Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75196789, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 143 грн. зі строком позики - 64 дні зі сплатою процентів у розмірі 1.60% в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу в порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позикодавець на виконання вищевказаного договору виконав свої зобов`язання передавши у власність грошові кошти в розмірі 7 143 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК «Фінекспрес». Враховуючи умови договору позики №75196789 від 29 серпня 2021 року та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають 1\~051,76 грн., заборгованість відповідача складає 14\~799,10 грн., з яких: 6\~228,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8\~570,31 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ані перед позивачем/фактором - ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги на підставі договору факторингу. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №75196789 від 29 серпня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №75196789 від 29 серпня 2021 року, а відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14\~799,10 грн., з яких: 6\~228,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~570,31 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі вищевикладеного представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за договором позики №75196789 від 29 серпня 2021 року у розмірі 14\~799,10 грн., з яких: 6\~228,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~570,31 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 3\~500 грн. і судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «Приватбанк» інформації та виписки за картковим рахунком. Представник позивача подала до суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності їх представника та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач подав до суду заяву в якій просив розглянути справу з врахуванням п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та долучив до матеріалів справи, зокрема, копії військового квитка, посвідчення учасника бойових дій, довідок про його безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75196789, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 143 грн. строком на 64 дні зі сплатою процентів у розмірі 1,6% в день (базова процентна ставка/фіксована) і процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) у розмірі 2,70% в день (а. с. 18). Договір позики відповідачем підписано електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 40ruhOBbUc, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». В матеріалах справи також наявна довідка про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», якою підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №75196789 від 29 серпня 2021 року, ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а. с. 42). Згідно довідки № КД-000008129/ТНПП від 07 лютого 2025 року ТОВ «ФК «Фінекспрес» підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» щодо завершення платіжної операції: 29 серпня 2021 року на суму 7 143 грн., номер платежу f30ed3c5-2487-48ae-8d70-b7d39c744024, отримувачу [PERSON] на картку № [NUMBER] . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а.с. 44). При цьому, в матеріалах справи також наявна відповідь АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-250416/85547-БТ від 21 квітня 2025 року на виконання ухвали суду від 15 квітня 2025 року, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , а також надано виписку по рахунку за період з 29 серпня 2021 року по 01 вересня 2021 року, з якого вбачається зарахування переказу в сумі 7\~143 грн. на карту відповідача. Матеріалами справи підтверджено, що 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112, згідно умов якого клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей у розмірі портфеля заборгованості (а. с. 47-55). В матеріалах справи наявні акти прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року та прийому-передачі інформації згідно з реєстру заборгованості за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, які підписано представниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (а. с. 60, 62). Відповідно до реєстру прав вимог №4 від 21 грудня 2021 року до договору факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 14\~799,10 грн., з яких: 6\~228,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8\~570,31 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 63-65). Судом також встановлено, що 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №310323-ФМ, згідно з умов якого клієнт відступив фактору права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей у розмірі портфеля заборгованості (а. с. 68-79). В матеріалах справи наявні акти прийому-передачі реєстру заборгованостей за договором факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року та прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості за договором факторингу №310323-ФК від 31 березня 2023 року, які підписано представниками ТОВ «Фінансова компанія управління активами» і ТОВ «Фінпром Маркет» (а. с. 81, 83). Відповідно до реєстру заборгованості від 31 березня 2021 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] у сумі 14 799,10 грн., з яких: 6 228,79 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 570,31 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 85-87). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з наданим ТОВ «Фінпром маркет» розрахунком заборгованості, заборгованість [PERSON] за договором позики складає: 14\~799,10 грн., з яких: 6\~228,79 грн. - заборгованість за тілом; 8\~570,31 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а. с. 8-9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Враховуючи вищезазначене, позивачем надано суду письмову форму укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] договору позики №75196789 від 29 серпня 2021 року, у якому наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме комбінація цифр і букв, згідно з положеннями ЗУ «Про електронну комерцію», який також містить погоджені сторонами: суму кредиту, строк кредитування та проценти за користування кредитом, а також інші умови договору. При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на спростування того, що договір був укладений в електронному вигляді. Судом також встановлено, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої обов`язки за договором позики та надало відповідачу кредит у сумі 7 143 грн., а матеріалами справи підтверджено існування заборгованості відповідача за вказаним договором. Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, судом встановлено факти укладення між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] вищевказаного договору позики, невиконання відповідачем належним чином зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідачем у повному обсязі, а також те, що до ТОВ «Фінпром маркет» перейшли права вимоги за вказаним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Проте, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] був призваний на військову службу 27 квітня 2021 року на підставі наказу командира в/ч [NUMBER] №92-РС від 27 квітня 2021 року та був звільнений (демобілізований) у запас за станом здоров`я 26 липня 2024 року, що підтверджується наданою ним копією військового квитка серії [NUMBER] ; має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 2023 року; брав безпосередню участь у здійсненні заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні її здійснення, що підтверджено довідками військової частини [NUMBER] №2941 від 22 травня 2024 року, №4018 від 03 травня 2024 року. Відповідно до положень п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка була чинною на час виниклих правовідносин) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а також військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки відповідач [PERSON] на період укладення договору позики 29 серпня 2021 року і до 26 липня 2024 року був військовослужбовцем, який під час дії особливого періоду брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у кредитора не має правових підстав вимагати сплати процентів за договором позики, тому як це суперечить нормам чинного законодавства України. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Фінпром маркет» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом позики в розмірі 6\~228,79 грн., в іншій частині необхідно відмовити. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~019,56 грн. (6\~228,79 грн. х 2\~422,40 грн./14\~799,10 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги, що підтверджуються договором №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, який укладений між ТОВ «Фінпром маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2099 від 03 квітня 2018 року, виданого Радою адвокатів Полтавської області, і ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01 листопада 2024 року; витягом з акту №8-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 07 березня 2025 року за договором №01-11/24 про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року з детальним переліком проведеної роботи щодо відповідача на загальну суму 3\~500 грн.; копією платіжної інструкції №579933511.1 від 07 березня 2025 року (а. с. 88-96, 100-101). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи і фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однак, враховуючи, що адвокатом здійснено належного захисту позивача, але рішенням суду позов задоволено частково, що дає суду підстави зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до суми 1 500 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial