Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, відзиву на позов не надав. Представник позивача в судове засідання не явився, просив про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, на задоволенні позову наполягав. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: довідка ТОВ «ПЕЙТЕК» від 04.02.2025р. про надання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» платіжних послуг; копія довідки ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» від 13.03.2025р. із інформацією про зарахування кредитних коштів (10800,00 грн.) на банківську картку клієнта; розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 19.03.2025р.; копія договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025р. (із Додатком №1, Додатком № 1-1, Додатком №2, Додатком № 2-1, №3, № 4 до договору); копія платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 31.01.2025р. на суму 3167274,41 грн.; копія акту прийому-передачі Реєстру боржників для друку від 31.01.2025р.; копія реєстру боржників для друку до Договору надання послуги з факторингу від 31.01.2025р.; копія договору №930841 від 21.02.2023р. про надання споживчого кредиту; таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит; копія реєстру боржників для друку до договору надання послуги з факторингу від 31.01.2025р. (витяг з Додатку №1-1); реєстраційні та установчі документи позивача; копія договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024р.; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; копія заявки на надання юридичної допомоги №747 від 01.02.2025р.; копія витягу з акту №5 від 01.02.2025р. до договору про надання юридичної допомоги від 28.02.2025р.; заява-анкета позичальника від 21.02.2023р.; копія паспорту споживчого кредиту від 21.02.2023р.; копія Правил надання коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №930841 від 21.02.2023р. про надання споживчого кредиту - в розмірі 15100 грн. 66 коп., яка складається у тому числі з: 9135 грн. 66 коп. заборгованості за основним боргом; 5965 грн. 00 коп. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. \~та 9000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на те, що 21.02.2023р. між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №930841\~ в електронній формі (підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Н009). Відповідно до умов договору товариство надало відповідачу кредит в розмірі 10800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Вказаний договір був підписаний електронним цифровим підписом, відповідач підтвердив, що ознайомлений із умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів, що складають договір про надання споживчого кредиту. Свої зобов`язання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало, перерахувало на платіжну картку [PERSON] грошові кошти, а відповідач вчасно їх не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором . 31.01.2025р. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ \~ПАРТНЕРС» уклали договір надання послуги з факторингу №31012025, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало (відступило) позивачу за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ \~ПАРТНЕРС» прийняло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №930841\~ від 21.02.2023р. в розмірі 15100 грн. 66 коп. Позичальник не виконав своїх зобов`язань за договором добровільно, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором - в розмірі 15100 грн. 66 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. \~та 9000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному Договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення ТОВ «ФАКТОРИНГ \~ПАРТНЕРС» до суду із відповідним позовом. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Між сторонами виникли правовідносини щодо заборгованості за кредитним договором, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом було встановлено, що 21.02.2023р. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] на підставі заповненої відповідачем заяви-анкети від 21.02.2023р. уклали договір про надання споживчого кредиту №930841 (укладався в електронній формі), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит в сумі 10800 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Вказаний договір підписано електронним цифровим підписом [PERSON] , чим відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами Публічної пропозиції на укладення договору про надання споживчого кредиту в повному обсязі, з урахуванням Паспорту споживчого кредиту, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, Тарифів, що складають договір про надання споживчого кредиту, укладання якого підтверджено. Умовами договору передбачено: дату надання кредиту - 21.02.2023р.; строк кредиту 365 днів, кінцевий термін повернення 21.02.2024 (включно). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Тип процентної ставки -фіксована, процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її становлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 0%, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 138% річних. Кредит надавався без забезпечення у вигляді застави. Відповідно до п.п. 1.6 -1.8 договору, мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 269,46% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору - 20212,66 грн. Згідно з п. 2.1 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 10800 грн. на поточний рахунок Споживача за реквізитами: [NUMBER] . Згідно з п. 3.1 договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у пункті 1.4 Договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в Графіку платежів, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені Договором. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів (п. 5.1 договору). Згідно п.п. 6.1, 6.2 договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства України, цього договору. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Свої зобов`язання відповідно до умов підписаного кредитного договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» виконало в повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти за договором в сумі 10800 грн., а останній їх отримав, що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 04.02.2025р. про перерахування коштів на суму 10800 грн. на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Відповідач же належним чином зобов`язання за договором не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 15100 грн. 66 коп., яка складається у тому числі з: 9135 грн. 66 коп. заборгованості за основним боргом; 5965 грн. 00 коп. заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 31.01.2025р. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» уклали договір надання послуги з факторингу №31012025, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло належні ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників для друку за договором надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025р. підтверджує факт переходу від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прав грошової вимоги, що також підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів №0492440000 від 31.01.2025. Відповідно до витягу з додатку №1-1 до договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025р. ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно із вимогами законодавства правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1статті 205 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 2 ст.1048 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З наданих та досліджених судом доказів вбачається, що відповідач [PERSON] 21.02.2023р. з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» уклав договір про надання споживчого кредиту №930841, за яким отримав грошові кошти в кредит, користувався ними, однак у строки встановлені договором їх не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за ним, яка на підставі договору надання послуги з факторингу №31012025 від 31.01.2025 була відступлена позивачу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Окрім цього, відповідач був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредитних коштів, а факт отримання коштів, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочинів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 2 і 3 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування ним. Відповідачем доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю суду надано не було, розрахунки заборгованості не оспорено та не надано суду іншого розрахунку. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, графік платежів за кредитним договором, а тому вимога ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом ґрунтується на вимогах закону, підтверджується належними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом. Враховуючи вищевикладене, диспозитивність цивільного судочинства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №930841 від 21.02.2023р. в розмірі 15100 грн. 66 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved