Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

25 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, яким просить суд : стягнути з ФОП [PERSON] свою користь різницю між оплаченим авансом і вартістю виконаних робіт, що складає 9375,00 грн., оплату демонтажних робіт в сумі 1000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., а всього 20\~375,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено усну домовленість, за якою ФОП [PERSON] мала виготовити та установити пам`ятник. За домовленістю загальна вартість щодо виготовлення та установки пам`ятника на могилі становила 34750 грн., з яких 17750 грн. 00 коп. позивач вніс в якості авансу. 27 серпня 2024 року ФОП [PERSON] надіслала [PERSON] у застосунок Viber фото із зображеннями встановленого пам`ятника, як підтвердження виконаних робіт. Після виконання замовлення [PERSON] виявив значні недоліки, а саме : невідповідність використаних матеріалів, пам`ятник встановлено з порушенням технологій та стандартів, оздоблення на пам`ятнику не відповідає тому, яке обговорювалося, а тому позивач звернувся до ФОП [PERSON] через застосунок Viber з вимого виправити виявлені недолік замовлення. Не маючи надії, що ФОП [PERSON] виконає свої зобов`язання, 13 вересня 2024 року позивач замовив новий пам`ятник у іншого виробника, включаючи вартість послуг з демонтажу вже встановленого пам`ятника ФОП [PERSON] .. [PERSON] зазначає, що своїми діями відповідачем йому завдано моральних страждань. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 16 жовтня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 18 листопада 2024 року від представника відповідача адвоката Гулько Ж.В. до суду надійшов відзив па позов, згідно якого представник вважає позовну заяву про захист прав споживачів необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Позивач жодним чином не довів ті обставини, на які він послався в своєму позові. [PERSON] безпідставно зробив висновок, що йому змонтовано пам`ятник з неякісними елементами та зі значними недоліками. Він самовільно викликав інше підприємство-конкурента, яке зробило висновок, що продукція / товар конкурентів ФОП [PERSON] є неякісною та відбувався демонтаж і монтаж нового пам`ятника. Позивач не викликав відповідача та навіть не повідомив, що має на меті робити демонтаж пам`ятника та монтувати інший, огляд дефектів пам`ятника належним чином не проводився за участю представника відповідача, відповідного спеціаліста. В матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо наявності дефектів та вартості цих дефектів при виготовленні та встановлення пам`ятника за замовленням [PERSON] .. Позивачем взагалі не надано доказів існування претензійного спілкування з відповідачем, доказів різниці вартості в розмірі між оплаченим авансом і вартістю виконаних робіт іншим підрядником в сумі 9375,00 грн., оплати демонтажних робіт в сумі 1000,00 грн., придбання у відповідача товару з ознаками його фальсифікації чи наявності істотного недоліку. В той же час обставини, на які позивач посилається, аргументуючи наявність такого істотного недоліку чи фальсифікат-ції, є безпідставними зважаючи на обставини, наведені вище. Також, позивач в позові зазначає про заподіяння йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. 00 коп., але при цьому не має жодних доказів її заподіяння, не вказується, які саме виникли страждання у позивача та не обґрунтовано розмір самої моральної шкоди. Враховуючи викладене представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з [PERSON] на корить ФОП [PERSON] витрати на правничу допомогу. 24 лютого 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій [PERSON] вказує, що він, як людина із вищою будівельною освітою, має знання і досвід повідомити, що при прийнятті будь-якої продукції чи виконаних робіт, існує три основних види контролю : візуальний, інструментальний та лабораторний. Якщо при візуальному контролі виробу чи результату виконаних робіт, неозброєним оком видно недоліки, то проводити інші види контролю немає сенсу. Пам`ятна споруда змонтована з явними перекосами на фундаментній плиті, має неприйнятний нахил, несиметричність розмірів арки пам`ятника, невідповідність розмірів квітника згідно замовлення та дефекти (сколи, кольорові включення) виробів. Виправити всі ці недоліки позивач намагався шляхом залучення будь-якої компанії, яка візьметься за усунення цих недоліків, а не підприємство-конкурента, як вказав відповідач. Оскільки за цю справу не взявся ніхто, включаючи відповідача, [PERSON] змушений був замовити новий пам`ятник із проведенням демонтажу старого, встановленого працівниками ФОП [PERSON] .. Все претензійне спілкування із відповідачем проводилось з використанням сучасних методів комунікації, а саме смартфонів через застосунок Viber, скриншоти якого додано до відповіді на відзив. Позивачем був також наданий час відповідачу на відповідь на його вимоги до 18 год. 00 хв., 10 вересня 2024 року. До цієї дати у ФОП [PERSON] було достатньо часу, щоб або самостійно, або через свого представника, перевірити достовірність всіх зауважень і прийняти рішення про їх усунення, або хоча б повідомити позивача про наміри щось вчинити по вирішенню даного питання. Оскільки всі повідомлення до ФОП [PERSON] не мали ніякої реакції, [PERSON] був вимушений прийняти рішення про замовлення нової пам?ятної споруди на могилу. Щодо відсутності висновку експерта про наявність дефектів виробу повідомив, що експертизу можна провести на відповідність чи невідповідність виробу вимогам ДСТУ (Державний стандарт України) чи ТУ (Технічні умови), якщо дані вироби виготовляються у відповідності до них. Оскільки елементи пам?ятної споруди виготовлені в довільній формі згідно ескізів виробника, а не у відповідності до вище-вказаних стандартів, тому зробити експертизу не представляється можливим. Це ж стосується і будівельно-монтажних робіт при улаштуванні пам?ятника, тому що вони виконувалися не у відповідності до ДБН (Державні будівельні норми) на всі види робіт (підготовка основи під фундамент, установка опалубки, армування, виготовлення бетонної суміші, укладання бетонної суміші), а у відповідності до кваліфікації і досвіду виконавців цих робіт. Відповідно п. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, може вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Позивач вважає, що підтвердження висновком експерта не є обов?язковим, а передбачений при необхідності. В свою чергу, вказуючи на відсутність висновку експерта, відповідач не вказав, чи є в нього дозвільні документи на виконання будівельно-монтажних робіт, не надав їх копії, не вказав на кваліфікацію робітників, які виконували певний перелік робіт і не підтвердив їх кваліфікацію копіями відповідних посвідчень. У своєму відзиві відповідач стверджує про безпідставність визначення моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., так як вважає, що жодна моральна шкода не була завдана. В той же час ФОП [PERSON] не вказала, яким методом та за допомоги яких приладів / обладнання вимірюється рівень моральної шкоди, завданої людині. Памятник було замовлено позивачем для встановлення на могилі мами. Для особи, для якої мама найрідніша в світі людина, непристойний пам`ятник, який кожен день споглядають відвідувачі кладовища, це не просто моральна шкода, яку можна пережити, а це просто ганьба для дитини, яка не змогла достойно виконати волю матері і встановити якісний пам`ятник з хрестом. Також моральна шкода визначається суттєвим погіршенням стану здоров`я позивача за останні місяці, погіршенням сну, що змусило позивача отримати електронне направлення та вперше в житті записатись на прийом до кардіолога в Київській обласній клінічній лікарні на 27 лютого 2025 року. За цей період позивачу двічі пропонували цікаву та достойно оплачувану роботу, проте [PERSON] відмовився від них, оскільки відчував суттєве емоційне виснаження, пов`язане із судовою справою та перипетіями навколо пам`ятника для могили мами. Також позивач звернув увагу, що згідно умов відповідача про порядок розрахунку за дане замовлення, ним було оплачено готівкою безпосередньо в приміщенні магазину Granite, в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] , авансовий платіж в сумі 17 735, 00 грн., і отримано касовий чек, на якому не вказується ім`я платника. Ця ж сума вказана, як оплачена, в самому замовленні пам`ятника. Також у відзиві вказана сума витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., що на думку позивача є завищеною та неспівмірною зі складністю справи та ціною позову. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи позивач до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Натомість подав заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвален-ня є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] 01 квітня 2016 року зареєстрована як ФОП, видами економічної діяльності якої, в тому числі, різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю (код КВЕД 23.70) (а.с. 39-41). Відповідно копії замовлення від 06 липня 2024 року, виданої ФОП [PERSON] ,\~загальна вартість замовлення [PERSON] становить 34750 грн. 00 коп. (а.с. 11). В свою чергу, сторони визнають і не заперечують, що дане замовлення було укладене саме з [PERSON] . 06 липня 2024 року [PERSON] сплатив грошові кошти в розмірі 17750 грн. 00 коп. Наведене підтверджується копією фіскального чеку від 06 липня 2024 року та замовленням від 06 липня 2024 року (а.с. 11-12). Також, у Замовленні від 06 липня 2024 року, виданої ФОП [PERSON] , міститься перелік робіт по встановленню пам`ятника та інші роботи (а.с. 11). Факт виготовлення та установки пам`ятника підтверджується копіями наданих позивачем фотосвітлин (а.с. 14-35). З копії замовлення від 13 вересня 2024 року здійсненого у Гранитному дворі вбачається, що вартість демонтажу пам`ятника складає 1000 грн. 00 коп. (а.с. 36). У позовній заяві [PERSON] зазначає, що відповідач, взявши на себе зобов`язання по виготовленню та установці пам`ятника, допустила встановлення пам`ятника з явними перекосами на фундаментній плиті, несиметричність розмірів арки пам`ятника, невідповід-ність розмірів квітника до замовлення і має дефекти (сколи, кольорові включення) виробів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Положеннями ст.\~55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб право-вого захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року у справі «Вассерман проти Росії», згідно якого засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законо-давства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замов-ника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Частиною 4 даної норми також передбачено, що до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфа-ми 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів. За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором (ч. 1, 2 ст. 865 ЦК України). Отже, підрядник повинен мати статус суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки договір побутового підряду укладається у зв`язку зі здійсненням ним підприємницької діяльності із задоволення потреб замовника (клієнта). При цьому підрядником може бути як юридична так і фізична особа\~суб`єкт підприємницької діяльності. Замовником за догово-ром побутового підряду може бути лише фізична особа. Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт. Ціна договору підряду\~це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. Згідно ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена у тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт та є додатком до договору та його невід`ємною частиною. За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи, з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Відповідно ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлю-ються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Судом встановлено, що у липні 2024 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] , яка надає послуги з різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, з приводу виготовлення та встановлення пам`ячника відповідних форми та розміру на могилу його матері [PERSON] (дата народження [INFO] дата смерті [INFO] ). На виконання замовлення відповідачкою 06 липня 2024 року зроблено калькуляцію необхідних робіт, розмір яких становив 34750 грн. 00 коп. Цього ж дня\~позивачу було видано замовлення без номеру, яке, на підставі приписів ст. 866 ЦК України, свідчить про укладення між сторонами договору побутового підряду. 06 липня 2024 року позивачем на рахунок ФОП [PERSON] було сплачено частину вартості замовлення в розмірі 17750 грн. 00 коп.. Наведене визнається і не заперечується відповідачем. Враховуючи наведене, суд прийшов висновку про те, що сторони досягли згоди стосовно ціни та виду підрядних робіт, які є істотними умовами щодо предмета договору підряду. Факт виконання ФОП [PERSON] замовлення позивача підтверджується наданими [PERSON] фотосвітлинами із зображенням встановленого надгробного пам`ятника. Виготовлене відповідачем замовлення позивач вважає неякісним, оскільки надгробний пам`ятник встановлено з візуально явними перекосами на фундаментній плиті, несиметрич-ними розмірами арки пам`ятника, невідповідності розмірів квітника, вказаних у замовлені і має дефекти (сколи, кольорові включення) на виробі. Проте позивачем, в порушення норм ст. 76-81 ЦПК України, не подано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме детальні умови замовлення (матеріал та його колір, з якого виготовляється замовлення, товщина плити та елементів, характеристики елементів пам`ятника, їх розташування по відношенню одне до одного, безпосереднього місця встановлення пам`ятника, строки та етапи виготовлення і встановлення виробу, умови прийому передачі замовлення) обговорювались з підрядником щодо виготовлення та встановлення пам`ятника, та які, на переконання позивача, не виконані або виконані неналежним чином. Надані [PERSON] фотокопії світлин лише засвідчують встанов-лення пам`ятника, проте не підтверджують наявність недоліків у виготовленому замовленні чи про відступ від умов договору, як про це стверджує позивач. Стаття 12 ЦПК України передбачає принцип змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта\~це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань Порядок призначення експертизи судом визначений ст. 103 ЦПК України, аналіз якої свідчить про те, що призначення судом експертизи є його правом, а не обов`язком. Підстави для обов`язкового призначення експертизи у справі встановлені ст. 105 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготов-лено до подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 5 ст. 106 ЦПК України). Враховуючи наведені норми, позивач мав можливість звернутися до експертної установи самостійно в позасудовому порядку чи під час розгляду справи в суді для отримання експертного висновку на власне замовлення та подати його до суду з метою підтвердження доводів, на які послася в позові. Однак вказаних дій [PERSON] не вчинив. Також позивач не заявив і під час розгляду справи в суді клопотання про призначення експертизи з питання дотримання або недотримання технології встановлення або виготовлення пам`ятників. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням процесуальних дій\~(ч. 4 ст. 12 ЦПК України). В свою чергу, позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів того, що роботи по виконанню замовлення [PERSON] здійснено ФОП [PERSON] неналежним чином, з порушенням технологій і стандартів та з відхиленням від умов договору підряду. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь заподіяної моральної шкоди є похідною від вимоги про стягнення різниці між оплаченим авансом та вартістю виконаних робіт, а тому вона також не підлягає задоволенню. Що стосується заяви представника відповідача - адвоката Гулько Ж.В. про вирішення питання про стягнення з позивача на користь ФОП [PERSON] здійснених витрат на професійну правову допомогу, суд вважає за необхідне вказати на наступне. Відповідно ч. 1, 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 ст. 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідач ФОП [PERSON] отримала професійну правничу допомогу від адвоката Гулько Ж.В., на підставі Договору № 17/1 про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2024; розрахунку попередньо визначених (орієнтовних) судових витрат; ордеру серії АІ № 1747122; свідоцтва про право на зайнятті адвокатською діяльністю КС №6495/10; платіжною інструкцією від 13 листопада 2024 року в розмірі 10000 грн. 00 коп. (а.с. 69-73). Відповідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові - покладається на позивача. Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відтак, заява представника позивача адвоката Гулько Ж.В. про стягнення з позивача на користь ФОП [PERSON] понесених витрат на професійну правничу допомогу, підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved