Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд\~ з позовом та просив: - Зобов`язати [PERSON] не чинити йому пепершкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом відновлення межі по лінії А-Б до перетинання з лінією А-Д під прямим кутом в точці А, між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №122 від 23.12.1994р. та на відстані не менше 3,5м. від зовнішньої стіни будинку [ADDRESS] ; - Зобов`язати [PERSON] демонтувати огорожу у виді металевої сітки, закріпленої на металевих стовпчиках між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] ; - Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий №4611800000:03:028:0063, ВІД 23.04.2019р.; - Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №46668245 від 26.04.2019р. про реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0726га кадастровий №4611800000:03:028:0063, розташовану по\~ [ADDRESS] ; - Скасувати рішення державного реєстратора відділу в м.Червонограді Міськрайонного управління у Сокальському районі та м.Червонограді ГУ Держгеокадастр у Львівській області Алешко Т.А. №4601502182020 від 27.05.2020р. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; - Зобов`язати державного реєстратора відділу в м.Червонограді Міськрайонного управління у Сокальському районі та м.Червонограді ГУ Держгеокадастр у Львівській області Алешко Т.А. повторно розглянути заяву від 14.05.2020р. про внесення змін до Державного земельного кадастру; - Стягнути з [PERSON] на користь позивача 200000грн. на відшкодування моральної шкоди; - Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь позивача 150000грн. на відшкодування моральної шкоди; - Стягнути з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на користь позивача 150000грн. на відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує наступним. Йому належить земельна ділянка площею 0,1га по [ADDRESS] , на якій розташований належний йому та дружині [PERSON] на праві спільної часткової власності житловий будинок. Суміжним землевласником є відповідачка [PERSON] , якій належить земельна ділянка з кадастровим №4611800000:03:028:0063, розташована по\~ [ADDRESS] . Під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж його земельної ділянки в натурі йому стало відомо, що межа між його та відповідачки [PERSON] земельними ділянками була зміщена в сторону його ділянки. Внаслідок неодноразових звернень межа між земельними ділянками не була погоджена, чим не усунуто порушення, реєстрація земельної ділянки [PERSON] не була скасована та у внесенні відомостей щодо його земельної ділянки до Державного земельного кадастру було відмовлено. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж його земельної ділянки розроблена на підставі правовстановлюючих документів та межа між його та відповідачки будинковолодіннями прив`язана до його будинку та враховано відступ від стіни будинку на відстані 3,5м. Ця межа проходить під кутом 90 градусів вздовж будинку і надалі прямою лінією. Зазначені заміри також відображені в державному акті на землю відповідачки, проекті забудови її будинку. В кадастровому плані земельної ділянки [PERSON] межі такої ділянки є невірними. Реєстрація земельної ділянки [PERSON] в Державному земельному кадастрі та реєстрація за нею речового права на земельну ділянку, а також відмова державного реєстратора у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про його земельну ділянку унеможливлюють державну реєстрацію його земельної ділянки. Також, на думку позивача, працівники ГУ Держгеокадастру у Львівській області та Держгеокадастру неналежно виконували свої обов`язки під час реєстрації земельної ділянки [PERSON] та не реагували на його заяви і скарги про усунення порушення його прав. Зазначені обставини призвели до тривалого процесу захисту його прав в позасудовому порядку та в суді, що спричинило йому моральні страждання у виді позбавлення нормального ритму життя, погіршення стану здоров`я, негативні емоції. Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Райхель Р.П. подав відзив на позов, у якому на заперечення позовних вимог зазначив, що на момент виділення батькові позивачки земельної ділянки і визначення її меж, земельна ділянка позивача не існувала. Площа, довжина ліній і конфігурації земельної ділянки, внесені в технічну документацію [PERSON] , відповідачки відповідають її державному акту. В свою чергу, зазначені в технічній документації із землеустрою довжина ліній і конфігурації земельної ділянки позивача не відповідають його Державному акту про право власності на цю земельну ділянку. Станом на день складання акта узгодження межі з технічної документації [PERSON] , інформація про земельну ділянку [PERSON] вже була внесена до Державного земельного кадастру. Зазначив, що технічна документація із землеустрою щодо земельної ділянки [PERSON] містить недостовірні відомості, які не узгоджуються з державним актом про право власності, така документація не можу бути джерелом достовірної інформації, а також підставою перенесення межі, яка була встановлена в 1994-1996 роках. Відмовляючи позивачу [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру державний реєстратор роз`яснила необхідність усунення недоліків електронного документа, а тому представник відповідачки вважає таку відмову обґрунтованою. В свою чергу, технічну документацію [PERSON] подано державному реєстратору розробником такої документації і відомості внесено до Державного земельного кадастру. Тому, позивачка не є відповідальною за подання документації, прийняття рішення про реєстрацію земельної ділянки, а відтак і не могла завдати моральної шкоди позивачу за вчинення таких дій і прийняття такого рішення. З часу отримання позивачем та відповідачкою державних актів на їх земельні ділянки між ними не виникало суперечок з приводу межі земельних ділянок. Вважає, що конфлікт спричинено технічною документацією із землеустрою земельної ділянки [PERSON] .\~ Позовні вимоги [PERSON] зводяться до зобов`язання демонтувати огорожу та змістити межу земельних ділянок в сторону будинку [PERSON] , чим фактично витребовує частину належної останній земельної ділянки. Законних підстав відмови у реєстрації земельної ділянки [PERSON] відсутні, а тому позовна вимога про скасування рішення про таку реєстрацію і скасування такої реєстрації є безпідставними. [PERSON] не навів жодного аргументу та жодного доказу, котрі б вказували які саме дії вчинила [PERSON] , які призвели до моральних страждань останнього чи заподіяння йому моральної шкоди в будь-якій іншій формі. Позивач не довів які саме моральні страждання йому спричинено, а розмір відшкодування вважає завищеним. Також у відзиві заявлено про застосування позовної давності. Відповідачка [PERSON] подала доповнення до відзиву, в яких зазначила, що огорожу на земельній ділянці вона встановила в 1996 році. [PERSON] в 1999 році самовільно переніс огорожу своєї ділянку в сторону вулиці Травнева і прикріпив таку до стовба встановленої нею огорожі, чим зайняв частину земельної ділянки міста. Довжина фактичних ліній земельної ділянки [PERSON] відрізняється від таких, які вказані в проекті забудови. Також [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки по [ADDRESS] , належної [PERSON] . Крім того, міською радою виділено [PERSON] у власність частину прибережної зони річки Солокія. Вважає надуманими звинувачення зі сторони [PERSON] в тому, що вона на 49см перенесла огорожу між їх земельними ділянками, оскільки таке неможливо зробити без демонтажу кованої огорожі позивача, влаштованої зі сторони [ADDRESS] . Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області подав відзив на позов, у якому вказав, що на момент звернення [PERSON] в державного кадастрового реєстратора були відсутні підстави для відмови здійснення державної реєстрації земельної ділянки площею 0.0736га та присвоєння такій ділянці кадастрового номера. Зазначила, що відповідальність за достовірність відомостей, які є підставою для їх внесення до Поземельної книги, несуть особи, які склали такі документи, тобто розробники технічної документації із землеустрою. Вважає, що підстави скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки [PERSON] відсутні та така позовна вимога заявлена до неналежного відповідача. Рішенням державного реєстратора позивачу [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки в межах земельної ділянки, яку передбачалося зареєструвати, існувала інша земельна ділянка, а також електронний документ не відповідає установленим вимогам. Позивачу рекомендовано привести у відповідність електронний документ формату XML та технічну документацію до вимог законодавства. Позивач не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а тому дана установа не несе зобов`язання за позовними вимогами та є неналежним відповідачем. Позивачем не доведено протиправності дій Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, не доведено заподіяння йому шкоди та причинного зв`язку з діями управління, а також розміру визначеної ним суми відшкодування, з огляду на що вважає позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди безпідставною. Представник відповідача Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подав відзив на позов, у якому зазначив, що на всі скарги та звернення [PERSON] вчасно надано вичерпні відповіді. Скасування державної реєстрації земельної ділянки державним реєстратором можливе лише на підставі судового рішення про скасування такої реєстрації одночасно з припиненням усіх речових прав, їх обтяжень. Щодо позовної вимоги про скасування рішення\~ державного реєстратора про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) щодо належної йому земельної ділянки до Державного земельного кадастру зазначив, що саме розробник технічної документації із землеустрою щодо його земельної ділянки є відповідальним за достовірність, правильність та відповідність розробленої ним документації вимогам законодавства. Також зазначив, що\~ позивачем не надано жодного підтвердження моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та жодного доказу підтвердження об`єктивності обчислення грошової суми. Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Актом від 05.12.1989р. встановлено в натурі межі земельної ділянки площею 600кв.м, виділеної [PERSON] , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 08.12.1987р. Головним архітектором міста Червоноград (на даний час м.Шептицький) погоджено проект забудови земельної ділянки площею 600кв.м в м.Червоноград (на даний час м.Шептицький), виділеної [PERSON] 20.10.1994р. комісією складено акт обміру (уточненн) земельної ділянки площею 0,100га, наданої [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] . З державного акта від 23.12.1994р., зареєстрованого в Книзі записів державник актів на право приватної власності на землю за №ЛВ 122 встановлено, що позивачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,100га, розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель по [ADDRESS] . Під час виготовлення ПП «Центр Ринкових Досліджень» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] по [ADDRESS] встановлено спір щодо межі між земельною ділянкою [PERSON] та земельною ділянкою [PERSON] , земельною ділянкою [PERSON] . Згідно Акта виїзної комісії щодо розгляду земельного спору між [PERSON] та [PERSON] , Комісією запропоновано погодити межу між земельними ділянками, яка закріплена\~ огорожею і відповідає їх державним актам, на що [PERSON] відмовився. Тому комісією рекомендовано міській раді прийняти рішення про розгляд даного земельного спору та підготувати на розгляд проект рішення про визнаня дійсною межі, яка проходить по існуючій огорожі і відповідає державним актам сторін, та проект рішення про визнання межі, визначеної в розробленій ПП «Центр Ринкових Досліджень». Згідно листа від 05.04.2019р., жодне з проектів вищевказаних рішень щодо земельного спору не набрав достатньої кількості голосів, запропоновано звернутися до суду. Комісією з розгляду питань, пов`язаних з врегулюванням земельних відносин при виконавчому комітеті Червоноградської (на даний час Шептицької) міської ради в акті від 08.08.2019р. зафіксовано даний спір та запропоновано [PERSON] завершити оформлення документації із землеустрою без підпису акта погодження меж [PERSON] . З приводу незгоди з межею, яка проходить між земельними ділянками по [ADDRESS] в та [ADDRESS] ,\~ а також скасування реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки [PERSON] , позивач\~ [PERSON] звертався із заявами та скаргами до Відділу Держгеокадастру, в м.Червоноград, Головного управління Держгеокадастру, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Рішеннями державного кадастрового реєстратора Відділу в м.Червоноград (на даний час м.Шептицький) Міськрайонного управління у Сокальському районі та м.Червонограді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.12.2019р., від 25.02.2020р. та від 27.05.2020р. відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру за заявою [PERSON] , оскільки електронний документ не відповідає установленим вимогам та з огляду на розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. З державного акта, виданого 11.11.1996р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1023, відповіді №29-13-0.182-508/122-20 від 09.11.2020р., акта обміру (уточнення) земельної ділянки №ЛВ 923, проекту забудови, витягу з Державного земельного кадастру від 23.04.2019р., інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2020р. встановлено, що відповідачці [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0726га, розташована по [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 23.04.2019р. з кадастровим номером №4611800000:03:028:0063. З акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства №399-ДК/369/АП/09/01/-19 від 11.06.2019р. встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки [PERSON] пройшла державну землевпорядну експертизу, всі обміри зовнішніх меж відповідають державному акту, їй присвоєно кадастровий номер і така використовується в межах існуючої огорожі, факту самовільного захоплення не встановлено. Згіжно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за наслідками звернення щодо №Ф-270/1/5-19 від 14.05.2019р. за наслідками звернення не встановлено самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки та не встановлено жодних порушень державним кадастровим реєстратором під час реєстрації зазначеної земельної ділянки. З рішення №363 від 21.09.1989р., акта виносу в натуру меж земельної ділянки договору від 18.11.1989р., проекту забудови земельної ділянки, договору купівлі-продажу від 15.12.1993р., рішення №220 від 17.05.1996р., реєстраційного посвідчення від 09.10.1996р., виписки з рішення №347 від 16.10.1997р., технічного паспорта встановлено, що 21.09.1989р. [PERSON] надано в\~ постійне користування земельну ділянку площею 600кв.м по [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ) під будівництво індивідуального житлового будинку, в жовтні 1989 року встановлено в натурі межі цієї земельної ділянки. Незакінчений будівництвом житловий будинок [PERSON] продав [PERSON] та 17.05.1996р. земельну ділянку під зазначеним будинком закріплено за останньою в постійне користування, 09.10.1996р. право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] . З відповіді від 14.05.2019р. встановлено, що земельній ділянці [PERSON] присвоєно кадастровий №4611800000:03:028:0063. З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої по [ADDRESS] встановлено, що 18.02.2019р. складено акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, в якому відсутній підпис [PERSON] та актом комісії від 18.02.2019р. за наслідками розгляду земельного спору виявлено зміну меж та конфігурації земельної ділянки [PERSON] в технічній документації із землеустрою, складеній ПП «Центр ринкових досліджень». Висновком державної експертизи землевпорядної документації №496 від 18.04.2019р., проведеної щодо технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої по [ADDRESS] , належної [PERSON] , встановлено така документація відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується. Згідно наданого відповідачкою висновку експерта №002/21 від 21.01.2021р., площа та конфігурація земельної ділянки [PERSON] є на 2,5кв.м меншою від площі, зазначеної в її державному акті за рахунок влаштування на її площі споруди хреста та таке відхилення не впливає на площу і конфігурацію земельної ділянки [PERSON] . Площа, конфігурація та інші параметри земельної ділянки [PERSON] (вказані в державному акті) не відповідають площі, конфігурації та іншим параметрам земельної ділянки, якою він фактично користується, оскільки площа такої ділянки збільшена в основному за рахунок ділянок для ведення садівництва. Розташування існуючої межі по лінії, відміченій літерами В-Г в державному акті [PERSON] , відповідає вказаному в цьому державному акті обміру земельної ділянки та документах із землеустрою на цю земельну ділянку. Розташування житлового будинку [PERSON] \~ не відповідає його державному акту на право власності на земельну ділянку, документації на забудову земельних ділянок позивача та відповідачки у зв`язку із зміщенням цього будинку в бік до [ADDRESS] на 0,12м 0,27м (в залежності від точок заміру), а також будівництва довшого будинку на 1,31м. Стан огорожі у виді металевої сітки на металевих стовпчиках між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] свідчить про її тривале використання на місці розташування. Згідно висновку експерта №4914, 5131 від 26.07.2024р., площа та конфігурація належної [PERSON] земельної ділянки, якою вона фактично користується на даний час, відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 11.07.1996р. та Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої по [ADDRESS] , з кадастровим №4611800000:03:028:0063. Фактично існуюча межа по лінії «В-Г» земельної ділянки площею 0,076га з кадастровим №4611800000:03:028:0063 відповідає межі «В-Г», яка вказана в правовстановлюючих документах (державному акті на право приватної власності на землю від 11.07.1996р., акті обміру (уточнення) земельної ділянки від 1196р.) та технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] . Відповідно до вимог ДБН Б.2.2-12:2019, відстань від належного [PERSON] будинку до межі між земельною ділянкою по [ADDRESS] та земельною ділянкою по [ADDRESS] повинна складати не менше трьох метрів. Між зазначеними земельними ділянками влаштована огорожа у виді металевої сітки, закріпленої на металевих стовпах з ознаками зносу (корозії, відхилення від вертикалі), що вказує на їх тривале використання. За змістом статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до ст.38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні вбачається, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1, 2 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (ч. 1,2 ст. 103 ЗК України). Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України). Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону. Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Відповідно до частин 10 та 11 ст.24 закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1)поділу чи об`єднання земельних ділянок; 2) якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав. Зазначені вище норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель. Зміна цільового призначення земельних ділянок однієї категорії на іншу категорію цільового призначення здійснюється за погодженими проектами землеустрою щодо їх відведення. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних у справі та досліджених судом доказів встановлено, що фактичні конфігурація, межі та площа земельної ділянки [PERSON] площею 0,0726га кадастровий №4611800000:03:028:0063 відповідають таким, що вказані в державному акті про право власності на цю земельну ділянку (виданому в 1996 році) та технічній документації із землеустрою (виготовленій в 2019 році), на підставі якої відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер. Також не встановлено зміщення (перенесення) відповідачкою [PERSON] огорожі в сторону земельної ділянки позивача, чи зміни межі між земельними ділянками сторін іншим чином. Зазначені обставини підтверджено висновками земельно технічних експертиз від 21.01.2021р. та від 26.07.2024р. За таких підстав, покликання відповідача [PERSON] про порушення відповідачкою [PERSON] його прав як землекористувача не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними доказами, а тому позовні вимоги останнього до [PERSON] задоволенню не підлягають. Що стосується внесення до Державного земельного кадастру відомостей за заявою позивача, то суд дійшов висновку, що державним реєстратором належним чином роз`яснено підстави відмови у задоволенні його заяви з цього приводу. Так, державним кадастровим реєстратором розглянуто заяву [PERSON] , прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін д них) до Державного земельного кадастру надано протокол, до якого надано висновок, відповідно до яких зазначено підстави такої відмови, зокрема: «Втретє не враховані та не усунуті попередні зауваження. В межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, знаходиться частина іншої земельної ділянки 4611800000:03:028:0063. Технічне завдання не відповідає Інструкції по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (дод. 1). На всіх планових матеріалах технічної документації, Акті узгодження меж ділянки та на кадастровому плані в електронному документі невірно зазначені суміжні землекористувачі. Із західної\~ сторони не зазначений землекористувач землі загального користування Червоноградської міської радим вул.Травневої, що не відповідає ст.11, ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Така підстава відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки передбачені ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до ст.28 Закону України «Про землеустрій», розробники документації із землеустрою зобов`язані: а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою, крім документації із землеустрою, яка одночасно є містобудівною документацією, не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору; ґ) страхувати свою професійну відповідальність перед замовниками документації із землеустрою та третіми особами. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом. Зазначене свідчить про неналежне складання технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки [PERSON] розробником такої документації, а також невідповідність такої документації вимогам законодавства, що слугувало підставою для відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей щодо земельної ділянки позивача. З огляду на вищенаведене, судом не встановлено підстав для скасування рішення державного кадастрового реєстратора та зобов`язання повторно розглянути заяву [PERSON] . У зв`язку з недоведенням позивачем порушення його прав відповідачами, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідач просить застосувати позовну давність до даних правовідносин, однак, згідно ч.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009р., пропущення строку звернення з позовом до суду без поважної причини є підставою відмови у позові, якщо стороною у спорі заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на зазначене, суд не застосовує позовну давність до даних правовідносин, оскільки позивачем не доведено підставності задоволення заявлених ним позовних вимог, що є підставою відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed