Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

В січні 2025 року [PERSON] звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказала, що з 14.08.2008 року займається приватною нотаріальною діяльністю та є приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області. Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 377/7 від 09.04.2024 року позивача було обрано до членів комісії для проведення 16.04.2024 року планової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чеботар С.І., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства за період з 23.06.2020 року по день перевірки включно. 16.04.2024 року було проведено планову комплексну перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Чеботар С.І. під час якої було виявлено ряд грубих порушень норм чинного законодавства, при цьому всі члени комісії вели себе чемно і обставин, які б могли вплинути на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, не виникало. 07.05.2024 за вих. № 48/01-06 на адресу Центрального управління нотаріату надійшла заява про порушення порядку проведення планової комплексної перевірки від приватного нотаріуса [PERSON] , в якій остання вказала, що перевірка відбулася під моральним та психологічним тиском та ігноруванням вимог чинного законодавства, зокрема члени комісії фотографували на свої особисті телефони документи, які зберігаються у справах нотаріуса. За результатами розгляду заяви про порушення порядку проведення планової комплексної перевірки [PERSON] виявлені комісією порушення в роботі приватного нотаріуса знайшли своє підтвердження. Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулася до голови відділення Нотаріальної палати України в Київській області Дерун К.А. та вказала, що під час перевірки позивач мала непристойний вигляд, нежить, кашель, при спілкуванні проявляла невиправдану зверхність та поставила під сумнів її професійний рівень. Вважає, що таке звернення відповідача порушує особисті немайнові права позивача (честь, гідність та ділову репутацію) чим підриває довіру та викликає недовіру до позивача, як до приватного нотаріуса. Просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Єресько Т.Г. інформацію, розповсюджену 25.11.2024 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Чеботар С.І. та зобов`язати останню спростувати поширену недостовірну інформацію, у спосіб у який вона була поширена, а саме шляхом написання до Відділення Нотаріальної палати України листа-звернення, в якому першим абзацом зазначити про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію повного тексту його резолютивної частини, з особистими вибаченнями перед позивачем за розповсюдження про неї недостовірної інформації, не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили. Просила також стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену поширенням недостовірної інформації у розмірі 20000 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 14.01.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10.02.2025 року представник відповідача адвокат Крушельницька Г.Л. через підсистему «Електронний суд» направила відзив на позовну заяву, в якому вказала, що підставою для подання [PERSON] позову до суду стало звернення приватного нотаріуса Чеботар С.І. до Голови відділення Нотаріальної палати України в Київській області «Щодо якісного складу нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів Відділення Нотаріальної палати України» від 22.11.2024 року № 2, у якому відповідач наводить власні оціночні твердження щодо достатності професійного рівня нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів Відділення Нотаріальної палати України, зокрема [PERSON] , а також обґрунтовані сумніви у відкритості та неупередженості обрання персонального складу осіб для перевірки. Підставою для звернення відповідача до Голови відділення НПУ в Київській області із критикою на адресу позивача, стали дії та поведінка останньої під час проведення планової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Чеботар С.І. Оскільки, [PERSON] прибула 16.04.2024 року до нотаріальної контори приватного нотаріуса Чеботар С.І. не як пересічна громадянка, а як публічна особа, уповноважена на виконання державної функції контролю за організацією нотаріальної діяльності, відповідач була змушена повідомити Відділення Нотаріальної палати України про порушення, на її думку, приватним нотаріусом Єресько Т.Г. Правил професійної етики нотаріусів України. Враховуючи, що позивач приймає участь у проведенні перевірок організації діяльності приватних нотаріусів, то повинна бути готова до критики та повідомлень про порушення позивачкою норма чинного законодавства під час здійснення перевірки, оскільки це є правом відповідача. 25.02.2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача адвокат Глівая С.В. подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечила твердження представника відповідача та вказала, що стороною відповідача не надано жодного доказу, який би підтверджував достовірність інформації відносно позивача. Крім того, сторона позивача з доводами, наведеними у відзиві погодитися не може, оскільки у зверненні до Відділення НПУ відповідач чітко надає недостовірну інформацію, чим порушує ділову репутацію позивача. Внаслідок неправомірних дій відповідача у позивача помітно погіршився морально-психологічний стан та здоров`я в цілому, вона постійно переживає негативні емоції. З травня 2024 року позивач постійно надає пояснення вищому керівництву, виправдовується за дії, яких не вчиняла. 21.02.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача - адвоката Крушельницька Г.Л., в якому остання зазначила, що позов [PERSON] є зловживанням процесуальними правами та використовується нею як засіб тиску на відповідача з метою примушення останньої «мовчати» і не критикувати позивача. Ухвалою суду від 20.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Позивач пояснила, що вона є приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області. Згідно Наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) була обрана до членів комісії для проведення 16 квітня 2024 року планової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства. На перевірку вона з`явилася в діловому одязі. Хворобливого стану не мала, ознаки хвороби, зазначені [PERSON] пов`язані з наявністю у неї тривалого хронічного неінфекційного захворювання дихальних шляхів. При спілкуванні з відповідачем була чемною, стриманою, жодним чином не проявляла ні невиправдану зверхність, ні менторний тон. Конфліктів при перевірці не виникало, обставновка була споійною. В ході перевірки вона дійсно робила фото документів з виявленими порушеннями на свій особистий телефон з метою їх вірного опису при складенні довідки про результати проведеної перевірки, однак вказану інформацію нікому не поширювала, фото в подальшому були видалені. Позивач має високий професійний рівень та достатній досвід практичної роботи. Відповідач у своєму письмовому зверненні «Щодо якісного складу нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів Відділення Нотаріальної палати України» від 22 листопада 2024 року за вих.№2 зазначила недостовірну інформацію стосовно її стану здоров`я, її манери спілкування, некоректної поведінки, занедбаного та неохайного зовнішнього вигляду, поширення якої серед невизначеного кола осіб: працівників управління Міністерства юстиції, Відділення НПУ та колег порушила її особисті немайнові права, завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснила, що є приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області. 16 квітня 2024 року за місцем здійснення її діяльності проводилась перевірка організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса [PERSON] комісією до складу якої входила позивач [PERSON] , дії та поведінка якої під час перевірки стали підставою для звернення відповідача до Голови Відділення НПУ в Київській області «Щодо якісного складу нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів Відділення НПУ» від 22.11.2024 №2. У вказаному зверненні відповідач наводить власні оціночні судження щодо достатності професійного рівня нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів, зокрема, позивача, а також обгрунтовані сумніви у відкритості та неупередженості обрання персонального складу таких перевіряючих. Вказане звернення є реалізацією відповідачем відповідного конституційного права, з метою перевірки та вжиття відповідних заходів, а не поширенням недостовірної інформації. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показа, що є приватним нотаріусом Києво-Сятошинського нотаріального округу Київської області. 16 квітня 2024 року в скаді комісії проводив перевірку організації роботи приватного нотаріуса Чеботар С.І. в м.Обухові. До складу комісії, визначеної Наказом Центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Київ), крім нього, входили, приватний нотаріус Єресько Т.Г., начальник відділу з питань нотаріату у Київській області Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Київ) Марищук С.А.; заступник начальник відділу з питань нотаріату у Київській області Онуфрієв О.В. Під час проведення перевірки конфліктів не виникало, обстановка була спокійною. Зовнішній вигляд [PERSON] був охайний. Щодо стану здоров`я позивача йому відомо, що вона має сезонну алергію. Він відлучався до місця здійснення діяльності, постійно присутнім під час перевірки не був. Про зміст звернення відповідача, який є предметом розгляду він обізнаний. Свідок [PERSON] показала в суді, що приймала участь у перевірці роботи приватного нотаріуса Чеботар С.І. 16.04.2024 року у складі комісії до якої також входила позивач. Під час проведення перевірки спілкування було офіційним, конфліктів, суперечок не виникало. Точно в чому була одягнута [PERSON] сказати не може, але зазвичай вона має діловий стиль. Перед перевіркою позивач повідомляла, що має алергічу реакцію. Щодо звернення відповідача від 22 листопла 2024 року до Голови Відділення НПУ в Київській обалсті їй відомо, вона надавала пояснення. Свідок [PERSON] показав суду, що був на перевірці організації роботи приватного нотаріуса Чеботар С.І. у складі комісії разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Детально всі обставини перевірки він не пам`ятає, вона проходила спокійно, в робочй обстановці. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, встановив наступні обставини. Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 15.06.2021 року [PERSON] зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Фастівському районному нотаріальному округу Київської області, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 484 від 15.06.2021 року. Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 377/7 від 09.04.2024 року позивача було обрано до членів комісії для проведення 16.04.2024 року планової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Чеботар С.І., дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства за період з 23.06.2020 року по день перевірки включно. Комісію утворено у складі: голова комісії [PERSON] , начальник відділу з питань нотаріату у Київській області Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] заступника начальника відділу з питань нотаріату у Київській області Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Леденьова Івана Сергійовича приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області, Єресько Тетяни Геннадіївни приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області. 16.04.2024 року в складі визначеної комісії було проведено планову комплексну перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Чеботар С.І., що підтверджується сторонами у справі. Результати проведення перевірки по суті не є предметом розгляду у даній справі. 07.05.2024 року за вих. № 48/1-06 [PERSON] направила начальнику управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про порушення порядку проведення планової комплексної перевірки. У вказаній заяві [PERSON] повідомила, що «на перевірку приїхала глибоко хвора член комісії [PERSON] , у якої був постійний кашель, нежить, вона постійно чхала. На мої зауваження щодо порушення нею норм соціальної відповідальності хворої людини, вона не реагувала». 14.05.2024 року [PERSON] надала Відділу з питань нотаріату у Київській області Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) пояснення щодо перевірки приватного нотаріуса Чеботар С.І. 22.11.2024 року за №2 [PERSON] звернулася до Голови відділення НПУ в Київській області Каріни Дерун «Щодо якісного складу нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів Відділення Нотаріальної палати України» в якому, зокрема, зазначено, що «В порушення не тільки Правил професійної етики нотаріусів, але і норм соціальної відповідальності, [PERSON] на перевірку до колеги приїхала глибоко хворою людиною маючи кашель, чхання, нежить, червоні очі, червоний мокрий ніс. Окрім того, мала непристойний, образливий для мене, зовнішній вигляд: була одягнена у тренувальний/спортивний (домашній, лікарняний) несвіжий костюм, руки тримала в карманах тренувальних штанів. При спілкуванні проявляла невиправдану зверхність, менторний тон, вийшовши за межі своїх компетенцій», «І ось ці люди, які порушують чинне законодавство України (і не тільки профільне, а і мовне законодавство) обираються правлінням області для здійснення перевірки роботи інших нотаріусів? Ці люди- це взірець нотаріуса України?». Саме наведена вище інформація в зверненні приватного нотаріуса Чеботар С.І. №2 від 22.11.2024 року до Голови відділення НПУ в Київській області за змістом позовних вимог позивача є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність і ділову репутацію, спричинила моральну шкоду. Однак суд з такими доводами погодитись не може виходячи з наступного. Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого\~способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України). Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи, а також діловою репутацією нотаріусів розуміється оцінка їх громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. (Пункт 4 постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.») Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї\~недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277\~ЦК України). Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської\~безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23)). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Негативною потрібно вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою вказаної статті Закону визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист\~прав людини і основоположних свобод. (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справа № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23)). У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).\~\~\~\~ Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави стверджувати, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року, «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року). У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Пунктом 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам також роз`яснено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Отже,\~\~спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Під\~\~поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 вказала на те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Верховний Суд у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №753/22612/17 звернув увагу на те, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). В постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 372/4284/23 Верховний Суд вказав на те, що ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України. Виходячи з наведених норм чинного законодавства, кожному гарантовано право на судовий захист особистих немайнових прав, однак за умови доведення наявності порушеного права позивача відповідачем. З обставин справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом вказувала на порушення її права на захист честі, гідності та ділової репутації внаслідок поширення відповідачем інформації у формі звернення до Голови Відділення НПУ в Київській області щодо якісного складу нотаріусів Відділення Нотаріальної палати України №2 від 22.11.2024 року в якому просила надати їй інформацію щодо існуючих критеріїв для визначення нотаріусів для формування персонального складу нотаріусів, які беруть участь у перевірках нотаріусів. Суд проаналізувавши тези вказаного звернення, які позивач вважає недостовірними, вважає що спірна інформація є власним оціночним судженням відповідача, яка надала власну оцінку ситуації, що склалася у зв`язку з практичною діяльністю приватних нотаріусів щодо здійснення перевірок їх роботи, формування комісій для проведення таких перевірок з метою доведення до органу нотаріального самоврядування в порядку визначеному Законом України «Про нотаріат», Типового положення про Відділення НПУ від 20.04.2018 на підставі наявної у неї інформації. До того ж, з оспорюваної позивачем інформації вбачається, що відповідач, даючи оцінку подіям, пов`язаним з проведенною у неї, як приватного нотаріуса, планової комплексної перевірки організації нотаріальної діяльності, висловила свою власну позицію, судження, з огляду на співставлення певних обставин, що стосувалися діяльності осіб, які входили до складу перевіряючих. Також слід зазначити, що позиція щодо статусу позивача як приватного нотаріуса, який входить до комісії з проведення перевірки передбачає, що межі критики такої особи є ширшими, ніж щодо особи приватної. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям наведеним Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі №752/21313/15-ц та від 04 листопада 2020 року у справі №373/1994/17. Позивачем не доведено і впливу інформації, викладеної у зверненні відподвідача на ділову репутацію позивача, тобто яким саме чином суб`єктивні судження відповідача перешкодили позивачу повно і своєчасно здійснювати її особисте немайнове право або завдали їм шкоди. Встановивши, що поширена відповідачем у зверненні №2 від 22.11.2024 року до Голови Відділення Нотаріальної палати України в Київській області Каріни Дерун інформація, спростування якої просить позивач, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та є оціночним судженням, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, а суд дійшов висновку про відмову у задоволені цих вимог, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч.2 ст.141 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідач надала суду Акт наданих послуг № 1 до Договору № 27-01/2025 від 12.05.2025 року, платіжну інструкцію № 186 від 12.05.2025 року, додаток № 1 до Акту наданих послуг № 1 від 12.05.2025 року, рахунок-фактуру № 1/12.05.2025 від 12.05.2025 року. Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд враховує тривалість розгляду справи, час витрачений адвокатом та кількість процесуальних дій сторін у справі, враховуючи складність справи, виконану роботу адвокатом, та вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 8 000 грн., що відповідатиме пропорційності, критерію реальності, виваженості, справедливості та розумності їхнього розміру.

Outcome: approved