Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

02 квітня 2025 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивачка, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якій позивачка просила розірвати шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 10 січня 2023 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 13. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передана за підсудністю до Новосанжарського районного суду Полтавської області на підставі пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України (а.с. 19). 23 квітня 2025 року цивільна справа № 545/1439/25 надійшла до Новосанжарського районного суду Полтавської області. Внаслідок автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 545/1439/25 надійшла до провадження судді Шарової-Айдаєвої О.О. Своєю ухвалою від 01 травня 2025 року суд залишив позовну заяву без руху, надавши позичці час, необхідний для усунення недоліків, викладених в ухвалі (а.с. 27-28). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 травня 2025 року після усунення недоліків позовної заяви, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, виклик відповідача здійснений шляхом поміщення повідомлення про розгляд справи на веб-сайті «Судова влада України» (а.с. 33-34). В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 10 січня 2023 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] у Деснянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 13. Вказала, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначила, що в результаті погіршення відносин із відповідачем, зокрема, після народження дитини, між ними припинились шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Вказала, що будь-які спроби примиритись не дали бажаних результатів, оскільки у них із відповідачем різні погляди на шлюб та сім`ю. Вважала, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та дитини, тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. У судове засідання, призначене на 03 червня 2025 року, позивачка не з`явилась, про час дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення повістки на вказану у позові адресу, однак рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 53-57). З огляду на положення пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою позивачці. Поряд із цим, 12 травня 2025 року від представника позивачки до суду надійшло клопотання, за змістом якого вона просила розглянути справу без її участі та участі позивачки. Зазначила, що позовні вимоги вони підтримують, просять задовольнити та не надавати строк для примирення (а.с. 37). [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву від нього до суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик його до суду на веб-сайті «Судова влада України» відповідно до частини 1 статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки остання відома адреса місця проживання (перебування) відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території. За вказаних обставин, суд ужив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, та зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 10 січня 2023 року Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб\~між [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , про що складено актовий запис № 13 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис про народження № 869 (а.с. 9). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог заперечень не надав, є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved