Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У грудні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] у якому просила припинити право власності відповідача на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою:\~ [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на цю 1/4 частину вказаного житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2021 належить 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а власником 1/4 частини цього ж будинку є відповідач. Відповідач у будинку зареєстрований не був та ніколи не мешкав у ньому. Відповідач є власником іншого нерухомого майна, у якому проживає. Позивачка вважає за можливе припинити право власності відповідача на 1/4 частину домоволодіння, оскільки частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майна є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Ухвалою судді від 22.02.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.10.2022 призначено у справі оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено на час провадження експертизи. 23.01.2025 з Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта №6101-22 від 06.01.2025, разом з матеріалами даної цивільної справи, цього ж дня поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 25.02.2025 закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що вартість будинку значно занижена. Крім того, не враховано вартість прибудинкових будівель і споруд, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом Шевченко О.М. та зареєстрованим у реєстрі за №675, належало таке майно: житловий будинок А, житловою площею 18,3 кв.м., загальною площею 31,1 кв.м. з надвірними побудовами, а саме: сарай Б, сарай Г, вбиральня Д, колодязь к, огорожа 1, огорожа 2, хвіртка 3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.84). Вказане майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 1211900000:02:014:0234. 11.10.2021 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В. видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якої спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] є її донька [PERSON] 3/4 частки та чоловік [PERSON] 1/4 частка; спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; опис: житловий будинок А, житловою площею 18,3 кв.м., загальною площею 31,1 кв.м. з надвірними побудовами, а саме: сарай Б, сарай Г, вбиральня Д, колодязь к, огорожа 1, огорожа 2, хвіртка 3 (а.с.10). За життя спадкодавця було здійснено прибудову до житлового будинку, внаслідок якої житлова та загальна площа збільшилися, а також знесено частину прибудинкових територій та споруджено нові, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 11.02.2015 ТОВ «Приватземлебуд» (а.с.87-92). Зазначене також підтверджується технічними паспортами, складеними 07.09.2021, 16.09.2021 (а.с.45-48,49). Так, відповідно до примітки у технічному паспорті від 16.09.2021: у житловому будинку «А» проведене перепланування та переобладнання, в зв`язку з чим збільшилася загальна площа з 31,1 кв.м. до 38,3 кв.м., житлова площа збільшилася з 18,3 кв.м. до 19,1 кв.м. На земельній ділянці знесено сарай «Г», вбиральню «Д», споруджено навіс «Ж1» та побудовано сарай «З1» (а.с.49 зворот). Відповідно до п. п. 1,6 Постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» віднесено: - роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками; - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків. Отже, в силу положень ст. 1268 ЦК України позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] успадкували у відповідних частках домоволодіння, яке складається із житлового будинку загальною площею 38,3 кв.м. та житловою площею 19,1 кв.м. разом із господарськими будівлями та спорудами, з урахуванням здійснених за життя спадкодавця переобладнань, які не потребували дозволу та прийняттю в експлуатацію. До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню такі норми права. За положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, за змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року в справі №6-2784цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17. При вирішенні питання про істотність шкоди, яка може бути заподіяна відповідачу внаслідок припинення його права власності, суд враховує наступне. Як убачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За відповідачем [PERSON] на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). У судовому засіданні відповідач пояснив, що не користується спірним домоволодінням у зв`язку з тим, що позивачка йому у цьому перешкоджає. Проте, на підтвердження вказаної обставини суду жодного доказу не надано. Крім того, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю з 2021 року (часу набуття права власності) по 2025 рік (час розгляду справи) відповідач не звертався. Наведене свідчить про те, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди [PERSON] . На підставі досліджених судом доказів судом установлено, що частка відповідача є незначною і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника [PERSON] , оскільки відповідач тривалий час не використовує належне йому на праві спільної часткової власності житлове приміщення, має у власності інше житло, що свідчить про відсутність потреби у використанні вказаного приміщення для власного проживання. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про припинення права власності відповідача на 1/4 частину домоволодіння, та визнання права власності на цю 1/4\~ частину за позивачкою обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За висновком експерта №6101-22 від 06.01.2025, ринкова вартість об`єкта оцінки - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] становить 251996 грн. без урахування ПДВ (а.с.172-205).\~ У\~ цьому ж висновку експерта зазначено, що вартість садиби, до якої входить житловий будинок та господарські будівлі та споруди становить 785035 грн. Позивачкою внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 42870 грн. (а.с.39) та у сумі 20130 грн. (а.с.7 т.2), а всього 63000 грн. Разом з тим, суд не погоджується з такою сумою компенсації в рахунок належної відповідачу частки нерухомого майна з огляду на таке. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». У домоволодінні, яке складається з декількох об`єктів нерухомого майна, суд не визначає які самі об`єкти належать кожному із співвласників. Адже спільна часткова власність кожного із співвласників розповсюджується на усі об`єкти домоволодіння у відповідних частках. Водночас саме домоволодіння є єдиним цілим (річчю) для співвласників. Тобто, частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Питання присудження компенсації на підставі ст. 365 ЦК України, визначення її розміру належить до компетенції суду. Тому саме судом, в межах справи мають вирішуватися інші питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду. Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов. Отже, на депозитному рахунку знаходяться грошові кошти в розмірі 63000 грн., які в силу наведених вимог законодавства повинні бути перераховані на розрахунковий рахунок [PERSON] . Разом з тим, внаслідок припинення права власності на 1/4 частину житлового будинку, фактично припиниться право спільної часткової власності і на саме домоволодіння, до складу якого входять також\~ прибудинкові споруди, оскільки домоволодіння є єдиним об`єктом нерухомого майна. Таким чином, при вирішенні питання про вартість 1/4 частини майна відповідача слід виходити з визначеної експертом вартості садиби, до складу якої входять житловий будинок та господарські будівлі і споруди\~ 785035 грн. Відтак, розмір компенсації на яку має право відповідач в рахунок вартості 1/4 частини майна складає: 785035 грн.: 4 = 196258,75 грн. З урахуванням внесеної позивачкою суми грошових коштів на депозитний рахунок суду у розмірі 63000 грн., з неї підлягає стягненню грошова сума у розмірі 133258,75 грн. Також суд враховує, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункт 11.12)). Відтак, вирішення питання щодо домоволодіння, а не житлового будинку не є виходом за межі позовних вимог. Позивачка звернулася за захистом своїх прав як власника частини нерухомого майна з метою стати його єдиним власником. А тому з урахуванням мети звернення до суду, а також з урахуванням дотримання прав відповідача, суд вважає доцільним ухвалити рішення, яким припинити право власності відповідача на частину домоволодіння та визнання права власності на цю частину за позивачкою, оскільки житловий будинок є складовою частиною домоволодіння в цілому та єдиним об`єктом нерухомості. На підставі викладеного,

Outcome: approved