Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

[PERSON] діючи в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] звернулися в суді із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», просять: - стягнути з відповідача на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] 224000 грн страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника та 24000 грн відшкодування моральної шкоди; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] 24000 грн відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 17.10.2024 близько 18:55 на автодорозі Богодухів-Валки-Нова-Водолага в м. Богодухів на вул. Оверченка, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "MERCEDES-BENZ 1844" р.н. [NUMBER] з напівпричепом марки "SCHMITZ S01" р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За фактом ДТП Слідчим управління ГУНП в Харківській області розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024221010000539 від 17.10.2024 за частиною другою статті 286 КК України. Внаслідок ДТП було завдано матеріальної та моральної шкоди близьким родичам загиблого, зокрема: дочці [PERSON] , [INFO] , синові [PERSON] , [INFO] , матері [PERSON] , батькові [PERSON] . Пунктом 27.3 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96 000,00 грн, виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, частка яка припадає на кожного становить 24 000,00 грн (1/4 частка). Крім того, згідно пунктом 27.2 статті 27 Закону України №1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Дочка [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті батька була і є неповнолітньою, має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Так як граничний ліміт відповідальності по страховому випадку не може перевищувати 320000 грн, страхове відшкодування, яке належить для виплати Позивачам складається з: 96000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої пунктом 27.3 статті 27 Закону України №1961-IV та 224000 грн в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітньої дитини, встановленого пунктом 27.2 статті 27 Закону України №1961-IV. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачі в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Як видно з інформації ГУНП в Харківській області від 28.03.2025 (а.с. 18), витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 19), у провадженні старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Харківській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024221010000539 від 17.10.2024 за частиною другою статті 286 КК України за фактом того, що 17.10.2024 близько 18 год. 55 хв. на автодорозі Богодухів-Валки-Нова Водолага в м. Богодухів на вул. Оверченка, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки "MERCEDES-BENZ 1844" р.н. [NUMBER] з напівпричепом марки "SCHMITZ S01" р.н. [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.10.2024 (а.с. 20), лікарського свідоцтва про смерть від 18.10.2024 №12-17/263-024/24 [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , причина смерті тупа сукупна травма тіла, гостра крововтрата, множинне ушкодження внутрішніх органів. На час смерті у померлого було двоє дітей - дочка [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та № [NUMBER] , матір дітей [PERSON] . Також, батьками померлого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до довідки від 28.11.2024 солдат [PERSON] в період 26.09.2024 по 06.10.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Сумській області. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "MERCEDES-BENZ 1844" р.н. [NUMBER] застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», поліс №219906002 (а.с. 26). Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить таких висновків. Згідно із частиною другою та п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завданої здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14.01.2019; №500/2095/15-ц від 10.01.2019; №757/59802/16-ц від 05.12.2018; №126/1439/17 від 01.01.2018). З огляду на встановлену законодавством презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Встановлено, що потерпілий [PERSON] загинув внаслідок наїзду автомобіля, отже, шкода була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки. При цьому, відповідачем не надано доказів про те, що смерть настала внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "MERCEDESBENZ 1844" р.н. [NUMBER] застрахована у ТОВ «СК «Альфа-Гарант», має місце страховий випадок, та незалежно від вини особи, яка завдала шкоди, обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Позивачам, відповідно до Закону України №1961-IV від 01.07.2004, покладається на Відповідача, як на страховика в межах суми страхового відшкодування. При цьому, наявність вироку суду, який набрав законної сили, не є обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення страхового відшкодування, якщо у матеріалах справи є достатні інші докази для підтвердження обставин ДТП та її наслідків, оскільки наявність вини у цій категорії справ не є обов`язковою, підставою для здійснення страхової виплати є настання страхового випадку, а цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини (така правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №686/10520/15, від 08.05.2018 у справі №922/2026/17, від 21.09.2018 у справі №910/19960/15, 26.04.2022 року справа № 184/1461/20-ц). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до частини першої статті 1200\~ЦК України,\~у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, серед інших, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Частиною першою статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Разом з тим, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки. Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2011 вбачається, що померлий [PERSON] являвся батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідачем не надано доказів про наявність інших осіб, які перебували на утриманні потерпілого та мають право на страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України. [PERSON] просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . Ці обставини мають істотне значення та є достатніми підставами для виплати відшкодування одноразовим платежем. Стягнення страхового відшкодування на користь позивачки, як законного представника неповнолітнього утриманця покійного одноразовим платежем найкраще забезпечить інтереси малолітньої та відповідає особливому захисту дитини, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнового права дитини. Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловленими у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 17 жовтня 2024 року. Відповідно до статті 8 ЗУ "Про Державний бюджет на 2025 рік" мінімальна заробітна плата з 01 квітня 2024 року становила 8000 гривень. Отже, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцю одного померлого могла б становити 288000 гривень (8000Х36). Крім того, пунктом 27.3 статті 27\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] є: дочка [PERSON] ; син [PERSON] ; мати [PERSON] ; батько [PERSON] . З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 96000 грн (8000Х12), виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, частка яка припадає на кожного становить 24 000 грн (1/4 частка). Відповідно до пункту 27.5 статті 27 Закону України №:1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Згідно Постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 320 000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до розрахунку позивачів, страхове відшкодування, яке їм належить для виплати в межах ліміту відповідальності страховика 320000 грн буде становити: - 96000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої пунктом 27.3 статті 27 Закону України №1961-IV. - 224 000,00 грн в рахунок відшкодування пов`язаного із втратою годувальника для неповнолітньої дитини, встановленого пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-IV. Відповідач своїх розрахунків не надав, як і не спростував розрахунки позивачів. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконати інші умови договору. Пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплачу у строк, встановлений договором. Відповідно до статті 990 ЦК України та частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Суд враховує, що відповідно до правового висновку, що містить постанові Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Тому, зважаючи на наявність страхового випадку та підстав для проведення страхових виплат, передбачених пунктами 27.2 та 27.3 статті 27 статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд доходить висновку, що позов слід задовольнити, стягнути із відповідача страхове відшкодування на користь [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] 224000 грн страхового відшкодування пов`язаної з втратою годувальника та 24000 грн відшкодування моральної шкоди та на користь [PERSON] 24000 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За правилами частини другої статті 137\~ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою та шостою статті 137\~ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. На підтвердження понесених позивачами [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] витрат на правничу допомогу, його представник - адвокат Чабан Ірина Володимирівна надала: ордери серії ВС №1364979 та ВС №1364980 (а.с. 16, 17), договір про надання професійної правничої допомоги від 07.03.2025 із [PERSON] (а.с. 39-42), договір про надання професійної правничої допомоги від 07.03.2025 із [PERSON] (а.с. 43-46), детальний розрахунок для надання правової допомоги, відповідно до якого АО «АВТОМОПІЧ УКРАЇНА» надало такі послуги: консультація Клієнта, підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд, підготовка та подання позовної заяви в суд.. Загальна вартість послуг за надання правової допомоги [PERSON] становить 9084 грн, [PERSON] 15140 грн. Суд виходить із того, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений ОП ВС у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ОП ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 06.12.2019 у справі №910/353/19, 25.05.2021 у справі №910/7586/19. Суд вважає, що витрати на правову допомогу у розмірі 9084 грн [PERSON] та 15140 грн [PERSON] підтверджені належними доказами, а саме договорами про надання правової допомоги, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заяви про зменшення розміру судових витрат з підстав їх не співмірністю до суду не надходило. Отже, суд вважає, що із відповідача в користь [PERSON] слід стягнути судові витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 15140 гривень та в користь [PERSON] 9084 гривні. Зважаючи на те, що позивачі звільнені від сплати судового збору, а відтак, відповідно до статті 141 ЦПК України,\~його слід стягнути із відповідача в користь держави в розмірі 2720 гривень (1% від суми позову 272000).

Outcome: approved