Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

05.06.2024 року позивач звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно об`єкт спадщини квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] на 2/3 частки квартири, (який є племінником тобто син померлої [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] ); визнати за позивачем право власності на спадкове майно об`єкт спадщини квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої, [INFO] , (яка є рідною сестрою [PERSON] ) на 1/4 частки квартири. Позов мотивований тим, що 25.12.2000 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS] видано свідоцтво про право власності на сім`ю у складі: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є., що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна є його син [PERSON] , 2/3 частки, у т.ч. з урахуванням 1/3 частки майна, від якої відмовилась дружина [PERSON] . Спадщина на яку видане це свідоцтво складається з частки спірної квартири. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки на частку квартири видане [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частки на 1/3 частку квартири не видане. [PERSON] помер [INFO] . За життя своїм правом на отримання спадщини після смерті [PERSON] не скористався. [INFO] [PERSON] помер. 07.03.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Батової Л.Г. з заявою про відкриття спадкової справи після смерті племінника [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 19.03.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті племінника [PERSON] , оскільки в матеріалах справи міститься інформація про прийняття спадщини спадкоємцями ближчої черги спадкування. [INFO] померла рідна сестра позивача [PERSON] , яка за життя склала заповіт, посвідчений 19.11.2008 року приватним нотаріусом ДМНО Міхеєвою Т.М., у якому заповіла усе належне їй майно [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.09.2010 року на 2/3 частки квартири на частину квартири на ім`я [PERSON] (помер [INFO] ): перехід частки 1/3 на частку від [PERSON] ; перехід частки 1/3 на частку від [PERSON] (за спадщиною від [PERSON] ). 08.04.2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Батової Л.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса ДМНО Батової Л.Г. від 08.04.2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті рідної сестри [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 06 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; залучено Дніпровську міську раду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. 06.08.2024 року до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, у якому просила в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву посилалась на те, що позивачем обрано невірний та неефективний спосіб захисту. Оскільки позивач отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, то необхідно поновлювати строк на прийняття спадщини та змінити черговість спадкування. Розрахунок часток не відповідає дійсності. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07.08.2012 року був розірваний Новокодацьким відділом ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) 07.09.2021 року. 30.08.2023 року рішенням суду анульовано актовий запис про розірвання шлюбу № 84 від 07.09.2021 року. У письмових поясненнях та запереченнях представник позивача, посилаючись на необґрунтованість доводів відзиву, просила позов задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник адвокат Якуб С.А. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надійшла заява представника позивача адвоката Якуб С.А. з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з оскарження рішення в справі № 160/20151/22. Відповідач у судове засідання не з`явилась, натомість її представник адвокат Павленко І.О. письмово просила розглянути справу без її участі, в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л.Г. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати справу без участі його представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровської міської ради письмово просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позову заперечував. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24.01.2018 року у справі № 907/425/16. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином повідомлених учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.2000 року Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням від 25.12.2000 року № 1162-00 (а.с. 29). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 168). Після його смерті відкрилась спадщина на частину вищевказаної квартири. 15.09.2010 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на 2/3 частки на частку вищевказаної квартири. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку частки квартири ще не видане. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 93). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , належана на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2000 року + 1/12, яку [PERSON] прийняв після смерті батька [PERSON] = 1/3). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , 24.11.2011 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с. 92 зворот.), а 12.03.2024 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] (а.с. 102). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є.Л. від 19.03.2024 року відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що вона не має права на спадкування у зв`язку з наявністю спадкоємця ближчої ніж вона, другої черги, який прийняв спадщину (а.с. 100-101). Таким чином, спадщину у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] успадкував [PERSON] як спадкоємець другої черги за законом, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 96). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 160 зворот.). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину спірної квартири. 08.03.2024 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON] (а.с. 158). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Л.Г. від 08.03.2024 року відмовлено [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 163). Тобто спадщину у вигляді 1/4 частини спірної квартири після смерті [PERSON] успадкував її син [PERSON] , оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем на час її смерті (а.с. 149). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 130). Псля його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . 23.09.2022 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] (а.с. 165). 25.12.2022 року з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] звернулась його дружина [PERSON] (а.с. 172). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 07.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 36 (а.с. 173). 07.09.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року в справі № 160/20151/22, яке набрало законної сили 02.10.2023 року, зобов`язано Новокодацький відділ ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) анулювати актовий запис про розірвання шлюбу № 84 від 07.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 133-134). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Приймаючи уваги те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , а після смерті [PERSON] є спадкоємець першої черги за законом, дружина спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] , оскільки позивач є спадкоємцем третьої черги за законом, а в силу ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed