Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що за час спільного перебування у шлюбі, який розірвано, Позивач перераховував на рахунок Відповідачки грошові кошти в розмірі 242415,57 грн.. Дані кошти були перераховані із заробітної плати Позивача, який проходив військову службу за мобілізацією та наразі є діючим військовослужбовцем. Кошти були призначені для зберігання та накопичення для майбутніх витрат. Кошти не використовувалися в інтересах сім`ї, жодного майна не придбано. Позивач просить здійснити поділ майна, а саме: грошових коштів в розмірі 242 415, 57 грн між [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за [PERSON] права власності на грошові кошти в розмірі 121 207, 79 гривень та стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 121 207, 79 гривень. Представник Позивача адвокат Баладига С.П. в судовому позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Відповідачки адвокат Підлісний О.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини вказані у відзиві. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року прийняти позовну заяву та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 03 грудня 2024 року представником Відповідачки адвокат Підлісний О.В. подав відзив, в обґрунтування якого вказує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку із тим, що гроші витрачалися спільно подружжям як позивачем, так і відповідачкою під час перебування в шлюбі. Відповідачка, як дружина [PERSON] , намагалась забезпечити свого чоловіка всім необхідним, створити затишок та комфорт в побуті. Кошти використовувались виключно в інтересах сім`ї, а саме: на утримання спільної квартири, у вигляді оплати комунальних послуг (за електроенергію, газ тощо); на закупівлю та відправку військового спорядження, придбаного відповідачкою для позивача та його військових побратимів; на придбання продуктів харчування та їх переробку у вигляді тушонок та закруток для передачі на передову позивачу; на оплату лікарських засобів та витрат, пов`язаних із лікуванням позивача; на проведення ремонту у спільній квартирі у тому числі встановлення автономного опалення; на придбання продуктів харчування для спільного споживання; на інші витрати необхідні для життєзабезпечення нашого помешкання та сім`ї. Тобто, витрати здійснювалися з коштів, переказаних [PERSON] , у межах спільного подружнього бюджету. Вони витрачалися за взаємною згодою на спільні потреби. Окрім того, кошти отримані позивачем в якості заробітної плати, не можуть бути поділені, оскільки сторони вели спільне господарство, що не заперечується та не спростовується позивачем, останній добровільно надавав відповідачці частину своєї заробітної плати для використання її на мій розсуд в інтересах сім`ї, а відтак вважаю, що кошти витрачені на потреби сім`ї - не підлягають поділу. Також вказує, що згідно з позовом про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припинились у травні 2023 року. Останнє зарахування коштів від [PERSON] на рахунок відповідачки було 04 травня 2023 року. Тобто, на момент закінчення між ними фактичних шлюбних відносин, коштів на рахунках відповідачки не було, оскільки всі вони були використані виключно в інтересах сім`ї. У зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , а саме у здійсненні поділу майна: грошових коштів в розмірі 242 415, 57 грн. шляхом визнання за [PERSON] права власності на грошові кошти в розмірі 121 207, 79 гривень та їх стягнення. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони перебували з 30 квітня 2017 року в шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2023 року. З час перебування у шлюбі, [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Приват Банк», грошові кошти в загальному розмірі 242 415, 57 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку Позивача відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» від 28.11.2023 року №AVNJ4KANN9P9LMD8 та копіями платіжних інструкцій (9 шт.), а саме: - 22.04.2022 року - 105, 00 грн.; - 12.12.2022 року - 100 050, 00 грн .; - 10.01.2023 року - 7 035, 18 грн.; - 03.02.2023 року - 7 035, 18 грн.; - 12.02.2023 року - 50 050, 00 грн.; - 01.03.2023 року - 50 050, 00 грн.; - 10.03.2023 року - 20 050, 00 грн.; - 26.04.2023 року - 7 035, 18 грн.; - 04.05.2023 року - 1 005, 03 грн. Дані кошти були перераховані із заробітної плати Позивача, який проходив військову службу за мобілізацією та наразі є діючим військовослужбовцем, що підтверджується копією військового квитка та довідкою №3807 від 12.09.2023 року. Стороною відповідача на спростування обставин вказаних у позовній заяві було подано наступні докази. Так на підтвердження того факу, що Відповідачкою витрачались кошти на закупівлю та відправку військового спорядження, придбаного для позивача та його військових побратимів, надано скріншоти з мобільного додатку (месенджеру), а саме фрагменти переписки з Позивачем, де останнім надавалися вказівки щодо придбання військової амуніції, медикаментів, засобів догляду та інше. Вказані товари направлялися Відповідачкою отримувачу, який був вказаний Позивачем у їхній переписці, що підтверджується інформацією про посилки, що в сукупності підтверджує осбавини вкладені Відповідачкою у відзиві. З копії квитанцій про сплату комунальних послуг вбачається, що з березня 2022 року по квітень 2023 року Відповідачка здійснювала оплату на утримання спільної із Позивачем квартири, у вигляді оплати комунальних послуг (за електроенергію, газ тощо). На підтвердження факту проведення ремонту у спільній квартирі у тому числі встановлення автономного опалення, Позивачкою також надано відповідні копії Комерційних пропозицій та товарних чеків, зміст яких підтверджує вищевказані обставини. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі №761/32404/14-ц. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, давши їм належну оцінку, встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і беззаперечних доказів використання відповідачкою коштів, які знаходилися на її рахунку в своїх особистих цілях або не в інтересах сім`ї, внаслідок чого вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судовий збір в сумі 2\~422,40 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved