Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування майна, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є його бабусею по лінії матері, яка відповідно до заповіту від 16 березня 2006 року заповіла йому «все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати спадкодавцю». Позивач вказує, що в жовтні 2024 року ним подано заяву про відкриття спадщини в Малиновську державну нотаріальну контору у м. Одесі. 15 жовтня 2024 року винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії зв`язку з тим, що квартира, що належала спадкодавцю [PERSON] зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Територіальної громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року. Так як, позивач не взмозі іншим чином захистити своє право на спадкове майно та повернути дане майно з комунальної власності відповідача, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Позивач в судове засідання не з`явився, його адвокат Пікуш Оксана Володимирівна подала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Представник відповідача Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 23 квітня 2014 року. Після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, що складалося з житлової квартири за адресою [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві приватної власності - на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 1993 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, реєстровий номер № 3-1861 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2011 року. Позивач є внуком спадкодавця по матері [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.09.1949 року та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.01.1971 року. Судом встановлено, що в спадкодавця на момент смерті не було інших спадкоємців за законом, крім позивача. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 грудня 2009 року. Донька спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26 вересня 2005 року. Інших спадкоємців у спадкодавця на момент смерті немає. При житті спадкодавцем [PERSON] 16 березня 2006 року складено заповіт, серія [NUMBER] , посвідченим державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. зареєстрованим в реєстрі за № 3-1303, відповідно до якого позивач є «спадкоємцем на все майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати спадкодавцю». Судом встановлено, що після смерті спадкодавця позивач звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини за заповітом і отримав відмову, обумовлену пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. З огляду на що позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з відповідною позовною заявою. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року по справі № 522/18064/18 (провадження №2-о/522/175/19) встановлено факт постійного проживання [PERSON] з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на час смерті [INFO] в квартирі [ADDRESS] . Дані обставини встановлені судом під час розгляду справи № 522/18064/18 (провадження №2-о/522/175/19), а тому в силу частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з статтею 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. В жовтні 2024 року позивачем повторно подано Заяву про відкриття спадщини в Малиновську державну нотаріальну контору у м. Одесі, проте 15 жовтня 2024 року позивач отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що «квартира [ADDRESS] зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Територіальної громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради» на підставі Рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/7471/16-ц від 21 листопада 2016 року про визнання спадщини відумерлою. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2016 року по справі №521/7471/16-ц за заявою Одеської міської ради визнано спадщину після смерті [PERSON] , що складається з квартири [ADDRESS] , що належела їй на праві власності відумерлою. Отже, на момент оформлення позивачем своїх спадкових прав, право власності на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване на праві приватної власності за відповідачем, що перешкоджає реєстрації права власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. В силу пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту статті 392 ЦК України, право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 в справі № 702/61/20, а саме, зроблено висновок, що зверненню до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. 50 Закону України «Про нотаріат» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з кого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з статтею 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/18064/18 від 11 квітня 2019 року встановлено факт спільного проживання позивача з спадкодавцем на час відкриття спадщини, отже позивач вважається таким, що прийняв спадщину і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить позивачу з часу відкриття спадщини. Позивачем 15 жовтня 2024 року отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що «квартира [ADDRESS] зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради» на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/7471/16-ц від 21 листопада 2016 року. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивач виконавши вимоги щодо досудового звернення за нотаріальним оформленням майнових спадкових прав, позбавлений можливості оформити право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . в позасудовому порядку, оскільки право власності на дане майно перереєстровано на відповідача і позивач не може оформити право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за заповітом іншим способом. Щодо позовної вимоги про повернення майна з власності відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. За частиною 2 статті 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Суд погоджується з позицією позивача, що для повернення відумерлого майна в порядку частиною 2 статті 1280 ЦК України не вимагається попереднє скасування судового рішення про визнання спадщини відумерлою. Право на захист спадкових прав шляхом подання позову про повернення відумерлого майна реалізується спадкоємцем у зв`язку з набуттям територіальною громадою права власності на спірне майно. У разі скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою, повернення такого майна відбудеться в порядку повороту виконання судового рішення, а не на підставі механізму, закріпленого в частині 2 статті 1280 ЦК. Процесуальний закон обмежує подання заяви про поворот виконання строком позовної давності. Напроти строк, протягом якого спадкоємець має право вимагати передання відумерлого майна в натурі, законом не обмежений. Як зазначається в рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року у справі № 1-25/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає в поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та в подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Враховуючи вищевикладені обставини, суд доходить до висновку, що поворот виконання застосовується щодо сторін саме виконавчого провадження. Проте право власності на відумерле майно набувається територіальною громадою на підставі судового рішення про визнання без застосування процедури примусового виконання. Відтак, територіальна громада, спадкодавець, спадкоємці не є сторонами виконавчого провадження. Внаслідок скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою відпаде правова підстава набуття територіальною громадою права власності на спадщину. Разом з тим, закон не містить прямого застереження про необхідність скасування рішення суду про визнання спадщини відумерлою для реалізації спадкоємцем свого права вимоги до територіальної громади. Таким чином, суд доходить до висновку, що для пред`явлення спадкоємцем позову про повернення відумерлого майна не вимагається попереднє скасування рішення суду про визнання такого майна відумерлим. У протилежному випадку фактично нівелюється можливість застосовування спадкоємцем спеціального способу захисту, визначеного у частині 2 статті 1280 ЦК. Відповідно до статтей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4589 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки, що підтверджується квитанцією №5055-2786-2809-5847 від 16 січня 2025 року та 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят копійок судового збору за подання заяви про забезпечення позову в даній справі після відкриття провадження у справі, що підтверджується квитанцією №А82Х-3ЕРН-486Р-Н760 від 12 лютого 2025 року. Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та витребування майна підлягають задоволенню.

Outcome: approved