Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

У серпні 2024 року позивач ТОВ «Національний контент центр» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що між ТОВ «Національний контент центр» та [PERSON] 31 жовтня 2017 року було укладено трудовий договір згідно якого [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ «Національний контент центр» з 01 листопада 2017 року. 30 листопада 2022 року згідно наказу №09/ос [PERSON] звільнено з посади старшого фахівця відділу дистрибуції з 01 грудня 2022 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. При звільненні [PERSON] з ним проведений розрахунок з виплатою належних працівникові сум, як то перебачено чинним законодавством. [PERSON] ознайомлений з розрахунком, про що на розрахунковому листі мається його особистий підпис. В 2024 році в ході перевірки на товаристві обставин звільнення [PERSON] та проведення з ним розрахунків при звільненні, виявлено рахункову помилку, внаслідок якої [PERSON] нараховано і відповідно останнім безпідставно набуто 60\~732,16 грн. У зв`язку з цим, 06 лютого 2024 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення за №09/02 про необхідність повернення помилково виплачених сум на рахунок позивача. [PERSON] отримавши повідомлення 28 лютого 2024 року направив на адресу товариства свою незгоду щодо повернення коштів. У зв`язку з цими обставинами, а також у зв`язку зі здійсненням захисту інтересів позивача у Києво-Святошинському районному суді Київської області у справі №369/20101/23, 19 травня 2024 року на адресу [PERSON] представником ТОВ «Національний контент центр» направлено адвокатський запит у якому зокрема містилась вимога про повернення безпідставно отриманих коштів з листом №215 від 13 травня 2024 року. Підставою вимоги щодо повернення Позивачеві коштів, що були виплачені [PERSON] с рахункова помилка і вказані кошти не належали йому для виплати при звільненні згідно наказу №09/ос від 30 листопада 2022 року. На вказаний адвокатський запит [PERSON] листом від 29 травня 2024 року відповів відмовою. Як зазначає представник позивача, з пояснення головного бухгалтера ТОВ «Національний контент центр» Петренко, вказана розрахункова помилка виникла внаслідок введення даних у спеціалізованій таблиці EXCEL, сума залишилась не видаленою після попередніх розрахунків по іншому працівнику. Таким чином, мала місце рахункова помилка і шляхом арифметичного додавання сум утворилась сума більша на 60\~732,16 грн. Таким чином, на думку представника позивача, позивач належним чином виконав покладені на нього згідно закону вимоги, в день звільнення [PERSON] провів з ним повний розрахунок, що підтверджується матеріалами до позову. Відповідач прийняв всі перераховані кошти, а при виявленні допущеної рахункової помилки і будучи належним чином про це повідомлений, відмовився повертати безпідставно набуту частину коштів у розмірі 60\~732,16 грн. У зв`язку із викладеним, позивач звертається із вказаним позовом та просить суд: Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний контент центр» кошти у розмірі 60\~732,16 грн.; Судові витрати покласти на [PERSON] , в т.ч. стягнути з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний контент центр» кошти у розмірі 3\~028 грн. суму судового збору та витрати на правову допомогу, що понесені позивачем. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 січня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що рахункову помилку було виявлено під час проведення підготовки до розгляду справи за позовом [PERSON] до ТОВ «Національний контент центр», кошти при звільненні були виплачені у надмірному розмірі, а тому позов підлягає до задоволення. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, зауважили, що [PERSON] було виплачено, зокрема, компенсацію за відпустку та матеріальну допомогу. Крім того, зазначили, що жодних доказів того, що при розрахунку було допущено рахункову помилку, позивачем не надано, а тому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії трудового договору від 31 жовтня 2017 року, укладеного між ТОВ «Національний контент центр» та [PERSON] , останнього було прийнято на роботу з 01 листопада 2017 року в порядку переведення з ТОВ «ТОРСАТ» на посаду менеджера відділу дистрибуції. Наказом ТОВ\~«Національний контент\~центр» від\~30 листопада 2022 року [PERSON] було звільнено з посади старшого фахівця відділу дистрибуції з 01 грудня 2022 року, за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). З наказом ознайомлений та копію наказу [PERSON] отримав 01 грудня 2022 року. При звільненні позивачу було нараховано компенсацію за відпустку 12\~955,92 грн; матеріальну допомогу 63\~484,10 грн; матеріальну вихідну допомогу 35\~894,78 грн, а всього на суму 112\~334,80 грн. (за вирахуванням податків 90\~429,52 грн.), що підтверджується розрахунковим листом за листопад 2022 року. З розрахунком ознайомлений та копію розрахунку [PERSON] отримав 01 грудня 2022 року. Як вбачається з копії доповідної записки від 06 лютого 2024 року та додатків до неї, головний бухгалтер ТОВ «Національний контент центр» Ж. Петренко повідомила, що «… при розрахунку матеріальної допомоги згідно наказу №11 від 30.11.2022 в розмірі середнього місячного заробітку звільненому працівнику [PERSON] була допущена арифметична помилка, а саме: при обчисленні розрахунку середнього місячного заробітку було помилково додано суму в розмірі 114\~961,76 грн. Розрахунок здійснювався у спеціалізованій таблиці EXCEL - сума залишилась не видаленою після попередніх розрахунків по іншому працівнику. Таким чином, мала місце помилка при введенні початкових даних в комп`ютерну програму. … Таким чином, сума арифметичної помилки по нарахуванням звільненому згідно наказу №09/с від 30.11.2022 працівнику [PERSON] при нарахуванні матеріальної допомоги згідно наказу №11 від 30.11.2022 склала 75\~443,66 грн. Стан розрахунків із звільненим працівником [PERSON] після виправлення арифметичної помилки: 60\~732,16 грн. на користь ТОВ «НАЦІОЛАЛЬНИЙ КОНТЕНТ ЦЕНТР». Оновлений розрахунковий листок звільненого працівника [PERSON] додається.» 06 лютого 2024 року ТОВ «Національний контент центр» направило на адресу [PERSON] вимогу про повернення безпідставно отриманих грошей у розмірі 60\~732,16 грн. Аналогічні вимоги були адресовані [PERSON] у вимозі від 13 травня 2024 року за вих.№\~215/05 про повернення безпідставно отриманих грошей у розмірі 60\~732,16 грн. та у адвокатському запиті від 16 травня 2024 року за вих.№\~52/4. У відповідь на вказаний лист [PERSON] направив на адресу ТОВ «Національний контент центр» повідомлення від 28 лютого 2024 року, у якому вказав, що 01 грудня 2022 року не отримував грошей у сумі 60\~732,16 грн., на підтвердження чого надав виписку з банку за 01 грудня 2022 року. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз ст. 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №\~545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності. Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у частині першій вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц. При цьому, слід зазначити, що в українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки - це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Відповідні правові висновки викладені також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 524/2025/17, провадження № 61-31104св18. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). На підтвердження наявності рахункової (арифметичної) помилки у розрахунковому листі, позивачем до матеріалів справи було долучено доповідну записку головного бухгалтера ТОВ «Національний контент центр» Ж. Петренко від 06 лютого 2024 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у позові обставин суду надано не було. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідна помилка є безпосередньо рахунковою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків працівниками підприємства, відповідальними за обчислення та нарахування відповідних виплат. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed