Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцова О.О., про визнання після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , прав і обов`язків забудовника відносно житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне майно [PERSON] , в тому числі на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку та недобудований будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці, по [ADDRESS] . Відповідно до закону та у передбачені строки позивачка 24.01.2023 звернулась до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцової О.О. з відповідною заявою про прийняття спадщини, про що приватним нотаріусом було заведено Спадкову справу №111/2023. Але в ході оформлення спадщини, зібрання необхідних документів, нотаріусом було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на будинок [ADDRESS] . У зв`язку з чим винесла постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 18 липня 2024 року, якою постановила: відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований будинок по [ADDRESS] . Будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] входить до спадкового майна після смерті [PERSON] , недобудований, не зданий в експлуатацію та на нього не оформлено свідоцтво про право власності. Даний будинок почала будувати [PERSON] , але не встигла за життя закінчити будівництво. Готовність будівництва на 70%. Будинок не є самовільно збудованим, будівництво здійснено на земельній ділянці, як була виділена спадкодавцю під будівництво житлового будинку, що підтверджується Рішенням виконавчого комітету від 26.11.1992, актом про виділення земельної ділянки від 26.03.1993, договором про будівництво індивідуального житлового будинку від 26.03.1993. Однак оформити у встановленому законом порядку спадкове майно недобудований будинок позивачка не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не встиг завершити будівництво, не ввів будинок в експлуатацію, а відтак і не оформив право власності на житловий будинок. Інші спадкоємці батько позивачки [PERSON] та сестра [PERSON] , заяву на прийняття спадщини до нотаріуса не подавали, на спадок після смерті [PERSON] не претендують. Після смерті матері позивачки [PERSON] усі права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини, а оскільки позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, вимушена звернутись з позовом до суду. Ухвалою суду від 24 січня 2025 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду від 04.03.2025 за клопотанням позивача у підготовчому судовому засіданні будо залучено по справі належного співвідповідача - Ізюмську міську раду Харківської області. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади, [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцова О.О., про визнання прав забудовника в порядку спадкування за законом та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Позивачка у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду заяви, у яких на спадщину після смерті [PERSON] не претендують, відмовляються на користь [PERSON] позовні вимоги позивачки визнають у повному обсязі, просили ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Просили позовну заяву розглядати без їх участі. Приватний Нотаріус Стрельцова О.О. в судове засідання не з`явилась, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Представник відповідача ІМР Харківської області в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, інших заяв та клопотань суду не надав. Частиною восьмою, десятою статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Відповідачами у встановлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзивів на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Отже, представник відповідача (ІМР) причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи чи про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку дистанційного судового провадження до суду не подав. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , яке видане 25 жовтня 2025 року. Позивачка по справі [PERSON] , [INFO] , є донькою померлої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] , виданого 20.06.1984, батьками якої записані: мати [PERSON] , батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку та недобудований будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці, по [ADDRESS] . Відповідно до Закону та у передбачений строк донька спадкоємиці, [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцової О.О. з відповідною заявою про прийняття спадщини, про що приватним нотаріусом було заведено Спадкову справу №111/2023, номер в Спадковому реєстрі 70178007 від 24.01.2023 року, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Але в ході оформлення спадщини, зібрання необхідних документів, нотаріусом було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на будинок [ADDRESS] . У зв`язку з чим винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 липня 2024 року, якою постановила: відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований будинок по [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до вимог частини другої статті 1220 та частини першої статті 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. Частиною першою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частинами першою, другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з нормою частини п`ятої статті 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Частиною першою статті 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно підпунктів 1.12, 1.13, 1.14 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Місце відкриття спадщини підтверджується довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Відповідно до пункту 1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв`язку з його смертю. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Стрельцовою О.О. була надана відповідь про неможливість видачі свідоцтва, оскільки відсутні правовстановлюючі документу на будинок [ADDRESS] . У зв`язку з чим нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії від 18 липня 2024 року, якою постановлено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недобудований будинок по [ADDRESS] (Вих. № 586/02-31). Відповідно до п.п. 4.12 п. 4, глави 10, розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після надання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Як зазначила позивачка, будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] входить до спадкового майна після смерті її матері [PERSON] , недобудований, не зданий в експлуатацію та на нього не оформлено свідоцтво про право власності. Даний будинок почала будувати [PERSON] , але не встигла за життя закінчити будівництво, готовність будівництва на 70%. Будинок не є самовільно збудованим, будівництво здійснено на земельній ділянці, як була виділена спадкодавцю під будівництво житлового будинку, що підтверджується Рішенням Ізюмської Міської ради народних депутатів виконавчого комітету від 26.11.1992 № 1048, актом про виділення земельної ділянки від 26.03.1993, договором про будівництво індивідуального житлового будинку від 26.03.1993. Однак оформити у встановленому законом порядку спадкове майно недобудований будинок позивачка не має можливості, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя не встигла завершити будівництво, не ввела будинок в експлуатацію, а відтак і не оформила право власності на житловий будинок. Водночас, у постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії від 18 липня 2024 року, нотаріус зазначила, що заява про оскарження відмови у вчинені нотаріальній дій розглядається за правилами позовного провадження. Позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції за місцем знаходження приватного нотаріуса. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Отже, можливо зробити висновок, що якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Оскільки в матеріалах справи маються заяви відповідачів, [PERSON] та [PERSON] щодо відмови від спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , суду доведено, що єдиним спадкоємцем першої черги майна померлої [PERSON] є [PERSON] , яка, як донька померлої, проживає та користується невведеним в експлуатацію знов створеним майном матері, має право на визнання за нею прав та обов`язків забудовника на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Отже, є підстави для задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved