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином /а.с.80/. Тому суд визнає причини неявки відповідача в судове засідання неповажними, і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у відсутність відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, не заперечувала проти задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав та підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , пояснивши, що відповідач була запрошена на комісію, погоджувалась на позбавлення батьківських прав, їй було роз`яснено наслідки позбавлення її батьківських прав, вона не висловлювала бажання виховувати дитину, від неї відчувалась байдужість, у неї зникли почуття до цієї дитини. Тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] буде в інтересах дитини. При цьому, відповідач поводила себе адекватно, істерик не влаштовувала, будь-яких проявів порушень у психічному здоров`ї не було. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, заслухавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.9/. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 14.01.2025 року, [PERSON] проживає разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] займається вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки. Мати дитини - [PERSON] вихованням та утриманням доньки не займається, залишила дитину у віці 1 рік і 4 місяці та весь цей час дитиною не займалась. Наразі дитині 5 років, весь цей час дитиною займається батько /а.с.10/. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 30.01.2025 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою проживають: [PERSON] , донька - [PERSON] , співмешканка [PERSON] та син співмешканки - [PERSON] . Житло складається з 2 кімнат, відремонтоване, придатне для проживання. Є необхідні меблі, побутова техніка. Кімнати теплі, затишні, скрізь чисто. Для дітей є окрема кімната, у кожного своє ліжко, стіл, шафа. Стосунки у сім`ї доброзичливі, дружні. Для дітей створені добрі умови, діти забезпечені всім необхідним /а.с.12/. За місцем проживання позивач характеризується позитивно, на обліку, як безробітний станом на 15.01.2025 року не перебуває /а.с.13, 14/. Згідно з довідкою КНП «Окнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 15.01.2025 року, [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному обліку в КНП «Окнянський центр ПМСД» ОСР ОР ОО у сімейного лікаря. Соматично здорова. Протягом року зверталась за медичною допомогою з приводу ГРЗ у супроводі батька [PERSON] /а.с.15/. Відповідно до довідки Комунального закладу дошкільної освіти (Ясла-садок) «Сонечко» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 14.01.2025 року, мати дитини [PERSON] - [PERSON] контакту із ЗДО не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вихователями закладу дошкільної освіти не спілкується, батьківські збори не відвідує. [PERSON] до закладу дошкільної освіти приводить і забирає батько, на виклики до дошкільного закладу освіти приходить теж тільки батько /а.с.16/. Відповідач за місцем проживання характеризується позитивно /а.с.17/. За інформацією Окнянського лікувально-діагностичного підрозділу КНП «Подільська міська лікарня» ПМРПРОО від 17.04.2025 року, [PERSON] перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Гострий психічний розлад» /а.с.72/. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків. Свідок [PERSON] повідомила, що вона працює вихователем в КЗДО «Сонечко» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. У 2021 році позивач привів свою доньку [PERSON] в садок. Спочатку вона була у інших вихователів, а з 2022 року в її групі. [PERSON] завжди регулярно відвідувала садок. До садка дитину завжди приводить і забирає позивач. Матір дитини вона ніколи не бачила. На всіх святах, батьківських зборах був лише позивач, який завжди добре відкликався на будь-яке прохання. Розвиток дитини відповідає віку, дитина доглянута. Коли в садочку готувати свята і заняття про маму, то [PERSON] завжди казала, що її мама далеко. На даний час позивач проживає із своєю співмешканкою [PERSON] і коли на свято 8 березня малювали портрет матері, то [PERSON] малювала [PERSON] і купу сердечок поряд. [PERSON] матір`ю не називає, вона знає, що у неї є мама, але вона далеко. За донькою завжди приходить лише позивач. За всі ці роки вона навіть не знала, що мати дитини проживає в с.Окни, оскільки думала, що дійсно мати [PERSON] проживає десь далеко. [PERSON] контактна, весела, дружелюбна, але ніколи не розказувала, що мама до неї приходила, дарувала подарунки чи солодощі. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є хрещеною матір`ю позивача та відповідача. Їй невідомо, чи перебували вони в зареєстрованому шлюбі, але проживали разом. Потім позивач поїхав до Польщі на роботу, а у відповідача сталися приступи по психіатрії. Вона лікувалась в лікарні. Коли позивач приїхав з Польщі, то у них зіпсувалися відносини і дитина була у нього. За весь цей час вона лише 2-3 рази бачила, щоб відповідач приходила до дитини, востаннє це було давно. Зараз вихованням дитини займається позивач. Дитина доглянута, одягнута, чиста, ходить до садочка. При спілкуванні з [PERSON] , вона про матір не розповідає. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою позивача. Відповідачку вона бачила ще вагітною. Потім вони кудись поїхали, а повернувся позивач один. Дитина була з позивачем. В цьому році [PERSON] буде вже 6 років і за весь цей період вона жодного разу не бачила відповідача. Вихованням дитини займається позивач. [PERSON] добре розвинута, позивач постійно виходить з нею на прогулянки. Про маму [PERSON] ніколи не згадувала. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є співмешканкою позивача. Вони проживають разом з жовтня 2024 року, а зустрічаються майже 4 роки. Спільних дітей не мають, її сину 9 років. Приблизно 1,5 місяці тому вони з [PERSON] йшли до магазину та зустріли відповідача, але та навіть не привіталася з донькою. [PERSON] матір не пам`ятає. За останні 4 роки, скільки вона знайома з позивачем, вона бачила відповідача 3 рази, востаннє приблизно 3,5 роки тому. Також тоді відповідач подзвонила, будучи у стані алкогольного сп`яніння, в пізній час доби, це було не раніше 23 години, щоб поговорити з дитиною, але тоді вночі вони не могли дати телефон дитині, оскільки вона вже спала, а вдень відповідач не дзвонила жодного разу. Ні коштів, ні подарунків відповідач дитині не передавала. На думку свідка, дитина добре до неї відноситься, і вона добре відноситься до [PERSON] . Її син також гарно ладнає з [PERSON] , вони знаходять спільну мову, граються разом, хоча іноді, як всі діти, не можуть щось поділити. Вони часто разом гуляють. На її думку, відповідача слід позбавити батьківських прав. Допитаний в судовому засіданні як свідок лікар-психіатр [PERSON] повідомив, що після того, як відповідач народила першу дитину, у січні 2021 року у неї було психічне порушення і вона перебувала на лікуванні як в лікарні в селищі Окни, так і в психіатричній лікарні №2 в с.Олександрівка з діагнозом «психічний розлад», після чого її взяли на облік. У травні 2021 року відповідач була на прийомі і тоді була спокійною, контактною, загострення не було. В подальшому вона була на прийомі у листопаді 2023 року, хоча перебуваючи на обліку, пацієнт повинен з`являтись на плановий огляд 4 рази на рік, але відповідач цього не робила. У 2023 році відповідач була місяць на лікуванні в Подільській лікарні з діагнозом «розлад адаптації, пролонговано-депресивна реакція», це був поліморфний розлад з галюцинаціями, була депресія. У листопаді 2023 року відповідач народила другу дитину, тому це могла бути післяродова депресія. В подальшому відповідач на огляд не з`являлася. Тому теперішній її стан йому невідомий. Діагнози відповідача - це тимчасове. Поліморфний розлад - це розлад, людина не в собі, це психоз, який може бути пов`язаний з вживанням наркотиків, якщо людина їх вживає. При нервових зривах вперше виставляється гострий поліморфний психотичний розлад або психоз. Якщо ці напади повторюються, то в подальшому діагноз змінюється на більш важкий, який не знімається, наприклад шизофренія. На теперішній час у [PERSON] жодного постійного діагнозу не встановлено, тільки ці тимчасові розлади. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 21.02.2025 року, визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про її стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, матеріально не утримує /а.с.36/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших основних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17 та ін. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Враховуючи інтереси дитини, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, самоусунення відповідача від реалізації своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, суд вважає, що наявні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, та вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча і є крайнім заходом, однак є виправданим і пропорційним, так як цього вимагають інтереси дитини. Так, судом було встановлено, що [PERSON] ухилялася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, близько 4 років не зустрічалась з донькою, не цікавилась життям, долею, здоров`ям дитини та будь-яким чином не приймала участі у її вихованні, розвитку, навчанні та становленню як особистості, матеріально не утримувала дитину та не надавала жодної допомоги у будь-якій можливій формі. У зв`язку із вищевикладеним, судом встановлено, що відповідач дійсно, в порушення ст.ст.150, 180 СК України, свідомо не виконувала своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання дитини, тобто самоусунулась від їх виконання, а дитина [PERSON] була позбавлена не тільки батьківської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони матері, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідною їй людиною. Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дитини саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками. Підстави для позбавлення батьківських прав, які зазначені в ст. 164 СК України, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав одного з батьків. Суд зважує на те, що позивач є військовозобов`язаним і наслідком позбавлення відповідача батьківських прав може бути надання позивачу відстрочки від мобілізації, однак, перевіривши всі докази по справі у їх сукупності, суд переконався, що відповідач протягом близько 4 років ухилялася від виконання батьківських обов`язків, залишивши доньку у віці 1 рік і 3 місяці на позивача. Враховуючи інтереси дитини, висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, самоусунення від реалізації своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, суд вважає, що наявні підстави, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав, та вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав, хоча і є крайнім заходом, однак є виправданим і пропорційним, так як цього вимагають інтереси дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, так як позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача батьківських обов`язків. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, розмір аліментів, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Крім того, при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, законодавець за аналогічними правовідносинами визначив частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивачем за позовну вимогу немайнового характеру - про позбавлення батьківських прав - сплачений судовий збір, то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. Також, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимоги майнового характеру в дохід держави. Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, до суду не надано.

Outcome: approved