Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 26 960 грн.. В позовній заяві зазначав, що 27 лютого 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "Мілоан" Волосніков О.В. подав Заявку на отримання кредиту №1937248. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ "Мілоан" направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року з ТОВ "Мілоан" (ЄДРПОУ: 40484607) та на підставі платіжного доручення, яке долучено до позовної заяви, відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн.. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 09 жовтня 2020 року згідно умов Договору відступлення прав вимоги №03/10 ТОВ "Мілоан" (ЄДРПОУ: 40484607) відступлено право вимоги за кредитним договором №1937248 від 27 лютого 2020 року на користь ТОВ "Діджи Фінанс", а відповідно ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права вимоги до відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ"Діджи Фінанс" та ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ" укладено Договір факторингу №1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року. Згідно Додатку №1 до договору факторингу сума боргу перед ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ" становить 26 960,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 8000 грн.; заборгованість за відсотками становить 18 00,00 грн.; заборгованість за комісією становить 960 грн.. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №1937248 від 27 лютого 2020 року у розмірі 26 960,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно заяви позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Розглядаючи дану справу про стягнення заборгованості, суд має встановити такі обставини: чи було укладено кредитний договір, чи належним чином сторони цього договору виконали свої зобов`язання, якщо має місце порушення зобов`язання, ким воно допущено та в чому полягає, чи наявна у відповідача заборгованість за кредитним договором, та чи має позивач право вимагати стягнути на його користь таку заборгованість. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 лютого 2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан", [PERSON] подав Заявку на отримання кредиту №1937248. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ "Мілоан" направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила запит. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач уклав Договір про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року з ТОВ "Мілоан", та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 8000 грн.. Проте, долученими до матеріалів справи доказами факт укладення ТОВ "Мілоан" та [PERSON] договору, в тому числі в електронній формі, не підтверджується. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.638 Цивільного кодексу України (ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач підписала даний договір одноразовим цифровим ідентифікатором. В той же час з долучених до справи доказів не вбачається, що цей договір підписано позичальником. Ні анкета-заява, ні договір про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року, ні додаток до договору\~графік платежів не містять інформації про підписання їх [PERSON] .. Ні позовна заява, ні вказані вище документи не містять інформації про одноразовий ідентифікатор, який було надісланий позичальнику при укладанні кредитного договору та який позичальником було використано. При цьому сам текст договору про споживчий кредит №№1937248 від 27 лютого 2020 року містить інформацію про підписання його представником ТОВ "Мілоан" Вініченком О.В.. Крім цього, за заявою відповідача судом згідно ухвали суду від 31 березня 2025 року, витребувано у АТ КБ"ПРИВАТБАНК", інформацію про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] за період з 27 лютого 2020 року по 24 січня 2022 року включно. 30 квітня 2025 року на виконання ухвали суду від 31 березня 2025 року, до суду надійшла інформація з АТ КБ"ПРИВАТБАНК", згідно якої встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку № [NUMBER] , в зв`язку з чим відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки зазначена картка в банку не обслуговується за вищевказаним клієнтом. Згідно положень ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг",електронний документ-документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно положень ч.1 ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Положеннями ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до положень ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положеннями п.12 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином з долучених до матеріалів справи доказів не вбачається, що договір про споживчий кредит №1937248 від 27 лютого 2020 року, підписаний саме відповідачем [PERSON] .. Відповідно, позивачем не доведено факт укладення зазначеного вище договору між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] .. Перерахування ТОВ "Мілоан" коштів на рахунок [PERSON] , згідно платіжного доручення №15842670 від 27 лютого 2020 року, спростовується інформацією АТ КБ"ПРИВАТБАНК" , згідно якої встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку не емітовано картку № [NUMBER] . Згідно положень ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тому за відсутності доказів підписання кредитного договору обома сторонами суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] .. Також судом встановлено, що 09 жовтня 2020 року ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір відступлення прав вимоги №03/10, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "Діджи Фінанс". Згідно витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги №03/10 від 09 жовтня 2020 року ТОВ "Діджи Фінанс" набуло права вимоги до [PERSON] згідно договору №1937248 від 27 лютого 2020 року. 24 січня 2022 року ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ" укладено договір факторингу №1/15, відповідно до якого ТОВ "Діджи Фінанс" відступив права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ". Згідно витягу з додатку до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року ТОВ ФК "ПІНГ-ПОНГ" набуло права вимоги до [PERSON] згідно договору №1937248 від 27 лютого 2020 року. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно положень ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Як передбачено ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] , тому відповідно не доведено факту набуття ним права вимоги до останнього за таким договором. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК "Пінг-Понг" задоволенню не підлягають. Згідно положень ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем витрати покладаються на нього та не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed