Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом, який подано його представником адвокатом Осокіним С.Ю., до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначив, що 14 листопада 2023 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначив, що сумісне життя у сторін не склалося внаслідок різних поглядів на вирішення звичайних життєвих проблем, в зв`язку з чим в сім`ї часто виникали непорозуміння, які призвели до того, що між сторонами не залишилося ніяких почуттів. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачкою припиненні, впродовж значного періоду часу спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо. На переконання позивача відновлення сім`ї неможливе, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення. Після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин разом з позивачем залишився проживати син [PERSON] , [INFO] (за адресою: [ADDRESS] ), а з відповідачкою проживає молодший син [PERSON] , [INFO] (за адресою: [ADDRESS] ). Представник позивача зазначив, що подальше проживання старшого сина разом з позивачем відповідає дійсним інтересам дитини та її всебічному розвитку, оскільки, належному вихованню, розвитку сина буде сприяти його проживання разом із батьком, де йому налаштовані всі необхідні умови для цього. Позивач має постійний та достатній дохід задля забезпечення сину належних умов існування. З урахуванням викладеного, представник позивача, який діє в інтересах [PERSON] , просив суд розірвати між сторонами шлюб та визначити подальше місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 листопада 2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 10 грудня 2024 року ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2025 року замінено третю особу - орган опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації Одеської області на орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, та зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в частині визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних суддів» номер 4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав чинності 25 квітня 2025 року, змінено найменування Котовського міськрайонного суду Одеської області на Подільський міськрайонний суд Одеської області. Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 09 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Також судом вирішувалося клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Осокіна С.Ю. про виклик в судове засідання та допит двох свідків. Позивач, який належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Осокін С.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, просила їх задовольнити та пояснила, що орієнтовно з 2016 року разом з позивачем проживали у цивільному шлюбі, в листопаді 2023 році вони зареєстрували шлюб, однак не змогли знайти спільну мову і тому з весни 2024 році почали проживати окремо, з того часу старший син проживає разом з батьком, а молодший син разом з нею. Представник органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області Дмитрашко Т.О. в судовому засіданні повідомила, що до суду було надано висновок щодо визначення місця проживання дитини з батьком, згідно з яким орган опіки та піклування Куяльницької сільської ради вважає доцільним визначити можливим проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в цій частині. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в с. Бочманівка, добре знає позивача, оскільки навчався з ним у школі, відповідачку [PERSON] знає, оскільки вона проживала разом з позивачем, йому відомо, що близько року відповідачка проживає в м. Подільськ, а позивач разом з старшим сином проживає в с. Бочманівка, також зазначив, що позивач є військовослужбовцем, який добре ставиться до обох дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2022 році після одруження переїхав жити в с. Бочманівка, знає сторін у справі, з позивачем служив в одній роті батальону, як йому відомо сторони жили добре, потім почали сваритися і вже давно не проживають разом. Старший син більше тягнеться до батька, живе разом з ним, за сторін нічого поганого сказати не може, вони як батьки хороші, добре ставляться до обох дітей, особисто не бачив, щоб мама відвідувала старшого сина. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі мають двох малолітніх дітей. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серії [NUMBER] від 28 березня 2018 року, актовий запис №1019, матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Подільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), серії [NUMBER] від 06 жовтня 2020 року, матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . 14 листопада 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 421. На час розгляду справи сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а також, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній його волі, відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу, розірвання шлюбу не призведе до порушення особистих та майнових прав сторін та їхніх малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що даний шлюб слід розірвати. Як встановлено судом сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Згідно довідки №19-25/26 від 12 лютого 2025 року, виданої старостою Бочманівського старостиного округу О.Тіорою, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрований. Рішенням виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 01 квітня 2025 року № 67, затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , мешканцем с. Бочманівка, згідно якого вирішено за доцільне визначити можливим проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. У даному висновку, зокрема зазначено, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає в с. Бочманівка, Подільського району, Одеської області. Відповідно до характеристики старости Бочманівського старостинського округу, за місцем проживання [PERSON] характеризується з позитивного боку. У побуті завжди спокійний, тактовний. За характером врівноважений, розсудливий, терплячий, справедливий. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. Скарг від сусідів та жителів села на нього до старостату не надходило. У помешканні створено належні умови для виховання, розвитку та навчання дитини. У хлопчика є окрема кімната, обладнана необхідними меблями та технікою. Збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. В будинку також проживають батьки [PERSON] : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , які не чинять перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , проживає у місті Подільськ Одеської області. Тимчасово не працює, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Постійного доходу не має. Проживає в квартирі батьків у м. Подільськ, Подільського району, Одеської області. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини не заперечувала щодо можливості проживання їх спільного сина разом з батьком, адже вважає, що не має змоги утримувати дитину. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Судом встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживає і від якого матір дитини не вимагала та не вимагає зміни його місця проживання. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживав та проживає разом із батьком, а матір дитини не заперечує проти цього. Отже відсутній спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини. Таким чином, суд доходить висновку, що позов батька дитини про визначення місця проживання сина разом із ним не підлягає задоволенню, так як ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідачка не вчиняла. При цьому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, оскільки він не містить належного обґрунтування, викладених у ньому доводів. Та фактично підтверджує той факт, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за подачу даного позову до суду позивачем сплачено 2422 грн. 40 коп. судового збору (за дві позовні вимоги) і позов задоволено частково, тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. Враховуючи наведене, ст. ст. 19, 161 СК України,

Outcome: partial