Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

адвокат Мартин В.І. в інтересах позивачів звернулась в суд із позовом до Городоцької міської ради Львівської області про визнання права власності по 1/2 частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Остання 18.07.2007 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла онучці [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, відповідно за заповітом та на обов`язкову частку і нотаріусом їм видано свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частини земельної частки (паю), однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок, через відсутність правовстановлюючого документу, в інший спосіб, як звернутись до суду, позивачі оформити спадщину не можуть, просила позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не з`явились, 11.06.2025 їх представник адвокат Мартин В.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 07.04.2025 міський голова подав письмові пояснення на позов, не заперечив щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.15). За життя [PERSON] розпорядилась усім своїм майном, і зокрема, 18.07.2007 склала заповіт, за яким все своє майно, з чого б воно не складалось і все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с.16). Позивачка [PERSON] є онукою спадкодавця [PERSON] , а [PERSON] її донькою, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження та шлюб (а.с.11-14). Як встановлено судом, після смерті [PERSON] , позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, відповідно за заповітом та на обов`язкову частку і нотаріусом їм видано свідоцтва про право на спадщину по 1/2 частини земельної частки (паю) розміром 1,58 ум.кад.га, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у с. Родатичі Львівського (Городоцького) району Львівської області (а.с.17-20). Постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т. від 28.02.2025 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , через відсутність правовстановлюючого документу (а.с.21-22). Як вбачається із копії технічного паспорта від 16.12.23024, будинок за адресою: [ADDRESS] збудований у 1949 році та складається із двох житлових кімнат, кухні, двох коридорів і комори, загальна площа 48,7 кв.м, житлова 20,7 кв.м (а.с.21-22). Із копії будинкової книги та витягів з погосподарських книг с. Родатичі за 1991-1995, 2006-2010 роки, житловий будинок по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , остання до дня смерті проживала та була зареєстрована у означеному будинку (а.с.31-34, 38-41). Як вбачається з копії спадкової справи № 80/2022, заведеної після смерті [PERSON] , спадкоємцями після смерті останньої є [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст.\~4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст.\~13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статей 120 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (далі - постанова ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20), спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Відповідно до статті 563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні колгоспного двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. 06 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК УРСР статті 120 - 127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563, якою врегульовано питання спадкування майна колгоспного двору. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~№ 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №\~7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищенаведене, враховуючи фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин і досліджені судом під час розгляду справи докази, суд приходить до висновку, що обставин, які б вказували, що [PERSON] при житті набула або володіла житловим будинком з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS] , неправомірно, в суді не встановлено, позивачі у справі прийняли спадщину після смерті спадкодавця, а тому, є підстави до визнання за ними права власності по 1/2 вищевказаного житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем.

Outcome: approved