Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

23 квітня 2025 року представник позивача, адвокат Коваль С.М. звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», де третіми особами\~є приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Євген Михайлович\~та приватний\~виконавець виконавчого\~округу Кіровоградської\~області Шмалько\~Олександр Олександрович про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича № 25176 від 29 квітня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 25 626 грн. та стягнути з відповідача на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця Шмалько О.О. перебуває виконавче провадження № 66293148 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Остапенко Є.М. № 25176 від 29 квітня 2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість в розмірі 25 626 грн. Приватний нотаріус Остапенко Є.М. мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником перед ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія Джобер» на підставі договору факторингу № 1-31/08Д відступлено право вимоги за кредитним договором № 326983 від 08 травня 2019 року. Сума заборгованості за період з 30 серпня 2020 року по 28 квітня 2021 року становить 25\~626 грн. Позивач вказує, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. вчиняючи виконавчий напис № 25176 від 29 квітня 2021 року порушив норми чинного законодавства, оскільки заборгованість яка вказана у виконавчому написі не є безспірною, відсутні докази, що підтверджують безспірність вимоги. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. На час вчинення оскаржуваного виконавчого напису в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних документів та відомостей, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для їх вчинення. Окрім того, укладений позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, позивач заперечує факт наявності будь якої кредитної заборгованості по кредиту, тому наявні підстави для визначення відповідного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа. Ухвалою від 25 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву, проте 13 травня 2025 року подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Ухвалою 25\~квітня 2025\~року задоволено\~заяву представника\~позивача про\~забезпечення позову,зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66293148 на підставі виконавчого напису № 25176, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем від 29 квітня 2021 року щодо стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 25\~626 грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії виконавчого напису № 25176 від 29 квітня 2021року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., з [PERSON] запропоновано стягнути невиплачені грошові кошти на користь ТОВ «Українські фінансові операції», якому ТОВ «Фінансова компанія Джобер» відступлено право вимоги за кредитним договором № 326983 від 08 травня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Джобер» та [PERSON] . Вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено за період з 30 серпня 2020 року по 27 квітня 2021 року на загальну суму 25\~626 грн.(а.с.10) На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько О.О. перебуває виконавче провадження № 66293148 з примусового виконання виконавчого напису № 25176 виданого 29 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості у розмірі 25 626 грн.(а.с.8,9). Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3.1 вказаної глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: - оригінал кредитного\~договору;\~ -засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса №25176\~від 29\~квітня 2021\~року таким,\~що не\~підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. В ч.ч.2, 3 ст.\~137\~ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачем невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Представником позивача до суду надана копія договору про надання правничої допомоги № 1/12/04/25 укладений між адвокатом Коваль С.М. та [PERSON] , акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правничої допомоги № 1/12/04/25 який містить розмір гонорару адвоката та умови його виплати, квитанцію від 14 квітня 2025 року на суму сплаченого гонорару у розмірі 5\~000 грн. (а.с.17-20) 13 травня 2025 року представник відповідача Кобзаренко Д.А. подала до суду заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги в якій вказує, що зазначена вартість робіт за надання правничої допомоги у малозначній та типовій справі є явно завищеними для професіонала в галузі права з вищою юридичною освітою, яким є адвокат відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». На підставі викладеного представник відповідача вважає, що оплата послуг адвоката в такій категорії справ не може бути більшою 2\~000 грн. Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, яка не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави, має бути стягнутий судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: partial