Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. \~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. Дочка проживає разом з матір`ю, сини залишились проживати разом з батьком за власним рішенням. Зазначає, що відповідач не забезпечує достатній рівень життя своїм неповнолітнім дітям, а саме: не піклується про їхнє здоров`я, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує контроль за здобуттям дітьми освіти, а тому просить стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі. 02 квітня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 09 квітня 2025 року отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 10 квітня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Сторони в судове засідання не викликались. Позивач не надав заперечення проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив не направив. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. \~ \~ \~ \~ [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивачка та відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження. \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про шлюб 25 червня 2016 року між сторонами зареєстрований шлюб. \~ \~ \~ \~ [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони, що підтверджується її свідоцтвом про народження. \~ \~ \~ \~Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 травня 2024 року шлюб між сторонами розірвано. \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як видно з акту встановлення фактичного місця проживаня, малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою з Криворізької гімназії №102 Криворізької міської ради відповідач не цікавився шкільним життям доньки [PERSON] , [INFO] , її успіхами, досягненнями та результатами навчання, батьківські збори не відвідував, з вчителями не спілкувався. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 03 вересня 2019 року Верховний Суд зазначає, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року викладено правову позицію, згідно з якою, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181, 183, 184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть присуджуватися в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Висновок суду. У справі встановлено, що малолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. У той же час, позивачкою в позовній заяві вказується, що неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з відповідачем. Враховуючи встановлені обставини та те, що позивачкою не заперечується факт проживання неповнолітнього сина з відповідачем та перебуванні на його утриманні, суд доходить висновку, що позов у частині стягнення на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивачка не довела суду належними та допустимими доказами достатність заробітку платника аліментів для стягнення з нього аліментів в розмірі 1/2 частини заробітку. Тому суд приходить висновку, що заявлений розмір аліментів у 1/2 частини заробітку відповідача є надмірним та необґрунтованим з огляду на реальні потреби дитини та матеріальні можливості відповідача. Водночас стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача забезпечить належне утримання дитини та відповідатиме її інтересам. З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позовної заяви до досягненні дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка при подачі позову до суду звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. З огляду на викладене та

Outcome: partial