Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вказаним позовом. Позов мотивує тим, що 01.07.2019 року в с.Крюківщина сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Шевролет д.р.н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортного засобу Равон, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2019 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. Між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу Равон, д.р.н. [NUMBER] від 21.09.2017 року. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування, позивачем складено страховий акт №00307749 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 3 599,83 грн. Просить суд стягнути з відповідача шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 3 599,83 грн., судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року матеріали справи передані до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2023 року матеріали справи передані до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 189 від 17.01.2025 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/191/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 року вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2025 року справу прийнято до провадження судді Пінкевич Н.С., призначено розгляд справи. У судове засіданні представник позивача не з`явився, разом з позовом подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; відзив не подав. Ухвалу про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідачу направлено на адресу відповідача. Конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній», що відповідно до\~ст.128 ЦПК України\~є належним повідомленням. Також суд розміщував оголошення про виклик відповідача на сайті суду. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст.268ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Згідно ст.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Судом установлено, 01.07.2019 року о 21 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Lacetti», д/н [NUMBER] , по вул. Сагайдачного, 1 в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, на парковці ТЦ «Домосвіт», під час руху заднім ходом не переконався в безпечності здійснення маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ravon», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.07.2019 року, винного у даному ДТП визнано водія [PERSON] . Між ПрАТ «СК «УНІКА» та ПАТ КБ ПРИВАТБАНК укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу «Ravon», д/н [NUMBER] , від 21.09.2017 року. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування, позивачем складено страховий акт №00307749 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 3 599,83 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон)). Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до ст. 22.1. Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом установлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована не була. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду,завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якшо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 3 599,83 грн. що підтверджується платіжним дорученням №118022 від 06.11.2029р. Відтак, компенсація матеріальної шкоди, заподіяна власнику автомобіля «Ravon», д/н [NUMBER] , підлягає з особи, винної у заподіянні шкоди, а саме [PERSON] . У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що заявлені Позивачем вимоги до Відповідача ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому позов підлягає задоволенню. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.), серія A,303-A, п. 29).

Outcome: approved