Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Зміст позовних вимог У червні 2024 року позивачка, [PERSON] , через представника - адвоката Тимцяся Руслана Анатолійовича, звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просить суд: 1. Позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; 2. Позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Києва, батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 30 грудня 2015 року по 25 листопада 2020 року. У шлюбі у них народилося двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До повномасштабного вторгнення на територію України, позивачка проживала разом з дітьми в Києві, зараз позивачка з дітьми проживає у Республіці Вірменія в місті Єреван. Позивачка вказує, що життя з відповідачем виявилося суцільною трагедією для позивачки та спільних дітей. Ще за час вагітності дітьми, влітку, до взяття офіційного шлюбу, відповідач постійно бив позивачку та погрожував забрати дітей після їх народження. Постійні стреси і побиття відповідачем призвели до передчасних пологів на 34 тижні вагітності. Після народження дітей відповідач з постійною періодичністю вчиняв над позивачкою фізичне та психічне насильство, і, оскільки позивачка розуміла, що перебувати поруч з відповідачем небезпечно, як тільки була змога повернутися до роботи і забезпечувати себе і дітей, вона з дітьми в 2017 році переїхала в Черкаси, де працювала, знімала квартиру, і повністю забезпечувала дітей. У 2019 році позивачка переїхала в Київ з дітьми на орендовану квартиру. Позивачка продовжувала працювати та забезпечувати себе та дітей матеріально, відповідач з часу народження дітей не надавав жодної матеріальної допомоги. За час проживання в Черкасах без відповідача та після повернення в Київ, відповідач постійно погрожував розправою над позивачкою, але позивачка усіма допустимими способами намагалася налагодити відносини з відповідачем, надати йому можливість побути з дітьми наодинці, в надії, що вийде лишитися хоч і не разом, але підтримувати дружні відносини заради дітей. Але такі нечасті зустрічі закінчувалися агресією і вчиненням над позивачкою фізичного та психічного насильства в присутності малолітніх дітей. Свою злість він пояснював тим, що за такий спосіб, побиттям і насиллям, хотів добитися спільного проживання з позивачкою та дітьми. Влітку 2020 року, з огляду на тривале фізичне та психічне насилля з боку відповідача, з огляду на те, що вже не могло бути після цього мови про подальше спільне життя, позивачка прийняла остаточне рішення розлучитися з відповідачем. Після того, як відповідач дізнався про поданий позов і після самого розлучення, з 2021 року почав більш активніше проявляти агресію як до неї, так і до дітей. Відповідач приїздив до квартири, вривався туди силою, бив, кричав на неї при дітях, в липні 2021 року в один з таких приїздів він ґвалтував позивачку в присутності дітей, бив по голові, пирскав в обличчя антисептиком. Потім у відповідача була спроба вбити її та дітей, він увірвався до них в квартиру, та бігав за позивачкою та дітьми з ножем, який схопив на кухні, після благання на колінах, позивачка заспокоїла його, що згодна бути разом, і таким чином зупинила його. Подальша поведінка відповідача стала ще більш агресивною. Він постійно приїжджав на орендовану квартиру і виламував двері, після чого позивачці довелося поставити в під`їзді решітку, щоб він не зміг добратися до дверей. Потім він зробив так, щоб вони не змогли виходити на вулицю. Кожен день він сидів в машині під під`їздом і коли вони з дітьми виходили на вулицю, він одразу починав бити позивачку, виривати волосся. Одного разу після такого побиття при дітях, поки вона оговталася від його ударів, він схопив дітей за руки і побіг з ними в машину, коли вона зрозуміла, що трапилося, заскочила на ходу в автомобіль відповідача і поїхала з ними, відповідач заставив її з дітьми гуляти з ним по парку, при цьому погрожував побиттям, якщо вони не будуть радіти, з посмішкою гуляти з ним. Звісно, вони його послухали, оскільки сильно боялися агресії відповідача. Влітку 2021 року відповідач вибив киданням каменів їм вікно на 2 поверсі, при тому в тій кімнаті, де біля вікон спали діти. Розбите скло посипалося прямо на дітей, вони дуже сильно злякалися, і від слова «батько» вони всі тремтіли, бо дуже сильно боялися його. Відповідач окрім постійного фізичного та психологічного насильства над позивачкою та дітьми обмежував свободу пересування позивачки та дітей, не давав їм жити нормальним життям, вони не могли декілька років спокійно виходити з дому, відвідувати садочок та лікарів, позивачка не могла нормально працювати, життя перетворилося на суцільне пекло. Тому позивачкою було прийняте рішення тікати з дітьми з Києва в більш безпечне місце. Позивачка організувала втечу за допомогою сусідів, які допомогли з перевезенням речей, і, восени 2021 року поїхали до Львова. Там вони намагалися не виділятися, щоб відповідач їх не знайшов. Після втечі взимку 2021 року відповідач почав погрожувати мамі позивачки, [PERSON] , постійно їздив до неї в Черкаси, виламував двері, переслідував її біля під їзду. В 20 числах січня 2022 року відповідач прислав матері позивачки фото будинку, де проживала позивачка з дітьми, тому позивачка була вимушена змінити місце проживання у Львові. А потім почалася війна, і нарешті, позивачка з дітьми змогла виїхати без згоди відповідача на їх виїзд за кордон. Всі роки постійних протиправних дій відповідача він також паралельно постійно погрожував позивачці по телефону, писав в деталях як він буде вбивати її з дітьми. Писав подібне й матері позивачки. Не маючи можливості з дітьми ні нормально жити, ні втекти від переслідувань та насильства відповідача, позивачка в липні 2021 року звернулася до Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департаменту соціальної політики. Протягом всього часу описаних вище подій позивачка постійно зверталася з викликами за допомогою до Солом`янського управління поліції м. Києва, з причини фізичного насильства і протиправної поведінки відповідача. Поліція, як правило, вважала виклики одного з подружжя звичайними побутовими сварками, і, приїжджаючи на виклики, фізично нічим не допомагала. Тільки декілька таких випадків були зафіксовані офіційно, як вчинення домашнього насильства. Оскільки із-за переслідування відповідачем позивачка не мала змоги виходити з дому, вона не могла звернутися за допомогою і довести до кінця відкриті проти відповідача провадження в поліції. І ще із остраху помсти відповідача, який кожного дня погрожував вбити їх. Важкий емоційний стан і стрес, відсутність коштів, унеможливило звернення позивачки до адвоката, щоб довести справу до кінця і покарати відповідача. Систематичне психологічне, фізичне та соціальне насильство та постійні погрози безпеці та життю позивачки та дітей, неможливість вести нормальний спосіб життя і постійні переїзди із-за небезпеки з боку відповідача, вкрай негативно вплинули на психоемоційний стан та здоров`я позивача та малолітніх синів. В результаті цього позивачка вимушена була звернутися за психологічною допомогою до спеціаліста. Терапію із психотерапевтом періодично проходить і вона, і два сини. Відповідач проживає окремо, жодного разу не надавав синам матеріальної допомоги, з дітьми ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до них батьківської уваги, турботи, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, доля дітей його не цікавить. Діти не отримують від батька подарунків на свята. Відповідач не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям, взагалі не виконує батьківських обов`язків, лише навпаки псує життя дітям своїми протиправними вчинками та поведінкою. Позивачка вказує, що зазначені нею обставини відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо синів. Повідомлення учасників справи Всі учасники справи повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце судового засідання. Під час розгляду справи по суті позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте судова повістка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що повістку вручено відповідачеві та він є повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У судовому засіданні суд постановив проводити заочний розгляд справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання, не подав відзив та позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів дітей. Франківська районна адміністрація Львівської міської ради повідомлялась про розгляд справи належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронних документів до електронного кабінету. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі № 754/9393/20. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданими Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки № 28 від 18.10.2024 [PERSON] та [PERSON] відвідували Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №39 Львіської міської ради з 04.10.2021 по 22.02.2022. Приводила та забирала дітей із ЗДО мати [PERSON] . Впродовж періоду перебування, [PERSON] та [PERSON] в садку їх батько [PERSON] , до закладу дошкільної освіти не приводив та не забирав. Усіма організаційними питаннями пов`язаними з перебуванням дітей у Закладі дошкільної освіти (ясла-садок) №39 ЛМР та платою за харчування займалася виключно мати [PERSON] . Згідно з рапортом від 29.06.2020 в результаті опрацювання встановлено таке: 29.06.2020 о 19.34 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 29.06.2020 за адресою [ADDRESS] , 30 хв. тому в автомобілі Мазда синього кольору Заявницю ( [PERSON] ) побив чоловік [PERSON] , [INFO] , також він їй погрожував. Де він зараз заявниця знає, допомога лікарів не потрібна. Чоловік зараз може знаходитися біля під`їзду будинку заявниці. Бригадою №129, лікар Богуш , зафіксовано також навність тілесних ушкоджень у позивачки, діагноз: забій м`яких тканин верхньої губи. Відповідно до довідки за фактом звернення від 29.06.2020 до Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві надійшла письмова заява від гр. [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] з приводу конфлікту із колишнім чоловіком гр. [PERSON] . Дана подія зареєстрована в журналі [NUMBER] від 29.06.2020. В ході проведеної перевірки встановлено, що з приводу отримання ушкоджень заявниця зверталась до швидкої допомоги, однак від госпіталізації відмовилась, в телефонній бесіді із [PERSON] остання повідомила, що зі своїм колишній чоловіком [PERSON] , не проживає протягом 3-х років гр. [PERSON] , мешкає на даний момент по [ADDRESS] . В ході додаткової перевірки при неодноразовій спробі зв`язатись із гр. [PERSON] за номером 073-123-06-94 на дзвінки ніхто не відповідав, встановити місце знаходження [PERSON] для опитування останнього та притягнення до адміністративної відповідальності не виявилося можливим, при виявлені [PERSON] за місцем проживання його буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та проведено бесіду профілактичного характеру. Відповідно до листа Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 14.08.2023 [PERSON] зверталась за консультацією до спеціалістів КМЦГР, а саме 16.07.2021 та 20.07.2021 психологом було надано консультації з питань протидії домашньому насильству; 16.07.2021 юрисконсультом було надано консультацію з питань протидії домашньому насильству. З листа Солом`янського УП ГУНП від 18.08.2023 вбачається, що 29.06.2020 до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві надійшла письмова заява від громадянки [PERSON] з приводу конфлікту з її колишнім чоловіком [PERSON] . Вказану інформацію зареєстровано до єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 38129 від 29.06.2020 та за вказаним фактом проведено перевірку. Під час проведеної перевірки встановлено, що обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не встановлено. 02.08.2021 до Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві зі спецлінії «102» надійшло повідомлення від громадянки [PERSON] , з приводу того що, 02.08.2021 невідомий чоловік жбурляє каміння у вікна заявниці за адресою: [ADDRESS] . Вказану інформацію зареєстровано до єдиного обліку заяв та повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події за № 42871 від 02.08.2021. За вказаною адресою здійснювався виїзд працівниками Управління патрульної поліції у м. Києві ДПТТ НПУ. Відповідно до рапорта інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Лісовського Б. Б. від 02.08.2021, що прибувши на місце виклику підозрілих осіб не виявлено. Зі слів заявниці її колишній співмешканець докучає їй і хоче поспілкуватися, проте вона його бачити не хоче. Правопорушення відсутнє. У період часу з 01.01.2021 по 14.08.2023 до сектору документального забезпечення Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві звернення від громадянки [PERSON] , не надходили. Також в матеріалах справи міститься переписка з месенджерів, з погрозами в бік позивачки та дітей. З висновку фахівця за результатами психологічного дослідження та консультування № 3 від 25 вересня 2023 року вбачається, що підстава проведення дослідження: запит [PERSON] ( [INFO] ) - проведення психологічного дослідження (за результатами психологічного супроводу Клієнтки протягом трьох місяців) щодо перенапруженого психоемоційного стану після тривалих інцидентів (побиття, психологічного та економічного насилля), спричинених батьком малолітніх дітей ( [PERSON] і [PERSON] [INFO] ) із нанесенням Клієнтці тілесних ушкоджень, психологічного приниження та економічного насильства в присутності малолітніх дітей. Інциденти, які відбувались за ініціативи та участі батька, призвели до тілесних ушкоджень Клієнтки і сильних психоемоційних дистресів як самої мами (Клієнтки), так і психоемоційного насилля над дітьми, тому що під час інцидентів діти перебували вдома із мамою. Діти-двійнята були народжені передчасно. Причиною цього стали системні побої Клієнтки у період вагітності (зі слів клієнтки). Надалі інциденти могли відбуватись кілька разів на день, навіть тоді, коли Клієнтка та діти вже спільно не проживали разом із кривдником. Побиття відбувалось кілька разів на тиждень з вириванням волосся Клієнтки, побиттям головою об стіну, побиттям на підлозі ногами. Кривдник міг годинами стояти під вікнами оселі, в якій проживала клієнтка разом з дітьми, жбурляв у вікна камінням, внаслідок чого на дітей сипалось скло, оскільки ліжка стояли неподалік вікна (інциденти зафіксовані в поліцейських рапортах). Також були інциденти із прямою загрозою для життя і здоров`я як Клієнтки, так і малолітніх дітей, в момент пориву гніву батько бігав за ними із ножем. Відвідування дитячого садочка дітьми відбувалось під пильним наглядом мами та вихователів. Батько дітей систематично погрожував викрасти дітей, тому вихователі змушені були не віддавати дітей татові. Інцидент із викраденням мав місце раніше. Під час прогулянки із мамою батько під`їхав автівкою і намагався вдень викрасти дітей, силоміць саджаючи дітей в автівку. За словами Клієнтки, батько дітей ґвалтував Клієнтку на очах у дітей, яким на той час було по 4 роки. Усвідомлюючи ризики для життя та здоров`я малолітніх дітей, батько і надалі проявляв неконтрольовану агресію, здійснював психологічне, сексуальне і фізичне насильство над мамою дітей. Діти відвідували заняття із психологами, за рахунок мами, за кордоном. У дітей спостерігається регресія у вигляді ссання пальця, небажання розлучатись із улюбленою іграшкою, з якою спали в ранньому віці. Наразі клієнтка вже більше шести місяців проходить додаткове лікування в стрес центрі, має інтенсивні напади панічних атак. Усі інциденти є значущими та нанесли психологічну травматизацію високої інтенсивності мамі та дітям. У мами сформувались панічні атаки та є ознаки посттравматичного стресового розладу, а діти набули регресивної поведінки, нічних флешбеків та розладу емоційно-вольової сфери. Подібна поведінка батька є небезпечною і протиправною, спричиняє формування у дітей відчуття небезпеки, почуття недовіри до оточуючих людей, формує нездорову фрустрацію, руйнує самосприйняття та стабільну позитивну Я-концепцію (яка формується до підліткового віку, т.б. в 3- 6 років), формує високий рівень тривожності, що може призвести в майбутньому до психотичних станів та розладу психіки малолітніх дітей. За результатом діагностично-психологічного дослідження [PERSON] і [PERSON] ( [INFO] ) вказується, що діти при перших бесідах були неконтактні, охайні, емоційно стривожені, з ознаками гіперактивності та синдрому дефіциту уваги. Під час безпосереднього звернення до них відходили від відеокамери, проявляючи ознаки недовіри, сором`язливості та побоювання контакту з дорослими. Фон настрою мінливий, емоційні реакції адекватні ситуації дослідження, чутливі до реакцій оточуючих, замкнені, неохоче відповідали на запитання. При спробі вербального контакту настрій знижується, з`являлася скутість, замкненість, наростала злість. Дихання ставало важким та швидким, що свідчить про психоемоційну недовіру до оточуючих, яка є нехарактерною для дітей молодшого шкільного віку, але притаманна поведінці дітей, які перебувають в систематичному психоемоційному насиллі. Результати аналізу малюнків вказують на витіснення батька за межі сприйняття та відсутність бажання вводити фігуру батька в «простір сім`ї». Зроблено висновок: на підставі проведеної тримісячної психологічної роботи з клієнткою з причини вчинення над нею систематичного домашнього насильства (усіх форм) батьком дітей, можна зробити висновок, що всі негативні симптоми і проблеми зі здоров`ям такі, як: панічні атаки, постійний страх повторення панічних атак, страх виходу із дому, страх і панічна тривога проживання в Україні та самостійного перебування поза помешканням разом із дітьми, страх за психічне та фізичне здоров`я малолітніх дітей, утруднення адаптації малолітніх дітей до умов проживання та відвідування дошкільних закладів через часті переїзди, низька працездатність, порушення концентрації і утруднення розподілу уваги, зростанням інтенсивності реакцій настороженості, страхів й невпевненості, ознак соціальної відгородженості, формування дезадалтивної поведінки, яка ускладнює міжособистісне і соціальне функціонування у клієнтки [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] - виникли, розвинулись і сталися внаслідок домашнього насильства (усіх форм) над [PERSON] , спричиненими батьком дітей [PERSON] і [PERSON] ( [INFO] ). Інциденти, спричинені абсолютно усвідомлено, стали значущими та нанесли психологічну «велику» травматизацію високого рівня мамі та дітям. Після пережитих інцидентів у дітей з`явилися порушення психоемоційного стану (тривожність, агресивність, обривисті спогади сцен насилля); надмірна агресія для свого віку та психосоматичні прояви регресивної поведінки (у вигляді розладу сну та ссання пальців); нічні флешбеки та розлад емоційно-вольової сфери (зникли навички елементарного самообслуговування); розвинулось відчуття небезпеки, почуття недовіри до оточуючих людей; з`явилась нездорова фрустрація, руйнується самосприйняття та стабільна позитивна Я-концепція (яка формується до підліткового віку, т.б. в 3-6 років); прослідковується тривожність високого рівня, що може призвести в майбутньому до психотичних станів та розладу психіки малолітніх дітей, які прослідковувались протягом трьох (обстежуваних) місяців. Подібна поведінка батька є протиправною, небезпечною та руйнівною для психіки малолітніх дітей. Відповідно до акту обстеження житлових умов за адресою: [ADDRESS] від 26.09.2024, складеного працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, з`ясувати думку батька та взяти письмові пояснення у [PERSON] не виявилось можливим, оскільки на дзвінки у двері ніхто не відповідає, двері ніхто не відкрив. На час розгляду справи позивачка з дітьми проживають у Республіці Вірменія, м. Єреван, що підтверджується довідкою від 02.02.2024. Відповідно до довідок № 01-07/509 та № 01-07/510 вiд 29.09.2024 [PERSON] та [PERSON] навчаються у 3 класі на дистанційній формі навчання у ТОВ «Атмосферна школа». З характеристики учня 3 класу [PERSON] , [INFO] , № 01-08/24 вiд 15.10.2024, [PERSON] навчається в Атмосферній школі з вересня 2023 року. За час навчання проявив інтерес до творчих предметів. Виконання навчальних завдань іноді вимагає додаткової уваги та часу, оскільки концентрація учня не завжди стійка, тож він інколи відволікається. Загалом у [PERSON] спостерігається потенціал, його інтерес до навчального процесу потребує подальшого розвитку та підтримки. Учень володіє навчальним матеріалом на середньому рівні. [PERSON] знає літери алфавіту, читає складами та цілими словами, розуміє фактичний зміст прочитаних простих коротких текстів. Добре списує слова і речення з друкованого й рукописного тексту, пише під диктовку слова та речення припускаючись незначних помилок. Протягом навчання виявляє зацікавленість до творчих дисциплін. [PERSON] - здібний і творчий учень. Має неабиякий хист до малювання, чудово відчуває форми, пропорції об`єктів і палітру кольорів. Мати цікавиться успіхами сина, допомагає під час виконання домашніх завдань, підтримує спілкування з класним керівником, відвідує батьківські збори, надсилає письмові роботи [PERSON] . З характеристики учня 3 класу [PERSON] , [INFO] , № 01-08/23 вiд 15.10.2024, [PERSON] навчається в Атмосферній школі з вересня 2023 року. Протягом навчання [PERSON] виявляє зацікавленість до творчих дисциплін. Учневі іноді потрібно більше часу й уваги для виконання завдань, оскільки його зосередженість не завжди є постійною, інколи він відволікається. Учень володіє навчальним матеріалом на середньому рівні. [PERSON] добре опанував навички рахунку в межах 100, розуміє основні арифметичні дії. Він вміє виконувати додавання й віднімання, вирішує прості вирази та задачі. Під час виконання письмових робіт припускається лише незначних помилок, загалом справляється із завданнями старанно й уважно. [PERSON] талановитий і творчий учень. Має неабиякий хист до створення виробів із паперу. Чудово відчуває форми та пропорції об`єктів, вміло користується ножицями. Мати цікавиться успіхами сина, підтримує спілкування з класним керівником, відвідує батьківські збори, надсилає письмові роботи [PERSON]. Також стороною позивача надано похвальні грамоти на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 26.05.2023 від Єреванської базової школи № 55; довідки про проходження медичних обстежень дітьми в м. Єреван. Також позивачкою надано копію її письмових пояснень до начальника Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Свідок [PERSON] є матір`ю позивачки. Свідок стверджує, що відповідач повністю відмовився від дітей, виховання та матеріального забезпечення. Проблеми відповідач звик вирішувати кулаками, любив бити ногами. Відповідач погрожував свідку та позивачці, словесно ображав. Відповідач при дітях тягнув за волосся позивачку туалет. Свідок, зокрема, згадує, як позивачка зателефонувала їй о другій годині ночі та сказала, що відповідач ганяється за нею з ножем, а по телефону чутно крики дітей. Коли свідок приїхала в Київ з Черкас, то побачила, що у позивачки вирване волосся, синяк під оком. Позивачка не обмежувала відповідача у спілкуванні з дітьми. Свідок стверджує, що відповідач побив позивачку після чого у неї почалися перейми та діти народились на сьомому місяці вагітності з проблемами зі здоров`ям, але відповідач не знає навіть скільки коштували ліки для позивачки та дітей. Коли свідок забрала позивачку та дітей до Черкас відповідач і там не давав їм спокійно жити. Свідок стверджує, що відповідач переслідував її коли позивачка виїхала з України. Свідок стверджує, що позивачка хоче повернутися в Україну, але боїться через переслідування відповідача. Батьки відповідача не брали участь у вихованні дітей та не висловлювали бажання спілкуватися. Відповідач не спілкувався з дітьми з 2021 року, коли позивачка з дітьми виїхали з Києва. У Черкасах свідок викликала поліцію щодо дій відповідача, оскільки він вночі кидав каміння у вікно та ламав двері у квартиру. На даний час діти мешкають у Вірменії у гарних умовах, навчаються в школі, додатково займаються музикою. Відповідно до листа Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-57063 від 17.04.2025, оскільки малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю проживають за кордоном, що позбавляє можливості обстежити умови проживання як дітей, так і матері, з`ясувати думку дітей щодо вказаного питання, а також те, що до Франківської районної адміністрації не надходило жодної інформації про неналежне виконання батьком своїх батьківських обов`язків, а відтак орган опіки та піклування не може надати обґрунтований висновок щодо розв`язання спору, оскільки такий надається за місцем фактичного проживання дитини. Виходячи із змісту та положень Сімейного кодексу України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, ст. 84 ЦПК України, повідомлено про неможливість надати висновок в порядку ст. 19 СК України щодо розв`язання спору у справі № 754/8720/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, у зв`язку із не проживанням малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на території Франківського району м. Львова. Норми права та мотиви суду Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)). Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України). Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22 (провадження № 61-9249св24)). Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"). Будь-які дії, що вчиняються щодо постраждалої дитини у сфері захисту її прав, базуються на принципах, визначених Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України. Жорстоке поводження з дитиною - будь-які форми фізичного, психологічного, сексуального або економічного насильства над дитиною, зокрема домашнього насильства, насильства за ознакою статі, булінгу (цькування), мобінгу (цькування), а також будь-які незаконні угоди стосовно дитини, зокрема вербування, переміщення, переховування, передача або одержання дитини, вчинені з метою експлуатації, з використанням обману, шантажу чи уразливого стану дитини (стаття 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Жорстоким поводженням з дитиною є, зокрема, статеві зносини та розпусні дії стосовно дитини з використанням примусу, погрози, сили, довіри, авторитету, впливу на дитину, особливо вразливої для дитини ситуації, зокрема її розумової чи фізичної неспроможності, пов`язаних з віком, фізичних, психічних, інтелектуальних чи сенсорних порушень або залежного середовища, у тому числі в сім`ї (п. 3 Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 800 "Деякі питання соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю"). Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини, зокрема, від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або інших законних представників дитини. Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства (стаття 10 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У частинах четвертій, шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни. З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 2020 року неодноразово переїжджала та змінювала місця проживання. Останнє місце проживання позивачки та дітей в Україні було на території Франківського районну міста Львова. У своєму листі від 17.04.2025 Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вказує на неможливість здійснити передбачені законодавством дії для підготовки до суду обґрунтованого висновку щодо розв`язання спору. Як пояснили позивачка та її представник у суді, внаслідок повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну та переслідування відповідача позивачки та їх малолітніх дітей вона з дітьми виїхала за кордон. У зв`язку з викладеним суд ухвалює рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Жодних доказів того, що батько бере участь у житті синів, займається їх вихованням, несе відповідальність за їх фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дітей, а також виконує свій батьківський обов`язок з їх утримання матеріали справи не містять. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач жорстоко поводив себе щодо позивачки, зокрема допускав таку поведінку у присутності малолітніх синів, що зумовило порушення психоемоційного стану дітей (тривожність, агресивність, обривисті спогади сцен насилля). За час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про позитивну зміну ставлення батька до дитини. Діти судом не опитувались, однак ставлення дітей до батька відображено у результатах психологічного дослідження. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що вихованням синів займається позивачка самостійно. У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Такі висновки суду кореспондуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 569/3802/20 та від 17 травня 2023 року у справі № 607/2631/15-ц. Оцінюючи докази у даній справі кожен окремо та в їх сукупності, суд доходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його синів, оскільки відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, а також для забезпечення найкращих інтересів дітей та недопущення жорстокого поводження з ними, вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських слід задовольнити. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved