Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та померлою [PERSON] , яка є його бабусею. В обґрунтування заяви зазначив, що його батько [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , проте спадкові права належним чином не оформив. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину прийняли заявник (син) і заінтересовані особи [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька). До складу спадкового майна увійшли належні [PERSON] на підставі державного акту про право власності серії ВЛ №02984 земельні ділянки на території Доротищенської сільської ради. Через розбіжності у написанні прізвища та імені бабусі в свідоцтві про народження [PERSON] та в інших документах заявник позбавлений можливості реалізувати спадкові права, що підтверджено постановою приватного нотаріуса від 29.11.2024 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Заявник пов`язує розбіжності у написанні анкетних даних бабусі з технічними помилками, з подібних причин [PERSON] за життя зверталася до суду із заявою про встановлення факту приналежності їй трудової книжки виданої на ім`я [PERSON] , рішенням народного суду Ковельського району Волинської області від 19.11.1976 у справі №2-282/1976 відповідний факт встановлений. Посилаючись на відсутність позасудового порядку виправлення виявлених помилок [PERSON] просив встановити заявлений факт в порядку окремого судового провадження. В судове засідання заявник та заінтересовані особи не з`явилися, у письмових клопотаннях просили розглядати справи без їх участі. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. За статтею 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану (п.7 постанови). Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 761/16799/15-ц (провадження №14-139цс18), у постанові від 10.04.2019 у справі №320/948/18. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Органи нотаріату не уповноважені за відсутності документів та у разі наявності розбіжностей у поданих заявником документах встановлювати факт родинних відносин, як передумову оформлення спадкових прав, тому цей факт може бути встановлений в судовому порядку. Смерть особи, зв`язок з якою встановлюється, також не є перешкодою для захисту прав заявника в судовому порядку. Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 03.22.2021 у справі 691/1237/20. Як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 19.06.1985. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Кушнерук А.Ю. за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №98/2024. Місце відкриття спадщини та факт прийняття спадщини заявником встановлений згідно з довідкою №383/3.48-ТК/2-24 від 11.09.2024, виданою Тойкутським старостинським округом Ковельської міської ради. 08.10.2024 [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, успадковане [PERSON] після смерті своєї матері [INFO] [PERSON] , яке складається з земельної ділянки, що належала бабусі [PERSON] на підставі Державного акту ВЛ №02984 виданого 10.12.2001 Ковельською районною радою народних депутатів Волинської області. Постановою від 29.11.2024 приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, мотивуючи відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини [PERSON] і [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.08.1960 [PERSON] народився в селі Гішин Ковельського району, його батьками зазначені « [PERSON] » та « [PERSON] ». За даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, батьки [PERSON] уклали шлюб 14.10.1954. Після реєстрації шлюбу прізвище обох « [PERSON] », дані матері : [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] . У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 15.02.1974 зазначено, що [PERSON] народилася [INFO] в селі Гішин Ковелсьького району. Рішенням народного суду Ковельського району Волинської області від 19.11.1976 за заявою [PERSON] встановлено, що заявниця 14.10.1954 вступила в шлюб з [PERSON] , шлюб зареєстрований в с.Гішин Ковельського району. Згідно із свідоцтвом про народження заявниця значиться як [PERSON] , 1921 року народження. В трудовій книжці колгоспника виданій 18.08.1967 помилково заявниця значиться як [PERSON] , 1923 року народження. [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Заповіт від її імені не посвідчувався, після смерті спадкова справа не відкривалася. Згідно з довідкою старости Білинського старостинського округу від 11.09.2024 №375/3.48-ТК/2-24 [PERSON] з 1955 року по день смерті поживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . На час смерті з нею проживали : син [PERSON] , 1960 року народження, невістка [PERSON] , 1968 року народження, онуки [PERSON] , 1985 року народження, і [PERSON] , 1990 року народження. З урахуванням наведеного, у суду немає об`єктивних сумнівів у тому, що заявник є онуком [PERSON] , а різне написання імені та прізвища у свідоцтві про народження спадкодавця [PERSON] та у Державному акті про право власності на землю є наслідком помилки, допущеної через співзвучність. При цьому інформація щодо інших даних дати та місця народження, адреси реєстрації, проживання, тощо тотожна. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що заявник та заінтересовані особи [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , тому встановлення заявленого факту родинних відносин має для заявника юридичне значення. З урахуванням наведеного заяву необхідно задовольнити.

Outcome: approved