Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

28.10.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якій позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Матір`ю [PERSON] є [PERSON] . В шлюбі сторони не перебували. Практично з часу народження дочки позивач займався вихованням та утриманням дитини, оскільки відповідачка не проявляла до неї необхідних уваги та турботи. Як вказує позивач у позовній заяві, до народження спільної з позивачем дитини відповідачка вже мала трьох неповнолітніх дітей. Після початку військової агресії рф проти України приблизно в березні-квітні 2022 року сторони разом з дітьми, в тому числі, дітьми відповідачки, виїхали до міста Львів, в жовтні 2022 року переїхали до Житомирської області, де мешкали в приватному будинку протягом близько 1,5 місяців. 18.11.2022 позивач повернувся до Харкова, приблизно через тиждень після цього до позивача повернулася і відповідачка. Після повернення до міста Харкова сторони деякий час проживали разом у квартирі [ADDRESS] , яка є місцем реєстрації місця проживання матері позивача та фактичним місцем проживання останнього. [INFO] народилася [PERSON] , яка проживала з обома батьками близько 8 місяців, після чого відповідачка залишила позивача одного з дитиною, виїхала з їх спільного місця проживання, обґрунтовуючи це своєю втомою турбуватися та опікуватися дитиною. Також позивач зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.05.2024 у справі № 642/1039/24 відповідачку позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач разом з дочкою проживають за адресою: [ADDRESS] , матір позивача приходить до нього допомагати з дитиною. Позивач вказує у позовній заяві, що після того, як відповідачка виїхала зі спільного з позивачем місця проживання, вона не опікувалася дитиною, практично не спілкувалася з нею, не надавала матеріальної допомоги дитині. З часу народження дочки позивач опікується дитиною та займається її вихованням та утриманням. Вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] повністю відповідає інтересам дитини та буде сприяти забезпеченню стабільних умов її життя. Окрім того позивач просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 01.11.2024 провадження у справі відкрито, за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [INFO] , зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] 14.02.2025 від Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких представник третьої особи вказав, що підтримує позовні вимоги. Разом із поясненнями до суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 13.02.2025 № 116 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] . Ухвалою суду від 17.04.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просив її задовольнити. Пояснив суду, що сторони разом із малолітньою [PERSON] до виповнення останній 8 місяців проживали разом. Після цього відповідачка покинула їх спільне місце проживання та більше не з`являлася. У період відсутності [PERSON] декілька разів дзвонила позивачу, цікавилася справами позивача та їх дочки. Останній такий дзвінок був близько двох місяців тому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце проведення повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, у своїх поясненнях від 14.02.2025 вказав, що просить суд розглядати справу без його участі. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористався. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача. Зазначила, що з літа минулого року відповідачка не проживає разом з позивачем та їхньою спільною дитиною, не цікавиться життям дитини. Вказала, що не бачила, щоб відповідачка приходила до позивача та дочки, не знає, чи допомагає відповідачка фінансово [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала суду показання, відповідно до яких вона є сусідкою позивача. Вказала, що відповідачку не бачила за місцем проживання позивача та їх дочки з літа минулого року. Зазначила, що вихованням дитини займається позивач. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Вказала, що проживає окремо від сина та його дочки. Зазначила, що відповідачка рік тому поїхала зі спільного із позивачем та їх дитиною місця проживання, позивачу та дочці відповідачка не допомагає, вихованням та утриманням дитини займається позивач самостійно. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14.09.2023 Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [INFO] народилася [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , мати дитини - [PERSON] . На час розгляду справи, як і на момент народження [PERSON] , сторони у шлюбі не перебували. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 21.08.2019 Комітетом у справах дітей, молоді та спорту по Холодногірському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, [PERSON] є матір`ю чотирьох дітей, а саме: [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2015 р.н., [PERSON] 2023 р.н. Як вбачається з копії рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року у справі № 642/1039/24 [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією заяви [PERSON] від 16.07.2024, зареєстрованої в реєстрі за № 936 та посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карабельниковою Т.В., [PERSON] надає свою згоду на позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії листа начальника відділу соціальної роботи по Холодногірському району міста Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра» від 03.09.2024 № 311 «Інформація щодо родини [PERSON] » за інформацією, отриманою від Служби у справах дітей по Холодногірському району, встановлено контакт з [PERSON] , 03.09.2024 здійснено оцінювання потреб сім`ї у наданні соціальних послуг зі складанням відповідного акту. За результатами відвідування родини за місцем проживання з`ясовано, що за адресою: [ADDRESS] , проживає сім`я з двох осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] , батько дитини, має неофіційну зайнятість, на даний час не працює, здійснює догляд за дитиною; [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] та [PERSON] (реєстрація місця проживання дитини відсутня). [PERSON] з дитиною займають дві кімнати в орендованій трикімнатній ізольованій квартирі з усіма зручностями, розташованій на другому поверсі двоповерхового будинку. Стан житла задовільний. [PERSON] забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання. Дитина отримує харчування відповідно віку, в наявності візок, дитячі меблі, одяг, засоби гігієни, місце для сну, ванночка, іграшки та інше. Укладена декларація з сімейним лікарем МДКЛ № 19 [PERSON] , дитина має медичну картку, проходить профілактичний огляд. Станом здоров`я [PERSON] опікується виключно батько, за його словами, в липні-серпні 2024 року він разом з дитиною перебував на стаціонарному лікування в інфекційному відділі дитячої лікарні. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , на даний час з родиною не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, забезпечення її базових потреб, та 16.07.2024 надала нотаріально засвідчену згоду щодо позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Місце фактичного перебування [PERSON] не встановлено, на зв`язок з фахівцями відділу вона не виходить, смс-повідомлення ігнорує. При здійсненні відвідування з`ясовано, що за місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) [PERSON] не проживає. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.03.1999, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської рали, [PERSON] та члени її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] - мають на праві спільної сумісної власності 43/100 частини приміщення квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 03.07.2015, [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] , про що 03.07.2015 складено відповідний актовий запис № 21. Відповідно до копії листа директора комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради від 26.08.2024 № 720/0523-24 за інформацією лікаря-педіатра малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців КНП «МДКЛ № 19» ХМР. Дитина мешкає разом з батьком [PERSON] , 19.12.2023 укладено декларацію про медичне обслуговування дівчинки з лікарем-педіатром [PERSON] . З липня 2024 року на огляд до лікаря дитину приводить батько [PERSON] . Рекомендації лікарів щодо обстеження та лікування дитини виконує в повному обсязі. З 17.07.2024 по 29.07.2024 дитина перебувала на стаціонарному лікуванні. У лікарні догляд за дитиною здійснював батько. Згідно з копією листа медичного директора стаціонарної допомоги дитячому населенню комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна дитяча інфекційна клінічна лікарня» від 28.08.2024 № 1260 [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні № 1 КНП ХОР «ОДІКЛ» з 17.07.2024 по 31.07.2024. Дитину доставлено до лікарні МШД на четверту добу у супроводі матері та батька. Під час лікування дитина перебувала разом з її батьком - [PERSON] . Мати дитини за інформацією щодо стану дитини до лікарів відділення за час її перебування не зверталась. Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.02.2025 № 116 Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради вважає доцільним прийняття рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того у висновку зазначено таке: Малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де батьком створені умови для проживання доньки. Для дитини є ліжко, одяг, взуття, харчування згідно віку та сезону, іграшки. Відповідно до пояснень [PERSON] , вона є бабусею [PERSON] . Може повідомити, що дитина виховується батьком з червня 2024. Мати залишила дитину та не виконує батьківські обов?язки. [PERSON] весь час та з народження дитини підтримує сім?ю матеріально та піклується про онуку. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі Комісія) на підставі наявних документів. У іншій частині зміст вказаного висновку зводиться до опису раніше досліджених судом письмових доказів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд критично ставиться до обґрунтування як позивачем, так і Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] посиланням на той факт, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 травня 2024 року у справі № 642/1039/24 відповідачку позбавлено батьківських прав щодо її трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2010 р.н., [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2015 р.н. Вказаний факт не підтверджує та не спростовує належного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно [PERSON] та не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо останньої, а лише може слугувати обставиною, що характеризує особу [PERSON] . Стосовно заяви [PERSON] від 16.07.2024, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карабельниковою Т.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 936, про надання згоди на позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дочки [PERSON] , суд зазначає, що така заява не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Подібна заява не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки батьківські права є невідчужуваними, а відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22. Крім того суд підкреслює, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, натомість частиною першою статті 15 СК України визначена «невідчужуваність» сімейних обов`язків, що свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Як вже встановлено судом, Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради вважає доцільним прийняття рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Однак, суд не може погодитися з таким висновком з огляду на те, що вказаний висновок був складений на підставі наданих позивачем документів, без з`ясування позиції відповідачки. При цьому, як вбачається із зазначеного висновку, Департаментом служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради взагалі не було вчинено дій на встановлення контакту з відповідачкою. На переконання суду в сучасних реаліях України, в умовах, коли країна перебуває у воєнному стані, а життя і здоров`я її мешканців перманентно наражається на ризик, у зв`язку з чим люди часто перебувають в стресовому стані, змушені мігрувати по країні та за її межі, таке поверхневе ставлення до складання висновку про доцільність позбавлення матері батьківських прав стосовно 1,5-річної дитини є неприйнятним. Крім того у цьому висновку не зазначено, в чому саме полягатиме захист і яких саме прав та інтересів малолітньої [PERSON] у випадку позбавлення її матері батьківських прав стосовно неї. Водночас як зазначив сам позивач у судовому засіданні, вони з матір`ю дитини, [INFO] , мешкали однією родиною до літа 2024 року, вона після цього епізодично виходить з ним на контакт та цікавиться їх з донькою життям, останній раз це відбулось близько двох місяців тому. Крім того, як встановлено з показань свідків, відповідачка з відповідачем та їх спільною дитиною [PERSON] , [INFO] , мешкала до літа 2024 року, та як вбачається з самого висновку Департаменту, дитину до лікарні приводить батько з липня 2024 року, 17.07.2024 дитина була доставлена до лікарні в супроводі і матері, і батька. Отже висновок Департаменту служб у справах дітей ХМР про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, складений 13.02.2025, суд вважає невмотивованим та передчасним. При цьому строк 6 місяців (з дня після залишення відповідачкою спільного з позивачем та їх дитиною місця мешкання до дня складення Департаментом висновку) на переконання суду є очевидно недостатнім строком для того, щоб зробити обґрунтований висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, тим більше без з`ясування органом опіки і піклування причин, умов, підстав та мотивів таких дій/бездіяльності відповідачки, ураховуючи, що позбавлення батьківських є крайньою мірою відповідальності батьків. З огляду на викладене, суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування, у зв`язку з тим, що він є недостатньо обґрунтованим, зроблений без наведення достатніх доказів про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків; також вказаний висновок суперечить інтересам дитини, оскільки на переконання суду не втрачена можливість налагодження взаємовідносин між матір`ю та донькою, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Отже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Окремо суд звертає увагу на тій обставині, що позивачем подано цей позов про позбавлення батьківських прав відповідачки лише через 3 місяці її відсутності за місцем їх спільного з позивачем та їх дитиною місця мешкання, що на переконання суду є передчасним та явно недостатнім строком для вжиття таких радикальних і крайніх заходів як позбавлення батьківських прав. На думку суду у разі позбавлення відповідачки батьківських прав, це порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої [PERSON] , оскільки дитина в такому випадку залишиться без матері. Відсутність належної взаємодії матері з дитиною на цьому етапі життя не виключає можливості налагодження між ними відносин у подальшому. Окрім того позивачем не зазначено та не доведено, в чому саме полягатиме захист інтересів дитини у випадку позбавлення її матері батьківських прав стосовно неї. Відомостей про обставини, які б суттєво перешкоджали позивачці належно виконувати свої батьківські обов`язки (алкоголізм, наркоманія тощо) позивачем не надано та матеріали справи не містять. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява№ 2091/13). У справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. При цьому суд наголошує, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Докази, подані позивачем, не свідчать про необхідність застосування такого виключного заходу як позбавлення батьківських прав саме в інтересах дитини. Посилання позивача на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки не можуть бути самостійною підставою для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та дитиною, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку його батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення одного з батьків батьківських прав щодо його дитини (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20). Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист його інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено. З урахуванням викладеного, а також того, що позбавлення батьківських прав є крайнім, виключним заходом, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовної заяви та позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , проте вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків щодо [PERSON] . Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Як вже було встановлено судом, наразі малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на утриманні батька [PERSON] . Мати дитини - відповідачка [PERSON] проживає окремо від дитини, участі в її утриманні не приймає, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] , наданими останніми у судовому засіданні. Доказів того, що [PERSON] належним чином виконує свій обов`язок з утримання її малолітньої дитини [PERSON] , відповідачкою суду не надано та матеріали справи не місять. З огляду на вказане суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині позовної вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , судовий збір, сплачений позивачем за пред`явлення вказаної позовної вимоги покладається на позивача. Судовий збір у розмірі 1211,20 грн за подання позовної заяви в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial