Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що з 30.07.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2020. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторонами придбано квартиру загальною площею 37,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , яку зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється поділити спільне майно, змінила замки на вхідних дверях квартири та ключі надавати йому відмовляється, позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37,1 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , та визнати за ним право власності на частину квартири [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. У судовому засіданні представник позивача адвокат Гецко В. В. позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Суд, відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Між [PERSON] та [PERSON] 30 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 1572. 21.10.2019 на ім`я відповідача [PERSON] зареєстровано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 37, 1 кв. м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 422410349 від 11.04.2025. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.12.2020 у справі № 522/16740/20 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення норм статті 61 СК України дозволяє дійти висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Як слідує з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, що не спростовано відповідачем. Незалежно від того, на чиє ім`я було зареєстровано право власності, квартира, придбана у шлюбі належать обом з подружжя з часу її придбання і частки у праві власності, відповідно до статті 70 СК України є рівними. Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.372 ЦК України). Частиною 3 статті 372 ЦК України визначено, що в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З позовної заяви слідує, що позивач бажає визначити розмір своєї частки в спільній квартирі подружжя, що відповідає положенням ст. 372 ЦК України. Тому вимога про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири підлягає задоволенню. Оскільки з визначенням частки за позивачем право спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] на квартиру припиняється, тому суд вважає за необхідне визнати за відповідачем також право власності на 1/2 частину квартири. Разом з тим, що стосується вимоги позивача про визнання квартири [ADDRESS] , загальною площею 37,1 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , суд вважає такий спосіб захисту неефективним з огляду на таке. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7\~796,57 грн.

Outcome: partial