Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У березні 2025 року позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - КПВО «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавались їм за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги в результаті чого утворилася заборгованість станом на 31 січня 2025 року в загальному розмірі 173016,03 грн. Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також постачання теплової енергії здійснювалося позивачем на підставі Договору про надання послуг затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Відповідачі від послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та постачання теплової енергії у встановленому законодавством порядку не відмовлялися. З цих підстав КПВО «Київтеплоенерго» просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка виникла станом на 31 січня 2025 року у розмірі 173016,03 грн. та складається зі заборгованості: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 3604,73 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 428,96 грн.; три відсотки річних у розмірі 99,85 грн.; за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 6390,25 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 760,44 грн.; три відсотки річних у розмірі 177,00 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24901,07 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2689,32 грн.; три відсотки річних у розмірі 689,73 грн.; за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 47434,03 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 5644,65 грн.; три відсотки річних у розмірі 1313,86 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 31267,71 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 3146,82 грн.; три відсотки річних у розмірі 727,39 грн.; пеню у розмірі 494,36 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 35485,59 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 4057,56 грн.; три відсотки річних у розмірі 921,62 грн.; пеню у розмірі 646,28 грн.4 заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн.; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 191,52 грн. А також просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору 3028,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 17 березня 2025 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею зроблено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів. 18 березня 2025 року надійшла відповідь № 1206903 на запит суду про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 21 квітня 2025 року. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Гранкіної Н. І. 14 квітня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що позивач не надав документів відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський та фінансову звітність в Україні» на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, в документах наданих позивачем на підтвердження його вимог зазначено, що будинковий лічильник постачання гарячої води відсутній, а квартирний наявний, проте не вказано, що квартирний лічильник встановлений 04 жовтня 2024 року, тому вважає, що не можливо встановити за яким принципом розраховувались виставлені куб. м. води, які вказав позивач в розрахунка, через відсутність правовстановлюючих документів. Крім того, фактично з [INFO], за адресою: [ADDRESS] мали зняти з реєстрації 1 особу, оскільки, зареєстрований до [INFO] [PERSON] загинув. У період з 06 квітня 2022 року по [INFO] він перебував у Збройних Силах України, про що свідчить витяг з наказу командира [NUMBER] окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) від 15 січня 2024 року та актовий запис в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 2779 від 27 грудня 2022 року. Крім того, вважає, що позивач звернувшись до суду з позовом лише 14 березня 2025 року пропустив трьохрічний строк позовної давності, встановлений ст. 266 ЦК України, а саме , що позивач пропустив строки позовної давності щодо стягнення заборгованості на загальну суму 95528,90 грн. Відповідач не знав про направлення до суду позовної вимоги і 16 березня 2025 року повністю погасив заборгованість за абонентське обслуговування ПАО ТЕ, ПАО ГВ, ВКО ЦО, ВКО ПГВ. Крім того, вважає, що заборгованість за ПАО ТЕ, ПАО ГВ, ВКО ЦО, ВКО ПГВ загалом на суму 2134,81 грн. не підлягає розгляду в суді через її відсутність. Виходячи з викладеного просить, в позові відмовити, застосувати сплив позовної давності по відношенню до заборгованості, термін позовної давності по якій закінчився, не приймати до розгляду заборгованість за абонентське обслуговування ПАО ТЕ, ПАО ГВ, ВКО ЦО, ВКО ПГВ, відкоригувати розмір заборгованості, привести всі розрахунки послуг у відповідність до їх фактичного споживання відповідачем. Представник позивача у судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідачі у судове засідання не з`явились про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Надання послуг здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а тому є споживачами послуг, які надає позивач. Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16-ц). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам, які їх отримували і користувалися ними за адресою: [ADDRESS] у відповідачів виник обов`язок щодо оплати цих послуги. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов?язує. За ст. 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIIIобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі в свою чергу від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялися, не відключалися. Факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на день звернення позивача до суду відповідачі не сплатили заборгованість за наданні послуги. Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт. Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 640/18143/16-ц). Враховуючи те, що КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: [ADDRESS] , у відповідачів, як споживачів виник обов`язок щодо оплати цих послуги. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, відповідач заявили клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності до існуючих правовідносин та обсягу заборгованості. Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо обрахунку періоду заборгованості, яка знаходиться поза межами строку позовної давност, суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 та від 09 грудня 2020 року № 1236 карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався. Постановою Кабінету міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України відмінені карантинні обмеження з 30 червня 2023 року, встановлені з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Разом з тим, на момент відміни карантину діяли положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Пунктом 19 ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зазначений період неодноразово продовжувався та діє по сьогоднішній день, зокрема охоплюючі виниклі між сторонами правовідносини. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, визначений статтею 257 ЦК України строк позовної давності продовжений з 02 квітня 2020 року. Отже, з урахуванням зазначних вимог законодавтва, строк позовної давності позивачем пропущений до вимог, про стягнення заборгованості за надані послуги за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, тому з урахуванням заявленого вдповідачем клопотання про застосування наслідків пропустку строку позовної давності в їх задоволенні слід відмовити. Суд відмовляє КПВО «Київтеплоенерго» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги за з опалення та гарячого водопостачання за період з грудня 2015 року по березень 2017 року, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Разом з цим, заборгованості, яка виникла за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з квітня 2017 року по 01 травня 2018 року у сумі 9994,98 грн. підлягає стягненню солідарно з відповідачів. Крім того, відповідно до Витягу із наказу Командира [NUMBER] окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) від 15 січня 2024 року № 15-РС, виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку з загибеллю [PERSON] , на підставі лікарського свідоцтва про смерть від 26.12.2022 № 3391/Не, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.01.2023 Олександрівськм відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У зв`язку з зазначеним, суд вважає слушними доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Гранкіної Н. І. про необхідність перерахунку розміру заборгованості, у зв`язку зі смертю [PERSON] з 01 січня 20223 року, який послугами не міг користуватися. У зв`язку з тим, що розрахунок заборгованості за був здійснений позивачем з розрахунку на п`ять осіб, а у квартирі проживало чотири особи з січня 2023 року, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості за постачання гарячої води з розрахунку на чотирьох осіб. За розрахунком (35485,59-15387,57=20098,02:5х4=16078,41 грн). Суд, здійснивши перерахунок, приходить до переконання про часткове задоволення заявлених позовних вимог та солідарне стягнення з відповідачів, як співвласників майна, заборгованість за надані послуги в загальному розмірі, що становить 163670,96 грн., яка складається з зазначеного: заборгованість за спожиті з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 3604,73 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -728,96 грн та три відсотка річних - 99,85 грн; заборгованість за спожиті з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6390,25 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -760,44 грн та три відсотка річних - 177,00 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 24901,07 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -2689,32 грн та три відсотка річних - 689,73 грн; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 47434,03 грн., інфляційну складову боргу у розмірі -5644,65 грн та три відсотка річних - 1313,86 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі -31267,71 грн, інфляційну складову боргу у розмірі -3146,82 грн та три відсотка річних - 727,39 грн, пеня в розмірі - 494,36 грн; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 31465,98 грн.; заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн.; заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання гарячої води - 665,50 грн.; заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 191,52 грн. Твердження представника відповідаа про здійснення часткової оплати заборгованості за абоненське обслуговування не підтверджено докуентально, не надано доказів проведених оплат, тому суд не може визнати доведеними надані заперечення. Щодо стягнення судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам 2864,44 грн., виходячи з розрахунку (163670,96 х 3028,00 / 173016,03). За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 2864,44 грн., по 1432,22 грн, з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial