Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

До Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області звернувся позивач [PERSON] до Веселокутського психоневрологічного інтернату, Державної казначейської служби з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 11.06.2019 року він перебував у Веселокутському психоневрологічному інтернаті на повному державному забезпеченні та має отримувати частину від належної йому нарахованої пенсії, частини якої направляється ПФУ в Кіровоградській області до Веселокутського психоневрологічного інтернату згідно з Договором 19478431312 від 27.06.2019 року. Разом з тим, йому недоплачували пенсію та розмір такої недоплати склав 6073 грн 81 копійку, також прохав стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 1000 гривень, витрати на лікування в сумі 540 гривень, витрати на виготовлення пенсійного посвідчення в сумі 348 гривень, витрати на проїзд в сумі 540 гривень. 7961 грн 81 копійку, яку позивач прохає стягнути з відповідача. Такі вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2023 року мешканець Веселокутського психоневрологічного інтернату [PERSON] також перебував в приміщенні цього закладу, зайшов до його палати та почав виштовхувати його у спину на вулицю, повідомивши його, що директор закладу [PERSON] наказав доставити його до автомобіля у двір. Його палата перебуває на 3 поверсі, від сильних поштовхів у спину він впав на сходах другого поверху. Від падіння отримав тілесні ушкодження, у нього почала набухати ступня лівої ноги. Він звернувся з скаргами до директора, але ніхто медичної допомоги не надав, директор вів себе зухвало та сміявся разом з іншими працівниками. Первинний медичний огляд за даним фактом було проведено у приймальному відділенні КНП «Обласна клінична психіатрична лікарня КОР», фактично у наданні медичної допомоги відмовили, незважаючи на наявність тілесних ушкоджень. Витрати на лікування склали 540 гривень. Для отримання консультацій був змушений укласти угоду з адвокатом Гостіщевою В.В., витратив 1000 гривень. Підставою укладення угоди з адвокатом стало вилучення пенсійного посвідчення директором закладу без пояснення причин, тому був змушений замовити дублікат пенсійного посвідчення, на виготовлення якого витратив 348 гривень. Всі зазначені вище витрати є вимушеними, тому прохає їх стягнути з відповідача. Також прохає стягнути 50000 гривень завданої моральної шкоди. Представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених в позові, прохав позов задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби надав відзив на позовну заяву (а.с. 35-36 т.1), вказавши на безпідставність позовних вимог до Державної казначейської служби, оскільки директор Інтернату не є посадовою чи службовою особою органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Прохав у позові відмовити. В судові засідання не з`являвся, надавши відповідну заяву. Представники відповідача Веселокутського психоневрологічного інтернату проти позову заперечили, вказуючи на його необґрунтованість, прохали у позові відмовити, посилаючись на правильність розрахунку пенсії, належної позивачу до виплати щомісячно. Також зазначили про відсутність доказів про отримання тілесних ушкоджень у Веселокутському психоневрологічному інтернаті, відтак відсутності підстав стягнення шкоди. (а.с. 35-36) Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь та гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1\~ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] ємає 2 групу інвалідності загального захворювання безтерміново, перебував у Веселокутському психоневрологічному інтернаті до 30.01.2023 року на постійне місце проживання до Новомиргородського психоневрологічного інтернату. (а.с. 7, 52, 53, 54) Відповідно інформаційної відповіді на звернення [PERSON] від 15.09.2023 року начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації, перевіркою встановлено, що невиплачена частина пенсії накопичувалася, накопичена у результаті цього сума коштів була виплачена 05.07.2023 року у повному обсязі за зверненням підопічного у сумі 3951 грн, про що свідчить платіжна інструкція про видачу готівки від 03 липня 2023 року та відомість про видачу пенсії (25%) від 05.07.2023 року. (а.с.8-11 т.1) З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей\~15\~і\~16 ЦК України\~кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167\~ЦК України\~необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Вищевказані складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, моральна шкода повинна доводитись певними доказами та фактами, з огляду ж на матеріали справи та позовну заяву жодних доказів спричинення моральної шкоди немає. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів вину відповідача в завданні йому моральної шкоди. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Досліджуючи наявність завданої шкоди, суд приходить до висновку про її відсутність, оскільки як на підставу для стягнення шкоди посилається на те, що йому була заподіяні умисні тілесні ушкодження у Веселокутському психоневрологічному закладі, однак доказів на підтвердження цих обставин не надано. Долучені представником фотознімки позивача (а.с.59-60 т.1 ) з тілесними ушкодженнями не мають дати та часу їх створення та не можуть свідчити про умисний характер заподіяння тілесних ушкоджень. При цьому судом було вжито всіх достатніх заходів щодо виконання клопотання представника позивача щодо виклику та допиту свідків під час судового розгляду, однак допитати свідків не вдалося з підстав, які від суду не залежали свідки не перебували за місцем проживанням, зазначеним представником позивача. Також представником позивача, позивачем не доведено заподіяння винною поведінкою співробітників Веселокутського психоневрологічного інтернату майнової шкоди позивачу [PERSON] , яка полягала у необхідності виготовлення пенсійного посвідчення, відшкодування витрат на правову допомогу, необхідності лікування, яке було наслідком отримання тілесних ушкоджень позивачем. Крім того, позивач, представник позивача не довели наявності заборгованості пенсії, яка була належною до виплати позивачу - 25 %. та не була сплачена позивачу. Натомість, відповідно до листа ГУ ПФУ в Кіровоградській області долучено розрахунок розміру фактично виплаченої пенсії [PERSON] за період з 01.07.2022 року по 30.07.2023 року, зі змісту якого вбачається, що розмір фактично виплаченої пенсії позивачу становив 25% від розміру призначеної пенсії. (а.с.166-167 т.1) Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.\~43,\~49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із\~ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Враховуючи викладене, оскільки доводи позовної заяви не підтверджені достатніми, належними доказами, які в силу приписів\~ст.81 ЦПК України, повинна була надати сторона позивача, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ухвали суду, судові витрати віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed