Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав, в якому вказав, що у позивача та відповідача у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31.05.2024 шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, не утримує дитину, не забезпечує її потреби, не спілкується з нею, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 12.05.2025, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не надав, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що до 30.09.2024 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.09.2024 шлюб між сторонами розірвано. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Позивач та її син [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Як убачається з характеристики дитини [PERSON] (а.с.8), дитина знаходиться на денному догляді у ФО-П [PERSON] з березня 2021 року, зарекомендував себе як такий, що легко вступає в контакт з ровесниками, знаходить спільну мову та підтримує ігри, в діяльність включається практично одразу. Все фінансове забезпечення бере на себе матір, тато дитини більше трьох років не з`являється, при згадках про нього дитина не висловлює чітких емоцій, почуті питання іноді засмучають дитину. Дитина завжди чекає на маму із задоволенням, часто приходить з новими іграшками, які купує йому мама. Зовнішній вигляд завжди охайний, дитина добре розвинена, соціально-побутові навички та самообслуговування сформовані на належному рівні, потребує заохочення та уваги дорослих. Мовлення відповідає віковій нормі. Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва (а.с.9), дитина [PERSON] , [INFO] спостерігається лікарем-педіатром філії №1 з 23.10.2020 року. Декларація з лікарем укладена, щеплення за віком. На прийом дитина постійно приходить в супроводі мами. Фіксація інформації про участь (або відсутність такої участі) одного з батьків у вихованні (піклуванні) та супроводу спільних дітей не передбачена. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В матеріалах справи відсутні докази невинуватості відповідача у невиконанні ним своїх батьківських обов`язків, що свідчить про його винні дії. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач дійсно не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню та вихованню його дитини, а тому позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Водночас, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, просить призначити аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, у відповідності до норм чинного законодавства, аліменти присуджуються до стягнення або у частці від доходу, або у твердій грошовій формі. Крім того, будь-які докази на підтвердження того, що відповідач має достатній заробіток (дохід), для можливості призначення аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі як того просить позивач, у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачем, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує значних моральних витрат, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.03.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial