Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просив суд стягнути з відповідача шкоду в порядку регресу у розмірі 50251,67 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 27 червня 2024 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілю марки «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] , були завдані механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду міста Одеса від 29 липня 2024 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події не була застрахована, тому позивачем було здійснено регламенту виплату власнику пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у сумі 57051,67 грн. за рахунок фонду захисту потерпілих, а також позивачем були понесені додаткові витрати для визначення розміру матеріальної шкоди у розмірі 2000,00 грн., від повернення яких відповідач ухилився, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, згідно якої просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла заява, згідно якої просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням частини 3 статті 211 ЦПК України, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із договору страхування, пов`язані з правом особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Постановою Приморського районного суду міста Одеса від 29 липня 2024 року у справі № 522/11439/24 [PERSON] , відповідача у справі, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 813499 від 27 червня 2024 року та матеріалів справи про адміністративне правопорушення визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 15). Відповідно до зазначеної постанови суду 27 червня 2024 року о 07 год. 50 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford Focus C-Max», номерний знак [NUMBER] , по вулиці Успенська міста Одеса, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. На момент скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди між ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (далі за текстом - ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ») та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ЕР/2217274435), на підставі якого ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку виплатити страхову суму в порядку, визначеному договором. 28 червня 2024 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом - МТСБУ), позивача у справі, із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 червня 2024 року (а. с. 16). Відповідно до\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду,\~від 28\~червня 2024\~року [PERSON] повідомив МТСБУ, позивача у справі, про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 27 червня 2024 року (а. с. 17-18). Відповідно до звіту від 07 грудня 2024 року про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіціснту фізичного зносу, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження у розмірі 73322,86 грн. (а. с. 19-42). На підставі платіжної інструкції № 940023 від 02 жовтня 2024 року МТСБУ, позивачем у справі, перераховано [PERSON] за оплату послуг аваркома (експерта) у розмірі 2000,00 грн. (а. с. 49). Як вбачається з наказу від 02 жовтня 2024 року, довідки № 1 від 30 вересня 2024 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ, позивачем у справі, визначено страхове відшкодування у сумі 57051,67 грн. (а. с. 46, 47). Відповідно до платіжної інструкції № 940231 від 03 жовтня 2024 року МТСБУ, позивачем у справі, перераховано страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 57051,67 грн. (а. с. 48). З метою досудового врегулювання спору МТСБУ, позивач у справі, звернувся до [PERSON] , відповідача у справі, про добровільне відшкодування витрат по сплаті страхового відшкодування у сумі 59051,67 грн. (а. с. 44-45). За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі статтею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статей 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з приписами частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 1 частин 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою. Згідно з роз`ясненнями, що викладені у абзаці 2 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», судам роз`яснено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). За змістом частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень статей 22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1\~статті 1191 ЦК України\~визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Статтею 27\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів»визначено, що страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати. Відповідно до положень статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України, зокрема, транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому. МТСБУ має право вимагати від страховика (його правонаступника) компенсації регламентних виплат (з урахуванням фактичних витрат для їх здійснення), здійснених МТСБУ для виконання зобов`язань такого страховика за рахунок коштів відповідного фонду МТСБУ, внесених іншими страховиками, а такий страховик (його правонаступник) зобов`язаний задовольнити таку вимогу протягом семи днів з дати її пред`явлення. Судом встановлено, що цивільна-правова відповідальність водія [PERSON] , відповідача у справі, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду не була застрахована, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки згідно з роздруківкою з Централізованої бази даних МТСБУ, даних щодо наявності полісу та страховика, що видав поліс, щодо транспортного засобу «Ford Focus C-Max», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] , відповідач у справі, під час дорожньо-транспортної пригоди не знайдено, тому МТСБУ, позивач у справі, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснило виплату відшкодування шкоди [PERSON] у розмірі 57051,67 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 940231 від 03 жовтня 2024 року. Судом встановлено, що здійснивши регламентну виплату на користь [PERSON] МТСБУ, позивач у справі, виконало покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому МТСБУ, позивач у справі, має право регресної вимоги до [PERSON] , відповідача у справі, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, який є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди та повинен нести відповідальність за завдану шкоду, не забезпечена відповідним полісом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведений той факт, що матеріальна шкода у розмірі 57051,67 грн. має відшкодовуватися саме відповідачем, який, не застрахувавши\~свою цивільно-правову\~відповідальність,керував\~джерелом підвищеної\~небезпеки, з вини якого вчинена дорожньо-транспортна пригода. Згідно із частиною 3 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для визначення (з`ясування) причин, обставин настання подій, які є підставою для здійснення регламентних виплат, визначення розміру заподіяної внаслідок таких подій шкоди (у тому числі здійснює оплату послуг осіб, які надають МТСБУ інформацію чи інші послуги для визначення розміру регламентної виплати), оплату банківських витрат, судових зборів та інших обов`язкових платежів, пов`язаних із здійсненням та компенсацією регламентних виплат, оплату послуг осіб, які на договірній основі надають МТСБУ юридичні послуги щодо компенсації здійснених регламентних виплат.. Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417 (станом на час виникнення спірних правовідносин), залучення представника МТСБУ для визначення розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Судом встановлено, що на підставі платіжної інструкції № 1481250 від 25 вересня 2020 року, платіжної інструкції № 940023 від 02 жовтня 2024 року МТСБУ, позивачем у справі, перераховано [PERSON] за оплату послуг аваркома (експерта) послуг по справі для визначення розміру матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн. На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача витрат на залучення експерта для визначення розміру матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн. підлягає задоволенню. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на залучення експерта для визначення розміру матеріального збитку на загальну суму 59051,67 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Згідно зі статтею 141 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжною інструкцією (а. с. 12).

Outcome: approved