Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

20.05.2025 представник позивача - адвокат Назаренко Р.А., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати на правничу допомогу. Заява обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2025 задоволено позов [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з розглядом вказаної справи позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, які просить стягнути на користь позивача. Вказана заява зареєстрована канцелярією суду та присвоєно номер провадження 2-др/357/59/25. Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 30.05.2025 на адресу суду від представника АТ «Ідея Банк» надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування яких зазначено про недоведеність вказаних витрат в розмірі 5 000 грн, їх завищеність та неспівмірність зі складністю спору. Просить відмовити у задоволенні заяви. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 19.05.2025 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/17180/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 1151, про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк», стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» відмовлено. Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що у першій заяві по суті, а саме у позові за вх. № 8185, представником позивача заявлено про очікувані витрати сторони на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, докази на понесення яких будуть надані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат подана представником позивача через систему «Електронний суд» 20.05.2025, тобто протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду від 19.05.2025. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано: 1) копія договору-доручення про надання правничої допомоги від 10.02.2025, укладений між АБ «Ольги Пєнязькової» та [PERSON] ; 2) копія додаткової угоди від 10.02.2025 до договору про надання правничої допомоги від 10.02.2025; 3) копія прибуткового ордеру АБ «Ольги Пєнязькової» № 10/02 від 10.02.2025 про отримання від [PERSON] суми за договором про надання правничої допомоги від 10.02.2025 в розмірі 5 000 грн. Також в матеріалах справи міститься ордер серії АІ № 1821134 від 12.02.2025 на надання правової допомоги Прасол Т.О. адвокатом АБ «Ольги Пєнязькової» Назаренком Р.А. та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9901/10. З наданих документів вбачається, що [PERSON] та АБ «Ольги Пєнязькової» домовились про надання правничої допомоги у справі про визнання виконавчого напису № 1151 від 22.05.2020 таким, що не підлягає виконанню з вартістю послуг у формі гонорару, що становить 5 000 грн. Такі послуги сплачені клієнтом. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати. В силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Отже розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази, які подані представником позивача, є підставою для відшкодування таких витрат, адже цей розмір доведений документально, обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, при цьому не встановлено підстав для зменшення вказаної суми. Слід значити, що такі витрати стали можливими внаслідок дій відповідача та які стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з належного відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Outcome: approved