Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернулася із позовом до Кредитної спілки «КС Володар» визнання додаткового договору недійсним, в якому просила суд: визнати недійсним додатковий договір № 1 від 27.05.2013 до кредитного договору № ДЗ - 788.3 від 27.05.2013, укладеного між [PERSON] та Кредитною спілкою «КС Володар». Позовні вимоги мотивувала тим, що 27.05.2013 між нею та Кредитною спілкою «КС Володар» укладено кредитний договір № ДЗ - 788.3 (далі - кредитний договір). За змістом п.п. 1.1.-1.3. кредитного договору відповідач зобов`язався надати позивачу грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 100 000 гривень на строк до 27.05.2018 включно за ставкою за використання кредиту у розмірі 31% річних. Грошовий вираз відсотків за користування кредитом зазначено в розмірі 98 134 грн. Зазначала, що 27.05.2013, разом з кредитним договором між нею та відповідачем укладено ще додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДЗ - 788.3 від 27.05.2013, відповідно до якого кредитний договір був доповнений низкою додаткових пунктів, значне збільшення відповідальності перед відповідачем у грошовому виразі. Зокрема, п. 1 додаткового договору № 1 визначено викласти п. 1.1. кредитного договору № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 у новій редакції: «за даним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених цим договором (далі - «кредит»), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити відсотки його використання із розрахунку 31 % річних з урахуванням застосування взаємно погодженого сторонами механізму зміни відсоткової ставки, визначеного згідно положень Розділу 5 цього договору.» Згідно із п. 2 додаткового договору № 1 кредитний договір № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 доповнений п. 2.7. та викладений в наступній редакції: «2.7. у випадку інфляції національної валюти, змін на фінансовому ринку України внаслідок чого кошти, надані кредитодавцем в кредит позичальнику, можуть знецінитись з будь-яких причин, в тому числі внаслідок прийняття органами державної влади України рішень, які прямо або опосередковано впливають на стан фінансового ринку України, сторони можуть взаємно узгодити іншу ставку нарахування відсотків в порядку, визначеному цим пунктом. Сторони дійшли взаємної згоди, що за рішенням Правління Кредитної спілки позичальнику може бути запропонована інша ставка нарахування відсотків за користування кредитом, наданим за даним договором; пропозиція про це надається позичальнику за 7 календарних днів, що передують даті, з якої вступає в силу нова відсоткова ставка. Разом з повідомленням позичальнику надсилається два примірники підписаного кредитодавцем додаткового договору до договору. У випадку відсутності у позичальника заперечень щодо зміни відсоткової ставки за наданим кредитом останній протягом 5-ти календарних днів наступних за днем отримання повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, повинен підписати додатковий договір до договору і один примірник переслати на поштову адресу кредитодавця. У випадку незгоди з новою запропонованою кредитодавцем відсотковою ставкою за наданим кредитом позичальник зобов`язаний письмово повідомити про це кредитодавця шляхом направлення на поштову адресу останнього відповідного листа протягом 5 календарних днів наступних за днем отримання від кредитодавця повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, при цьому сторони дійшли взаємної згоди, що ставка нарахування відсотків не змінюється, а строк повернення кредиту та нарахованих за використання кредиту відсотків вважатиметься таким, що настав через 30 календарних днів від вказаної у повідомленні дати і кредит разом з відсотками та штрафними санкціями (у разі наявності) в цей строк підлягають сплаті позичальником кредитодавцю. У подальшому сторони можуть укласти додатковий договір до договору, після підписання якого даний договір вважається за взаємною згодою розірваним. Ненадходження від позичальника (на поштову адресу) кредитодавця письмової відповіді про незгоду з новою запропонованою відсотковою ставкою за даним кредитом розцінюється сторонами як згода позичальника на обчислення відсотків за даним договором кредитом за новою ставкою». Відповідно до п. 7 додаткового договору № 1 кредитний договір доповнено п. 5.2., який викладено в наступній редакції: «5.2. у випадку порушення позичальником вимог п.2.7. даного договору, строк повернення кредиту вважається продовженим автоматично на три календарних місяці, що слідує за кінцевою датою повернення кредиту, передбаченою п.2.7. даного договору. При цьому з наступного після порушення дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком зі сплатою відсотків у розмірі 155% річних від суми залишку кредиту на кожен день користування кредитом. Нарахування відсотків за використання кредиту у новому розмірі здійснюється з наступного дня після закінчення строку повернення кредиту» Пунктом 8 додаткового договору № 1 від 27.05.2013 доповнено п. 5.3. кредитного договору, який викладено в наступній редакції: «5.3. За будь-яких умов, у випадку порушення позичальником вимог п.2.5. даного договору з наступного дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 155% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом». Посилалася, що до січня 2014 року вона виконувала всі покладені на неї обов`язки за кредитним договором, сплативши відповідачу загальну суму в розмірі 25 917,78 грн. Водночас у 2014 році до неї почали надходити листи від відповідача, в яких було зазначено, що відповідачем з 29.04.2014 відсотки за використання кредиту збільшується у 5 разів від розміру відсотків, передбачених п. 1.1. кредитним договором. У зв`язку з тим, що їй вказане збільшення відсоткової ставки з 31% річних до 155% було не зрозумілим, адже при укладенні кредитного договору про це мова не йшла, вона звернулася до відповідача для надання роз`яснень. Відповідач повідомив її про існування додаткового договору № 1 до кредитного договору, який був укладений з нею в день підписання кредитного договору. Стверджувала, що у день підписання кредитного договору і відповідно додаткового договору № 1, представники відповідача не погоджували з нею механізм підвищення відсоткової ставки за додатковим договором, поклали його серед інших паперів та договорів, що вона підписувала (крім кредитного договору вона ще підписувала іпотечний договір та договори поруки з [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Траєкторія») та запевнили її, що всі умови вона вже знає, що там все викладено так, як вони їй пояснили, а саме: розмір кредиту 100 000 грн., розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 31%. Підписання договорів відбувалось у неділовій обстановці, яка не сприяла концентрації уваги та детальному ознайомленню з самими текстами договорів, був кінець робочого дня, близько двох годин вони чекали на прибуття нотаріуса, під час підписання договорів представники відповідача її підганяли, казали, що потрібно якнайшвидше все підписати, інакше вона не отримає коштів. Вказувала, що лише після того, як відповідач повідомив її про існування додаткового договору, вона перечитала всі підписані нею договори, побачила серед договорів додатковий договір № 1 і впевнилась у тому, що її ввели в оману та до неї були застосовані несправедливі умови повернення кредиту за іншою відсотковою ставкою ніж та, яка була передбачена кредитним договором. Зрозумівши, що представники відповідача ввели її в оману, вона звернулася із заявою про кримінальне правопорушення до Солом`янського РУ ГУ МВС України в місті Києві для розслідування шахрайської схеми Кредитної спілки «КС Володар» при укладенні кредитного договору. Зазначала, що умисел відповідача полягає в тому, що відповідач, скориставшись її скрутним матеріальним становищем, тим що був кінець робочого дня, підганяв її підписати всі документи, погрожуючи, що якщо вона зараз не підпише все, то кредит не буде наданий, фактично підштовхнув її укласти додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 на завідомо дискримінаційних, несправедливих умовах, з метою отримання додаткового прибутку за кредитним договором, шляхом встановлення та безпідставного застосування нерозумної відсоткової ставки, не повідомивши її при цьому, перед підписанням додаткового договору, в якому разі та при настанні яких обставин вона може бути застосована відповідачем без погодження та попереднього повідомлення її як споживача. Стверджувала, що визначений у додатковому договорі № 1 до кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки 155% річних, перевищує розумну межу за користування кредитом, і це є підставою для визнання таких положень недійсними ( така ж позиція викладена в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України від 24.04.2013 № судової справи 6-1099св13). З огляду на це, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2016 справу передано до провадження судді Усатової І.А. Ухвалою суду від 02.06.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 22.03.2016 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.03.2016 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 28.04.2016 позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 29.04.2016 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.08.2016, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати, яка відображена у журналі судового засідання від 17.08.2016, до участі у справі залучено ТОВ «Траєкторія», [PERSON] , [PERSON] як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. 21.06.2017 представником відповідача подано заперечення на позову заяву з додатками, проте суд не враховує їх під час розгляду справи, оскільки на них відсутній підпис представника (а.с. 118). Ухвалою суду від 16.11.2021 витребувано від Головного територіального управління в м. Києві копію заставної з передавальним написом (індосаментом) АА000068 від 12.06.2013, на підставі якої було внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 4920509 від 12.08.2013 в розділі «Відомості про останній індосамент» щодо об`єкту нерухомого майна за реєстровим номером 67971432227 - квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.11.2022 витребувано від Бучанської районної державної адміністрації Київської області копію заставної з передавальним написом (індосаментом) АА000068 від 12.06.2013, на підставі якої було внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 4920509 від 12.08.2013 в розділі «Відомості про останній індосамент» щодо об`єкту нерухомого майна за реєстровим номером 67971432227 - квартири [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та її представник, третя особа [PERSON] , представник третіх осіб [PERSON] , та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи ТОВ «Траєкторія» у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та представника третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що 27.05.2013 між членом кредитної спілки [PERSON] та Кредитною спілкою «КС Володар» укладений кредитний договір №ДЗ-788.3, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 100 000 гривень до 27.05.2018 під 31% річних з урахуванням застосування погодженого Сторонами механізму зміни відсоткової ставки, визначеного згідно з положеннями розділу 5 договору. Грошовий вираз відсотків, передбачених п.1.1 Договору на момент його укладення становив 98 134 грн., проте згідно з п.1.2 договору він може корегуватися з урахуванням положень розділу 5 договору (а.с. 9-11). Так, пунктом 5.1, 5.1.1 Договору встановлено, що грошовий вираз відсотків за даним договором визначається і сплачується із застосуванням «стабілізаційного коефіцієнту» (Kst), який визначається наступним чином: Kst=K2/K1, де K2- курс долара США згідно офіційної інформації про середній курс продажу долара США на сайті www.finance.ua на дату нарахування відсотків, а K1 - курс долара США згідно з офіційною інформацією про середній курс продажу Євро на сайті www.finance.ua на дату укладання даного Договору. Сторони дійшли згоди, що стабілізаційний коефіцієнт при поверненні внеску застосовується лише в тому випадку, якщо його значення більше одиниці. У випадку, якщо значення стабілізаційного коефіцієнту менше або дорівнює одиниці, стабілізаційний коефіцієнт не застосовується. Грошовий вираз процентів, який підлягає сплаті позичальником, визначається наступним чином Z = (S x Kst) - S, де Z - сума, на яку збільшується грошовий вираз відсотків, S - сума кредиту, що сплачується, а Kst - стабілізаційний коефіцієнт. Окрім цього, 27.05.2013 між членом кредитної спілки [PERSON] та Кредитною спілкою «КС Володар» укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору №ДЗ-788.3 (а.с. 14-15). Відповідно до п. 1 додаткового договору № 1 визначено викласти п. 1.1. кредитного договору № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 у новій редакції: «за даним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених цим договором (далі - «кредит»), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити відсотки його використання із розрахунку 31 % річних з урахуванням застосування взаємно погодженого сторонами механізму зміни відсоткової ставки, визначеного згідно положень розділу 5 цього договору.» Згідно із п. 2 додаткового договору № 1 кредитний договір № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 доповнений п. 2.7. та викладений в наступній редакції: «2.7. у випадку інфляції національної валюти, змін на фінансовому ринку України внаслідок чого кошти, надані кредитодавцем в кредит позичальнику, можуть знецінитись з будь-яких причин, в тому числі внаслідок прийняття органами державної влади України рішень, які прямо або опосередковано впливають на стан фінансового ринку України, сторони можуть взаємно узгодити іншу ставку нарахування відсотків в порядку, визначеному цим пунктом. Сторони дійшли взаємної згоди, що за рішенням Правління Кредитної спілки позичальнику може бути запропонована інша ставка нарахування відсотків за користування кредитом, наданим за даним договором; пропозиція про це надається позичальнику за 7 календарних днів, що передують даті, з якої вступає в силу нова відсоткова ставка. Разом з повідомленням позичальнику надсилається два примірники підписаного кредитодавцем додаткового договору до договору. У випадку відсутності у позичальника заперечень щодо зміни відсоткової ставки за наданим кредитом останній протягом 5-ти календарних днів наступних за днем отримання повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, повинен підписати додатковий договір до договору і один примірник переслати на поштову адресу кредитодавця. У випадку незгоди з новою запропонованою кредитодавцем відсотковою ставкою за наданим кредитом позичальник зобов`язаний письмово повідомити про це кредитодавця шляхом направлення на поштову адресу останнього відповідного листа протягом 5 календарних днів наступних за днем отримання від кредитодавця повідомлення про зміну відсоткової ставки за наданим кредитом, при цьому сторони дійшли взаємної згоди, що ставка нарахування відсотків не змінюється, а строк повернення кредиту та нарахованих за використання кредиту відсотків вважатиметься таким, що настав через 30 календарних днів від вказаної у повідомленні дати і кредит разом з відсотками та штрафними санкціями (у разі наявності) в цей строк підлягають сплаті позичальником кредитодавцю. В подальшому сторони можуть укласти додатковий договір до договору, після підписання якого даний договір вважається за взаємною згодою розірваним. Ненадходження від позичальника (на поштову адресу) кредитодавця письмової відповіді про незгоду з новою запропонованою відсотковою ставкою за даним кредитом розцінюється сторонами як згода позичальника на обчислення відсотків за даним договором кредитом за новою ставкою». Відповідно до п. 7 додаткового договору № 1 кредитний договір доповнено п. 5.2., який викладено в наступній редакції: «5.2. У випадку порушення позичальником вимог п.2.7. даного договору, строк повернення кредиту вважається продовженим автоматично на три календарних місяці, що слідує за кінцевою дамою повернення кредиту, передбаченою п.2.7. даного договору. При цьому з наступного після порушення дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком зі сплатою відсотків у розмірі 155% річних від суми залишку кредиту на кожен день користування кредитом. Нарахування відсотків за використання кредиту у новому розмірі здійснюється з наступного дня після закінчення строку повернення кредиту». Пунктом 8 додаткового договору № 1 від 27.05.2013 доповнено п. 5.3. кредитного договору, який викладено в наступній редакції: «5.3. За будь-яких умов, у випадку порушення позичальником вимог п.2.5. даного договору з наступного дня цей кредит визнаватиметься кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за цим кредитом встановлюється у розмірі 155% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом». Пунктом 9 додаткового договору № 1 від 27.05.2013 доповнено п. 5.3. кредитного договору, який викладено в наступній редакції: «З наступного дня після виконання позичальником своїх прострочених зобов`язань в повному обсязі, включаючи сплату процентів за процентною ставкою, визначеною п.5.2. даного договору, а також штрафних санкцій, такий кредит вважатиметься кредитом з нормальним режимом сплати і плата за користування ним справляється за процентною ставкою, встановленою в п.1.1. даного договору». Вирішуючи питання про відповідність зазначеної норми чинному на момент укладення договору законодавству, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч.2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, інформація необхідна для здійснення свідомого вибору. Як зазначила в судовому засіданні позивач, умисел на її думку в тому, що відповідач, скориставшись її скрутним матеріальним становищем, підштовхнув її укласти додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДЗ-788.3 від 27.05.2013 на завідомо дискримінаційних, несправедливих умовах, з метою отримання додаткового прибутку за кредитним договором, шляхом встановлення та безпідставного застосування нерозумної відсоткової ставки, не повідомивши при цьому, при підписанні договору, в якому paзi та при настанні яких обставин вона може бути застосована надавачем кредиту без погодження та попереднього повідомлення споживача. Про факт неповідомлення при підписанні договору умов про те, в якому paзi та при настанні яких обставин збільшена процентна ставка може бути застосована надавачем кредиту без погодження та попереднього повідомлення споживача підтвердили у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була присутня під час підписання спірного договору, а також позивач - яка була допитана в якості свідка. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. З матеріалів справи вбачається, що визначений у додатку № 1 до кредитного договору розмір підвищеної процентної ставки - 155 % річних, перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом і це є підставою для визнання таких положень недійсними (така ж позиція викладена в ухвалі Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого Суду України від 24.04.2013 року, № судової справи 6-1099св13). У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладання цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. П/п 3 п. 3 ст. 18 Закону зазначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`ємів споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. П/п 5 п. 3 ст. 18 Закону до несправедливих умов договору відносить встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсации (понад 50%) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Тому суд доходить висновку, що пункти 7, 8, 9 додаткового договору № 1, котрі визначають порядок та підстави сплати підвищеної процентної ставки у розмірі 155%, підлягають визнанню недійсними, оскільки перевищують розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом. Водночас інші умови договору не стосуються порядку і підстав підвищеної процентної ставки у розмірі 155%, а тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Згідно зі ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи, що визнання недійсними трьох пунктів договору (7-9) суттєво не змінює змісту Договору, підстав для визнання його недійсним у цілому суд не вбачає. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial