Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Патрікєєва І.В. звернулася до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки, в обґрунтування зазначивши наступне. 01 серпня 2011 року між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» було укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки кадастровий номер 7124385500:02:000:0310 площею 4,9780 га, яка належить [PERSON] на підставі державного акту ЧР № 15-27-877 виданого 26.04.2001. У відповідності до умов договору, орендна плата вноситься у строки з 31 серпня по 30 грудня поточного року, в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації, що становить 3762,78 грн. Також умовами договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, нараховується пеня у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. З 2011 року по серпень 2023 року, а відповідно за весь період дії договору, враховуючи 2020, 2021, 2022 роки, орендну плату орендодавець не отримувала, їй не надавалось ніяких послуг в рахунок орендної плати, а відповідно відповідач, як орендар, не виконує умов договору, чим систематично порушує права позивача. Відповідач не виконав обов`язки визначені ст. 24 Закону України «Про оренду землі», а така умова є істотною, у зв`язку з цим вважає, що земельна ділянка підлягає поверненню. Згідно норм чинного земельного законодавства, основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Вказує, що несплата орендної плати за останні три роки, тобто в межах строків позовної давності, а саме за період 2022, 2021 та 2020 рік, за умовами договору оренди становить 11288,34 грн. Інфляційні витрати в розмірі 1565,82 грн. та 3% річних в розмірі 339,60 грн., що підтверджує розрахунком вказаних сум. Просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 01.08.2011, укладений між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» на земельну ділянку площею 4,9780 га, кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, яка належить позивачу на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР 15-27-877. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро», як правонаступника Дочірнього підприємства «Агрофірма «Байс-Агро» Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» на користь [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , орендну плату в розмірі 11288,34 грн., інфляційні витрати в розмірі 1565,82 грн. та 3% річних в розмірі 339,60 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Байс-Агро» на користь [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , судовий збір в сумі 2152,00 грн. та витрати на професійну юридичну допомогу згідно наданих документів під час судового розгляду. На адресу суду представником відповідача направлено відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що позовні вимоги відповідач ТОВ «Байс-Агро» не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування зазначивши наступне. Між [PERSON] (орендодавцем) та ДП «Агрофірма «Байс-Агро» КВФ «Байс» в послідуючому перейменоване в ТОВ «Байс-Агро» (орендарем), був укладений договір оренди землі № б/н від 02.08.2011, щодо земельної ділянки кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, площею 4,9780 га строком на 49 років, який зареєстровано в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.06.2012 за № 712438554005786. З питань розірвання вказаного договору позивач [PERSON] зверталася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою і предметом розгляду такої справи була саме оренда земельної ділянки кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, площею 4,9780 га, яка належить позивачу [PERSON] та аналогічний період (2017-2022 рр.) виплати орендної плати. Позовну заяву обґрунтовано тим, що між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» було укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 4,9780 га, кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, яка належить їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР 15-27-877, виданого 26.04.2001. Свій примірник вказаного договору вона не отримувала, тому їй не відомо розмір орендної плати, строки її виплати та інші обов`язкові умови договору оренди земельної ділянки невідомі. Проте, згідно обов`язкових умов будь якого договору оренди земельної ділянки, орендна плата сплачується орендарем раз на рік після збору врожаю у період до 30 грудня поточного року. Починаючи з 2017 року по грудень 2022 року, тобто за весь період дії укладеного договору, орендну плату, як орендодавець, вона не отримувала, також не отримувала в рахунок орендної плати жодних послуг, що свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе обов`язків за укладеним договором оренди, тому за захистом своїх порушених прав вона і вимушена була звернутися до суду з позовом. За результатом розгляду вищевказаної справи № 705/359/23 було винесене рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.04.2023, яким у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Байс-Агро» товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено. 19.07.2023 Черкаський апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу на вищевказане рішення, залишивши апеляційну скаргу [PERSON] та її представника без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. У зв`язку з цим, враховуючи, що після відкриття провадження у справі стало відомо, що справа за позовом позивача [PERSON] до відповідача ТОВ «Байс-Агро» з того самого предмету позову уже розглядалася судом першої інстанції та таке рішення переглянуте судом апеляційної інстанції, просить суд провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Байс-Агро» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості закрити, у зв`язку з набранням законної сили рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 705/359/23. Крім того, вказує, що одночасно з відзивом не можуть бути подані документи, які стосуються виплати орендної плати, у зв`язку з перебуванням відповідальної особи у відпустці. Та за необхідності такі документи будуть подані на підготовчому засіданні. У подальшому, після скасування постановою Черкаського апеляційного суду від 27.02.2024 ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.11.2023, представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи в загальному позовному провадження, у задоволенні якої судом було відмовлено. Інших заяви чи клопотань від представника відповідача до суду не надходило. Від представника позивача Патрікєєвої І.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якому категорично не погоджується із позицією представника відповідача щодо ідентичності цієї справи та справі № 705/359/23, рішення у якій уже набрало законної сили, посилаючись на те, що важливо не тільки прийняте судом рішення при розгляді тих чи інших позовних вимог, а й мотивація суду при його ухваленні та аналіз доказів наявних у справі, якими позовні вимоги мотивуються. Тільки аналіз всіх сукупних даних, доказів та мотивувальна частина рішення може бути підставою для оцінки можливості звернення до суду позивача до того ж відповідача. В рішенні по справі № 705/359/23 судом зазначено наступне: «Судом встановлено, що у своїй позовній заяві [PERSON] просить розірвати договорі оренди земельної ділянки від 15.05.2017, укладений між нею та дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс Агро» товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія» з посиланням на те, що відповідач не виконав умови вказаного договору. Проте, копію вказаного договору позивач не надає та не ставить питання щодо його витребування у відповідача. Також зазначає, що їй взагалі не відомі умови договору, порядок та строки його виконання, посилаючись при цьому, на загальні принципи виконання договорів оренди земельної ділянки. Тобто, на підтвердження зазначеного позивачем не надано жодного належного доказу. При цьому, суд посилався на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів не є обов`язком суду, крім певних умов, визначених цією статтею, а також врахував позицію Європейського суду з прав людини. Представник позивача у відповіді на відзив зазначає, про те, що таким чином, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення відповідачем прав позивача, а тому у задоволенні позову і було відмовлено. За вказаних обставин, слід зробити висновок, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог, в зв`язку з недоведеністю з боку позивача порушення його прав, через не подачу до суду копії договору оренди, розірвання якого було предметом спору. Копію договору оренди позивач не мала змоги надати суду через об`єктивні причини його відсутності у неї, та обмеженої можливості процесуального характеру, в зв`язку з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження. В даному провадженні, позивачем при зверненні до суду, в якості доказу було надано копію договору оренди, який на думку позивача, підлягає розірванню по причині його невиконання з боку відповідача, а відповідно, є доведеність порушеного права позивача з боку відповідача, що дозволяє суду розглянути позовну заяву об`єктивно. Крім того, вважають, що додаткові докази з боку відповідача не можуть бути подані до матеріалів справи та не можуть бути долучені додатково, оскільки процесуальні норми чинного законодавства передбачають подачу всіх необхідних документів з боку сторони процесу при зверненні до суду з першим процесуальним документом у справі. Посилання відповідача на нібито неможливість подачі до суду документів, які стосуються виплати орендної плати по причині перебування якоїсь невідомої особи у відпустці, не можуть бути взяті судом до уваги по причині відсутності доказів, яка саме особа перебуває у відпустці, які саме документи не можуть бути подані, які документи доводять перебування у відпустці визначеної особи та підтвердження посадових обов`язків, що мають відношення до документації, що стосується ведення обліку виплати орендної плати та зберігання подібної документації. Тому, розгляд справи має відбуватися за вже наявними матеріалами у справі, без подачі додаткових доказів з боку відповідача, враховуючи, що ухвалою суду від 20.09.2023 прийнято процесуальне рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а відповідне клопотання відповідачем до суду не подано. Будь яких інших заяви чи клопотань позивач та її представник до суду не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю. Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України (220-2004-п ). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] у відповідності до державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-27-877 на підставі рішення виконавчого комітету Оксанинської сільської ради № 6 від 09.01.2001, передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,9780 га, розташовану на території Оксанинської сільської ради Уманського району, з цільовим призначенням для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 12.10.2022 за № НВ-0001081202022, [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Оксанинською сільською радою 26.04.2001 ЧР 15-27-877. Розмір земельної ділянки 4,9780 га. Крім того, зазначено, що вказана земельна ділянка передана в оренду ДП «Агрофірма «Байс-Агро» ТОВ «Агропосівна компанія», датою реєстрації такого права є 15.05.2017. Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.08.2023 за № 343592591, власником земельної ділянки кадастровий номер 7124385500:02:000:0310, площею 4,978 га, яка зареєстрована 01.06.2012, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Оксанинської сільської ради Уманського району, Черкаської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЧР № 15-27-877, виданого 26.04.2001 Оксанинською сільською радою, є [PERSON] . Право власності зареєстровано 15.05.2017, номер 20445264. Крім того, 15.05.2017 за № 20445380 державним реєстратором Уманської районної державної адміністрації Саморухою В.О., зареєстровано договір оренди земельної ділянки, б/н, виданий 01.08.2011, укладений між [PERSON] та Дочірнім підприємством «Агрофірма «Байс-Агро» Комерційно-виробничої фірми «Байс»; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 35227156 від 17.05.2017. Строк дії оренди до 31.07.2060. Орендар: Дочірнє підприємство «Агрофірма «Байс-Агро» Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Посівна Компанія», орендодавець [PERSON] . У відповідності до вищевказаного договору оренди земельної ділянки, п. 9, визначено, орендна плата вноситься орендарем в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить три тисячі сімсот шістдесят дві гривні 78 копійок, а п. 11 договору оренди земельної ділянки визначено, що орендна плата вноситься у строк з 31 серпня по 31 грудня поточного року. Згідно пунктів 35 та 36 Договору оренди дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність, викупу земельної ділянки або примусового її відчуження, ліквідації юридичної особи орендаря, шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін та на підставі рішення суду. Договір оренди земельної ділянки б/н від 01.08.2011 підписаний [PERSON] та директором Дочірнього підприємства «Агрофірма «Байс-Агро» комерційно-виробничої фірми «Байс» [PERSON] . На договорі наявна відмітка про його реєстрацію. Підставою для звернення позивача до суду стало те, що відповідачем було порушено умови спірного договору оренди щодо виплати орендної плати. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Судом встановлено, що при підписанні договору, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, що підтверджується їх підписами під договором. В тому числі сторонами було погоджено, що орендна плата вноситься орендарем з 31 серпня по 31 грудня поточного року. Інших умов внесення орендної плати договір оренди землі від 01 серпня 2011 року не містить, та в матеріалах справи відсутні відомості про зміну сторонами указаного договору його істотних умов. У відповідності до положень частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. В ході розгляду справи представником відповідача лише у відзиві було зазначено про те, що вони позбавлені можливості подати документи, які стосуються виплати орендної плати, у зв`язку з перебуванням відповідальної особи у відпустці, але жодним доказом ні один із цих фактів представником відповідача не підтверджено. Більше того, у самому відзиві представник відповідача вказує про те, що вони заперечують проти задоволення позову, у зв`язку з тим, що судом уже розглядалася справа з цими ж учасниками справи та з цим же предметом позову, але не спростовує посилання позивача про невиплату орендної плати. За приписами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до спірного Договору оренди землі від 01 серпня 2011 року, його дія припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Пунктом 39 указаного договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Оскільки умовами договору не передбачено інше, ніж у пункті 9, внесення орендної плати, в тому числі і можливість її внесення авансовим платежем, а відповідачем не надано жодного належного доказу, щодо взагалі сплати орендної плати позивачу, суд вважає, що у вказаному випадку позивачем доведено обставини неналежного виконання відповідачем умов спірного договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що взяті на себе зобов`язання за договором оренди землі відповідачем не виконано, систематична несплата ним орендної плати за користування належною позивачу земельною ділянкою на думку суду є підставою для розірвання вказаного договору, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині розірвання договору оренди землі підлягають задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати суд зазначає наступне. Нормами ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах, що передбачено ст. 22 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі»\~орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено в ході розгляду справи, між сторонами у цій справі дійсно виник спір з приводу стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою у 2020, 2021, 2022 роках, як заявлено позивачем та її представником, тобто в межах строку позовної давності, на підставі відповідного договору оренди землі, з урахуванням індексу інфляції, пені за несвоєчасну виплату орендної плати, на підставі ст. 625 ЦК України\~індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. У вказаній справі підставою для щорічного нарахування та сплати орендної плати відповідачем за користування земельною ділянкою позивача, в тому числі і сплати сторонами орендної плати наперед, у рахунок інших майбутніх періодів, є і повинні бути діючий договір оренди землі, згідно умов якого, а саме п. 9 щодо розміру орендної плати, п. 11 щодо строків сплати та п. 14 щодо порядку та розміру нарахування пені у розмірі 0,3 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Разом із цим, у пункті 10 договору оренди землі сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Сторонами в укладеному та діючому договорі не обумовили порядку перегляду один раз на рік розміру орендної плати у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, додаткових угод із цього приводу не укладали, а також не визначили порядок та умови здійснення повної чи часткової виплати орендної плати у рахунок наступних періодів використання земельної ділянки. Під принципами виконання будь-яких договірних зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. На думку суду, аналіз норм вищенаведеного договору оренди землі підтверджує те, що сторони не пов`язували автоматичну зміну розміру орендної плати (остання встановлена сторонами у договорі у фіксованому грошовому еквіваленті для її щорічної сплати орендарем орендодавцю) в залежність від збільшення індексів інфляції, відповідні зміни до договору сторонами не вносилися. Разом із цим, сторони в укладеному договорі досягли домовленостей про обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації. Як вбачається із матеріалів справи та змісту укладеного договору оренди землі між сторонами спору, відповідач у порушення пунктів 9,10,11 укладеного правочину повно та своєчасно до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року та 31 грудня 2022 року, та протягом розгляду цієї справи добросовісно не виплатив узгоджений договірний розмір орендної плати за вказані три роки у розмірі 11\~288,34 грн. і без врахування індексації, інфляційні витрати становлять 1565,82 грн. та 3% річних 339,60 грн. На думку суду, через несвоєчасну та повну невиплату орендної плати відповідачем за 2020-2022 роки, в яких використовувалася земельна ділянка, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню договірний розмір пені в якості належного договірного способу захисту порушеного права позивачки на своєчасне і повне отримання орендної плати за користування її земельною ділянкою протягом вищенаведеного періоду в межах строків дії договору оренди земельної ділянки. Наведені позивачем розрахунки орендної плати із урахуванням індексації є калькуляційно правильними у межах заявлених позовних вимог та, на думку суду, їх заявлений розмір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в якості ефективного договірного способу захисту порушеного права на своєчасне та повне отримання орендної плати за користування належною їй земельною ділянкою, оскільки доказів у підтвердження зворотного відповідач суду не надав. Також вважає, що представник позивача навів суду методологічно правильний, обґрунтований розрахунок розміру пені за несвоєчасну сплату орендної плати за землю за 2020-2022 роки, правильно обраховуючи початок першого дня прострочення, тому у цій вимозі позов у межах заявленої у позові є також обґрунтованим і відповідно підлягає задоволенню. Вищенаведені висновки суду узгоджуються із подібними за своїм змістом правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року в справі № 180/1735/16-ц, у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 426/6529/20, від 26 травня 2021 року у справі № 540/544/18, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 26 травня 2021 року у справі № 540/544/18 (провадження № 61-13979св19). Також, суд уважає, що право позивача на майно у виді орендної плати та пені також захищається та практично гарантується ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі виплати є прибутком для позивача, які випливають із нерухомої власності у виді земельної ділянки, і ця виплата передбачена добровільно укладеним між сторонами спору договором оренди земельної ділянки з додатковою угодою (п.42,45,46,57 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84). Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та доведені належними та допустимими доказами. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача понесених позивачем витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 51505809-1 від 06.09.2023. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача ставилося питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, але в підтвердження подала лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, вказавши, що витрати на правову допомогу становлять 5000,00 грн., при цьому не надавши жодного належного доказу. Матеріали справи містять лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копію ордеру на надання правничої допомоги від 29.08.2023. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Outcome: approved