Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

10 лютого 2025 року [PERSON] звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Маєвської Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови від 15 грудня 2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж Г-4 за адресою: [ADDRESS] , та 1/3 частину квартири [ADDRESS] . У позовній заяві позивач зазначив, що є сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 травня 2021 року. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують наявність або відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України. Позивач вважає відмову протиправною, оскільки вона суперечить ст. 317, 321, 328, 1216, 1218, 1268, 1297 ЦК України, ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок). Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, яка, на його думку, підтверджує необхідність мотивованої відмови нотаріуса. Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову нотаріуса від 15 грудня 2021 року.. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2024 року справу передано за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою від 18 лютого 2025 року відкрито провадження у справі № 204/12539/24 за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач, приватний нотаріус Маєвська М.В., подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відмова у вчиненні нотаріальної дії законна та відповідає п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.12, 4.14 Порядку. [PERSON] 10 листопада 2021 року подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , заведено спадкову справу № 33/2021. 15 грудня 2021 року позивач звернувся за видачею свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно. Однак нотаріус виявив, що спадкодавець на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , яка є тимчасово окупованою територією з 20 лютого 2014 року відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Через це неможливо отримати довідку органу реєстрації місця проживання, яка підтверджує наявність або відсутність інших спадкоємців, що прийняли спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України. Відповідач вважає, що відмова є обґрунтованою, а позов підлягає залишенню без задоволення. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду повідомлена належним чином, відзив подано в установлений строк. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17 травня 2021 року. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, за твердженням позивача, входять гараж Г-4 за адресою: [ADDRESS] , та 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Позивач, як син спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. 10 листопада 2021 року позивач подав заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Маєвської М.В., про що заведено спадкову справу № 33/2021. 15 грудня 2021 року позивач звернувся за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивуючи це відсутністю документів, що підтверджують наявність або відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Стаття 4 ЦПК України передбачає право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Стаття 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, що включає нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, якщо не подано відомості чи документи, необхідні для її вчинення. Пункт 4.14 глави 10 розділу II Порядку передбачає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє, зокрема, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом та прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», АР Крим є тимчасово окупованою територією з 20 лютого 2014 року, через що органи державної влади не здійснюють свої повноваження, зокрема щодо видачі довідок про склад сім`ї. Така довідка є необхідною для підтвердження відсутності інших спадкоємців, які могли прийняти спадщину автоматично відповідно до ст. 1268 ЦК України. Позивач стверджує, що вимога нотаріуса щодо надання документів про інших спадкоємців не передбачена п. 4.14 Порядку. Однак суд вважає, що нотаріус правомірно керувався ст. 46 Закону України «Про нотаріат», яка дозволяє витребовувати відомості, необхідні для вчинення нотаріальної дії, та п. 1.2 глави 10 Порядку, який зобов`язує з`ясовувати коло спадкоємців. Відсутність довідки про склад сім`ї спадкодавця унеможливлює встановлення повного кола спадкоємців, що є підставою для відмови відповідно до п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат». Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19, яка вимагає мотивованої відмови нотаріуса. Проте ця постанова стосується нікчемності заповіту і не застосовується до спадкування за законом, де перевірка кола спадкоємців є обов`язковою. У даній справі відмова нотаріуса мотивована об`єктивною неможливістю отримати довідку через окупацію АР Крим, що не свідчить про її протиправність. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Суд також звертає увагу, що позивач обрав оскарження постанови нотаріуса як спосіб захисту, тоді як ефективнішим у даних обставинах є позов про визнання права власності на спадкове майно відповідно до ст. 392 ЦК України, з огляду на те, що доступ до документів унеможливлений через окупацію території . З огляду на викладене, суд доходить висновку, що постанова нотаріуса від 15 грудня 2021 року є законною, оскільки відповідає вимогам ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Порядку. Позивач не довів протиправність відмови, а надані докази (свідоцтво про смерть, правовстановлюючі документи) не усувають необхідності підтвердження відсутності інших спадкоємців. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, інших витрат не заявлено. Оскільки позов не задоволено, судовий збір залишається за позивачем.

Outcome: dismissed