Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди, в якому вказує, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року його позов до військової частини [NUMBER] про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії військової частини щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 травня 2024 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року залишено без змін та на виконання вищевказаного рішення йому судом було видано виконавчий лист, з яким він звернувся до органу примусового виконання рішень. Постановою державного виконавця від 31.10.2024 року відкрито виконавче провадження ВП № 76430079 з виконання вищезазначеного рішення суду, що набрало законної сили. Постанова про відкриття виконавчого провадження надійшла на його поштову адресу 16.11.2024 року. Станом на день звернення до суду, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано як в частині виплати відповідних коштів, так і в частині їх нарахування. Позивач стверджує, що\~протиправною діяльністю відповідача, яка виразилась у тривалому невиконанні судового рішення, яким встановлена протиправність дій останнього, встановлено бездіяльність відповідача щодо виконання вказаного судового рішення, а тому вважає, що наявні всі складові цивільно-правової відповідальності та просить стягнути з відповідача Військової частини [NUMBER] на його користь моральну шкоду в сумі 30000,00 гривень. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 10.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 23 грудня 2024 року від представника відповідача Військової частини [NUMBER] Федуліна О. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, так як будь-якої вини чи протиправних дій з боку Військової частини [NUMBER] стосовно позивача допущено не було, оскільки питання фінансування потреб фінансового забезпечення військової частини [NUMBER] здійснюється вищестоящими органами військового управління, а тому питання грошового забезпечення військовослужбовців вирішується не у Військовій частині [NUMBER] , що закріплено в п. 1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260. Відповідно до п. 1.14 Інструкції, роз`яснення з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України. На підтвердження відсутності фінансування для своєчасного виконання судового рішення до відзиву на позовну заяву додав копію Листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 04.11.2024 року № 220/13/9088 щодо фінансування видатків для виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», відповідно до якого Департамент повідомляє про те, що у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень, оскільки виділені асигнування на 2024 рік вичерпано. 12.02.2025 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області від позивача [PERSON] надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи копії постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Артеменко А.П. про відкриття виконавчого провадження № 76823015 від 20.01.2025 року про примусове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду № 520/25393/24, яким зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення, виходячи з її розміру 3907,86 грн. за період з 01.03.2018 по 07.07.2019 в загальній сумі 63408,18 грн. відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06.05.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача\~Військової частини\~ [NUMBER] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до копії постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данілевського О.М. від 31.10.2024 року № 76430079, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року зобов`язано військову частину [NUMBER] нарахувати та виплатити [PERSON] індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Рішення набрало законної сили 01.05.2024 року (а.с. 8). Відповідно до п. 2. резолютивної частини вищевказаної постанови, боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 8). На даний час рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 01.05.2024 року, у справі № 520/21550/23, не виконано. У відповідності до\~ст. 19 Конституції України,\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. У\~статті 56 Конституції України\~закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду (п. 9 ч. 2\~ст. 129 Конституції України).\~ Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129-1 Конституції України).\~ Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. Право на справедливий суд, гарантоване особам у\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40). У п. 54 суд звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v .Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009). У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу. Для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. (див. п 35,38,82 рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України», «Бурдов проти Росії» (№2)). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, п. 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»). Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio!». Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу. Як встановлено ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 1174 ЦК України,\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.\~ Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Таким чином, основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди, є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4). Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У пункті 9 Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 56 Конституції\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб (п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4). Частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.12.2020 в справі № 752/17832/14-ц, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Виходячи з положень статей\~16\~і\~23 Цивільного кодексу України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року, справа № 216/3521/16-ц). При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами поміркованості, розумності та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Станков проти Болгарії» вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статті 41 Конвенції. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд, оцінивши наявні в справі докази та доводи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивач з боку відповідача зазнав порушення своїх прав, оскільки змушений був звертатися за їх захистом до суду, що вимагало від позивача додаткових зусиль в організації свого повсякденного життя та змін у побуті, який на даний час є військовослужбовцем, у зв`язку з чим поніс моральні страждання. Протиправна бездіяльність відповідача встановлена рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 520/21550/23, яке набрало законної сили 01.05.2024 року. На виконання вищевказаного рішення 31.10.2024 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Данілевським О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76430079, але на даний час рішення суду так і залишається не виконаним, а тому суд приходить до висновку про завдання позивачу діями відповідача втрат немайнового характеру у виді моральних страждань внаслідок невизначеності, негативних емоцій, переживань, порушення звичайного способу життя й необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації невиконанням рішення суду, виконання якого гарантовано державою, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Разом з тим, враховуючи тривалість невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 520/21550/23, яке набрало законної сили 01.05.2024 року, виконавче провадження з виконання якого відкрито 31.10.2024 року (12 місяців з дня набрання рішенням законної сили та 7 місяців з дня відкриття виконавчого провадження),

Outcome: partial