Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] та [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті батьків залишилося спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ). Позивачка спадщину прийняла, проте на будинок відсутні правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд встановити факт належності вказаного житлового будинку та визнати за позивачкою право власності на вказаний будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 12.04.2024, видане Кілійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 117 від 01.12.1977), який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 10.04.1998, видане Вилківською міською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 54 від 10.04.1998), яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] ). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.11.1971 виконавчим комітетом Вилківської міської ради народних депутатів Кілійського району Одеської області, позивачка [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 116 від 15.11.1971. На момент смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] , були зареєстрована його дружина [PERSON] . На момент смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] , була зареєстрована її донька [PERSON] . Отже, після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , а після смерті останньої дочка позивачка [PERSON] . 24.03.1960 між [PERSON] , [PERSON] та виконкомом Вилківської міської ради депутатів трудящих було укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої приватної власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно. Рішенням виконкому Вилківської міської ради депутатів трудящих Одеської області № 67 від 10.03.1960 було відведено земельну ділянку під будівництво житлового будинку громадянам [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ) площею 600 кв. м. Подружжя [PERSON] за адресою [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з літ. А1 житловий будинок (загальна площа 80,3 кв.м, житлова площа 52,4 кв. м), літ Б1 літня кухня, літ. В навіс, літ Г сарай, літ. Д - вбиральня, № 1-3, І надвірні споруди. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (колишня [ADDRESS] ), відповідно до технічного паспорту, виготовленого 17.02.2025 КП Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації», згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, складається з: літ. А1 - житловий будинок, загальною площею 80,3 кв. м та житловою площею 52,4 кв. м, літ Б1 літня кухня, літ. В навіс, літ Г сарай, літ. Д - вбиральня, № 1-3, І надвірні споруди. Оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачка не може через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до інформаційних довідок зі спадкового реєстру спадкові справи після смерті батьків позивачки не заводилися. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з\~частиною третьою\~статті 3\~зазначеного Закону\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роком побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1961 рік. У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, яка спадщину прийняла. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спірну квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved