Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»» звернулося до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Короткий зміст заявлених вимог Позов мотивований тим, що між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії (далі - Договір) за умовами якого відповідач отримав кредит та зобов`язався належним чином виконувати умови Договору. Внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, у нього виникла заборгованість у розмірі 26950 грн, яку позивач, набувши право вимоги, просить стягнути, разом з судовим збором та витратами на правничу допомогу. Рух справи Ухвалою суду від 29.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву, витребувано докази. Позиція учасників справи Представник відповідача 19.02.2025 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України договір має бути підписаний обома сторонами, у той час як договір між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем підписано лише останнім, а тому цей договір не породжує взаємних прав та обов`язків. Тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, а також додаткові письмові пояснення, в яких підтверджує як підписання договору, так і перерахування кредитних коштів. Презумпцію правомірності правочину відповідачем не спростовано, а тому просить задовольнити позов. У судовому засіданні представник відповідача також зазначила, що відповідач не заперечує отримання коштів, однак вважає договір не укладеним. Також нарахування та договірна умова про денний розмір процентів\~1,2% (пільговий період), 1,5%, суперечать закону і враховуючи ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~є нікчемними. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи 06.11.2023 між ТОВ «Качай гроші» та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 00-10151198 (далі - Договір) за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 7000 грн на строк 120 календарних днів, із зниженою процентною ставкою 1,25% в день перші 30 днів, стандартною процентною ставкою 2,50% з 31 дня по дату повернення, узгоджено графік повернення платежів, ознайомлено відповідача з паспортом кредитування (а.с. 14-17, 18, 36-37). На виконання умов Договору, ТОВ «Качай гроші» видано кредит у розмірі 7000, шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача, що підтверджується довідкою (а.с. 40, 42-43), а також інформацією з АТ КБ "ТАСКОМБАНК" (а.с. 163-164). Відповідно до розрахунку заборгованості від 22.01.2024 року проведеного ТОВ «Качай гроші» у відповідача станом на 22.01.2024 існувала заборгованість за Договором у загальному розмірі 21000 грн (а.с. 48), а згідно розрахунку ТОВ «Макс Кредит» станом на 16.08.2024 26950 грн (а.с. 49). Згідно наданої позивачем виписки з особового рахунка (а.с. 47) за період з 16.08.2024-24.12.2024 загальний розмір заборгованості відповідача становить 26950 грн, з яких тіло кредиту 7350 грн, прострочені відсотки 19600 грн. На підставі договору факторингу між № 22-01/2024 від 22.01.2024 ТОВ «Макс Кредит» отримало право вимоги за вказаним Договором, а 16.08.2024 на підставі договору факторингу №16082024-МК/ЕЙС від 16.08.2024 це право перейшло до позивача (копія на а.с. 62-66). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо укладення Договору Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України)\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до\~ст. 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону наведено визначення електронному договору - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі\~ЦК України\~або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Отже, позивачем підтверджено укладення договору, а також перерахування коштів відповідачеві на виконання умов цього правочину. При цьому презумпцію правомірності правочину відповідачем та його представником не спростовано. Відповідач з часу укладення договору кредитної лінії не ініціював судовий розгляд щодо визнання недійним договору, чи його окремих положень. У свою чергу заперечення представника відповідача зводяться до не підписання договору представником ТОВ «Качай гроші», однак у п. 8 Договору зазначено, що договір містить кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, що відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» підтверджує достовірність походження та цілісність електронного документа і її накладенням завершено створення електронного документа, отже умови договору були погоджені, кредит надано. Щодо розміру заборгованості, в тому числі нарахованих процентів Згідно із ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Оцінюючи доводи представника відповідача щодо нікчемності умов договору, якими визначено розмір процентів, суд враховує наступне. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою підчас укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. Виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін у Договорі. Відтак, судом не встановлено підстав визначених у ч. 5\~ст. ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~для визнання пунктів договору недійсними, як не встановлено і обмеження прав відповідача. В укладеному Договорі його сторони погодили розмір процентів, які сплачуються за зниженою та стандартною процентними ставками, що відобразили в пунктах 1.4 Договору. Пунктом 1.8 Договору його сторони визначили орієнтовну вартість кредиту, що становить 25725 грн. Строк дії кредиту визначили у п. 1.3 Договору, і відповідно до п. 7.1 Договору продовження строку кредитування в односторонньому порядку кредитодавцем та позичальником не допускається. У п. 3.4 Договору визначено, що проценти нараховані після закінчення строку кредиту визначеного Договором, є процентами, що нараховуються за неправомірне користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. В загальному пункти Договору є чіткими та зрозумілими і відповідач підписав електронним підписом Договір, паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту, отже засвідчив те, що ознайомлений з умовами, погоджується з ними. Як в договорі, так і в паспорті кредитування сторони договору кредиту визначили його загальний розмір 25725 грн, що відобразили також у графіку платежів. Доказів того, що строк кредитування продовжувався суду не надано. У свою чергу з наданих суду розрахунків заборгованість за кредитом визначено у розмірі 26950 грн, без зазначення пунктів Договору, відповідно до яких ці розрахунки здійснено. Доказів погашення відповідачем як тіла кредиту, так і процентів суду не надано. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Враховуючи це, за обставин даної справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 25725 грн, що відповідає умовам Договору. Розподіл судових витрат Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Приймаючи до уваги часткове задоволення позову, а також те, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-6\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На професійну правничу допомогу позивач просить стягнути витрати в розмірі 7000 грн, з яких: складання позовної заяви 5000 грн, вивчення матеріалів 1000 грн, підготовка запиту та подача клопотання по 500 грн. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача суд приймає до уваги правові висновки, висловлені Верховним Судом у постановах від 20.05.2020 у справі №240/3888/19 та від 11.12.2019 у справі №2040/6747/18. Зокрема про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial