Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог. 12.06.2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя, та визнання права власності. В позовній заяві [PERSON] просив суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] квартири, загальної площею: 72,4 кв.м., житловою площею: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; Визнати рівними по 1/2 частці за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] квартири, загальної площею: 72,4 кв.м., житловою площею: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] кафе-магазину, загальною площею: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] ; Визнати рівними по 1/2 частці за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] кафе-магазину, загальною площею: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що 15 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Дніпровського суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.07.2022 року у справі № 209/812/22 шлюб було розірвано. \~ \~ \~ \~В період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було придбане нерухоме майно, а саме: 20 вересня 2013 року була придбана квартира, загальна площа якої: 72,4 кв.м., житлова площа: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 162893112104. Договір купівлі-продажу, нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Панко Г.В., реєстр № 2325. Квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу за спільні з Відповідачем кошти. Право власності на квартиру було оформлено на відповідача, разом з тим квартира, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] , та [PERSON] . 24 лютого 2021 року було придбане кафе-магазин, загальна площа: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2298484112104. Договір купівлі-продажу, нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., реєстр № 312. Кафе-магазин придбане в період зареєстрованого шлюбу за спільні з Відповідачем кошти. Право власності на кафе-магазин було оформлено на відповідача, разом з тим, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 04.07.2023 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 06.09.2023 року відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву заперечує проти поділу майна та вважає що підстави для задоволення позову відсутні. У відзиві зазначає, що під час шлюбу у позивача та відповідача народилися двоє малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 06 січня 2010 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 27 січня 2016 року). Спільні діти - син [PERSON] та донька [PERSON] , знаходяться на забезпеченні, та проживають разом з відповідачем. До реєстрації шлюбу з позивачем, відповідач проживала в квартирі матері [PERSON] , яка знаходиться у [ADDRESS] . [PERSON] продала належну їй на праві власності вищевказану квартиру. Продаж належної на праві власності, квартири було вчинено 20 вересня 2013 року. Отримані від продажу квартири грошові кошти, у розмірі 14 500 доларів (станом на день купівлі квартири еквівалент у гривні складав 115 898, 5 грн) [PERSON] передала відповідачу у якості дарунка. Окрім цього, у відповідача були власні грошові кошти, які вона заощадила будучи студенткою, оскільки за хороші успіхи у навчанні, отримувала стипендію. Окрім цього, батьки відповідача підтримували її матеріально та кожного місяця давали грошові кошти у розмірі 2000 грн, що за необхідності, буде підтверджено показами свідків. Загальна сума власних заощаджень відповідача станом на день придбання власної квартири складала 150 000 грн, про що позивачу було відомо. Таким чином, 20 вересня 2013 року відповідачем придбано у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу, серія ВТМ № 216285 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серія ЕАК № 714868 (додано в якості додатків до відзиву на позовну заяву). Спірну квартиру було придбано в той час коли відповідач знаходилася у зареєстрованому шлюбі з позивачем, але за власні кошти. Зазначені кошти відповідач отримала від [PERSON] у якості дарунка, які вона отримала від продажу квартири та власні заощадження про що добре відомо Позивачу - [PERSON] . Окрім цього, відповідач придбала кафе-магазин, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Придбання кафе-магазину було здійснено 24 лютого 2021 року на підставі договору купівлі - продажу серії НМС № 213945, тобто за час перебування у шлюбі, проте не за спільні з позивачем кошти, як було ним зазначено у позовній заяві. Для придбання вищезазначеного кафе-магазину відповідач звернулася до [PERSON] для оформлення позики. Так, 18 лютого 2021 року остання уклала договір процентної позики № 18022021. В подальшому, під час та після розірвання шлюбу, на позичені грошові кошти відповідач [PERSON] здійснила покращення об`єкту спільної сумісної власності на загальну суму 24 150 грн. (З 950 + 1900 + 13 800+4500 грн), що підтверджується видатковою накладною № 18/07 від 18 червня 2022 року, актом виконаних робіт № 18/07 від 18 червня 2022 року, накладною № 102 від 24 січня 2023 року, договором підряду № 1 від 24 січня 2023 року та акту приймання - передачі наданих послуг від 29 січня 2023 року. 22.09.2023 року позивач надав до суду відповідь на відзив в якій зазначає, що до придбання квартири, позивач та відповідач прожили у шлюбі майже шість років, Відповідачка з моменту укладення шлюбу ніде не працювала, з 2009 року знаходилась у декретній відпустці, не мала ні особистих заощаджень ні стабільного доходу і відповідно не мала достатньої можливості робити будь які суттєві заощадження. Зазначена квартира була придбана частково за рахунок коштів батьків, як Відповідачки, так і батьків позивача, а також частково за рахунок особистих коштів позивача. Що підтверджується довідками з пенсійного фонду: Форми ОК-5, ОК-7 (додаються) про доходи позивача з 2005 року, та копіює Договору-купівлі продажу нерухомого майна від 21 вересня 2013 року, відповідно до якого, [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . (Копія Договору купівлі продажу додається). Кошти від продажу квартири, [PERSON] передав позивачу для купівлі, та подальшого облаштування спірної квартири. \~ \~ \~ \~Вартість квартири, яку продала матір Відповідачки, відповідно до договору купівлі-продажу від 20 вересня 2013 року, становить суму 21386,00 гривень, а не 115898,50 гривень, як про це стверджує Відповідачка. \~ \~ \~ \~Вартість квартири, [ADDRESS] , від 20 вересня 2013 року становить 65158,00 гривень. \~ \~ \~ \~В вищевказаній квартирі позивач та відповідач мешкали спільно, однією сім`єю до лютого 2022 року. \~ \~ \~ \~Щодо нерухомого майна кафе-магазину, загальна площа: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] стверджує про те, що придбала спірну нерухомість за особисті кошти, які одержала від громадянки [PERSON] за договором позики від 18 лютого 2021 року в сумі 2000,00 доларів США. На підтвердження чого надала копію договору позики №18022021 від 18 лютого 2021 року. Також, Відповідачка у відзиві стверджує що: «під час та після розірвання шлюбу, на позичені грошові кошти вона здійснила покращення об`єкту спільної сумісної власності на загальну суму 24150,00 грн.» Тобто Відповідачка визнає, що ця нерухомість є спільною сумісною власністю. Що стосується іншого, а саме, укладання договору позики, який надано до відзиву, а також витрат на покращення, не відповідає дійсності, та є не доведеним, та Позивачу про це нічого не відомо. Також, вартість придбаного кафе-магазину, загальна площа: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] , відповідно до Договору купівлі-продажу від 24 лютого 2021 року, становить 60970,00 гривень (п.6 Договору), на що були витрачені спільні заощадження позивача та відповідача. Тоді як сума позики за курсом Національного банку України (27,90 грн. за 1 долар США), на момент отримання становить 20000 х 27,90 = 558000,00 гривень, що майже в 10 разів вище за вартість кафе-магазину, куди Відповідачкою були витрачені ці кошти Позивачу не відомо. Таким чином, позивач вважає, що такий доказ - договір позики №18022021 від 18 лютого 2021 року, є сумнівним. \~ \~ \~ \~Вважає, що відповідачкою не надано ніяких саме розрахункових документів, які були витрачені на покращення. Щодо кафе-магазину, адреса: [ADDRESS] зазначив, що зазначений об`єкт нерухомості був придбаний, та використовувався в інтересах сім`ї і використовувався спільно до лютого 2022 року. На зазначеному об`єкті були виробничі потужності ТОВ «СТРОЙФОРМ» ідентифікаційний код юридичної особи 41695304, де Позивач особисто був засновником і директором, а позивачка бухгалтером. На об`єкті було розташоване спільне коштовне обладнання, яке Відповідачка на даний час розпродає без згоди позивача. 06.10.2023 року Відповідач за первісним позовом [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про сплату компенсації за відчужене без згоди іншого з подружжя спільного майна та компенсації вартості частки майна товариства відповідно до частки другого з подружжя у статутному фонді цього товариства. Ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про сплату компенсації за відчужене без згоди іншого з подружжя спільного майна та компенсації вартості частки майна товариства відповідно до частки другого з подружжя у статутному фонді цього товариства. В зустрічній позовній заяві [PERSON] , просила: стягнути з [PERSON] 189 097,00 грн. в якості компенсації за проданий транспортний засіб; стягнути з [PERSON] 255 000,00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.) в якості компенсації / частки внеску відповідача до статутного капіталу ТОВ «СТРОЙФОРМ». [PERSON] обґрунтовує вимоги за зустрічним позовом тим, що під час перебування сторін в шлюбі, було набуте ще майно, яке підлягає поділу за первісним позовом, а саме: - транспортний засіб FORD FUSION, 2015 року випуску, VIN код [NUMBER] , який був придбаний 06.02.2020 року під час перебування у шлюбі та проданий [PERSON] одноособово без згоди дружини 26.01.2022 року; - статутний капітал (фонд) товариства з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (код ЄДРПОУ 41695304, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - дата запису: 31.10.2017, номер запису:12231020000006603, тобто товариство засновано під час перебування у шлюбі) у розмірі 510 000,00 грн. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що згідно витягу від 02.10.2023 року з державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів 26.01.2022 року ТСЦ 1244 було проведено перереєстрацію транспортного засобу FORD FUSION, 2015 року випуску, VIN код [NUMBER] , який був придбаний 06.02.2020 року подружжям [PERSON] та записаний на [PERSON] . В результаті проведених дій після укладення позивачкою договору про надання правової допомоги було встановлено, що автомобіль був проданий на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2022/3068372 від 26.01.2022 року у територіальному сервісному центрі МВС №1244 за 378 194,00 грн. (триста сімдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири гривні 00 коп.) [PERSON] не надавала згоду на продаж майна, відповідач за зустрічним позовом довгий час приховував факт продажу, 22.02.2022 року виїхав закордон і з того часу не повертався до України. 10.08.2023 року позивачка зверталася до ТСЦ 1244 з заявою про надання інформації стосовно транспортного засобу, однак відповідні відомості їй надані не були. При цьому, після отримання відповідних документів від ТСЦ 1244 і підтвердження продажу транспортного засобу за 378 194,00 грн. (триста сімдесят вісім тисяч сто дев`яносто чотири гривні 00 коп.), що було погоджено сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу №1244/2022/3068372 від 26.01.2022 року, позивачка не має наміру ставити під сумнів ціну продажу, оскільки в результаті моніторингу спеціалізованих сайтів з продажу автомобілів вважає, що ціна продажу є ринковою, а тому застосування саме цієї вартості є гарантією справедливої сатисфакції, та вважає що таким чином з [PERSON] має бути стягнута половина вартості транспортного засобу в розмірі 189097,00 грн. Стосовно поділу майна внесеного до статутного капіталу ТОВ «Стройформ» шляхом стягнення компенсації частки внеску відповідача до статутного капіталу, повідомляє, що 31.10.2017 року створено товариство з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (код ЄДРПОУ 41695304, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - дата запису: 31.10.2017, номер запису:12231020000006603), єдиним засновником та директором якого є [PERSON] . Статутний капітал товариства становить 510 000, 00 грн. (п`ятсот десять тисяч гривень 00 коп), позивач за зустрічним позовом вважає, що з [PERSON] має бути стягнута половина внеску до статутного капіталу ТОВ «Стройформ», а саме компенсація у розмірі 255 000,00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.). Представник відповідача за зустрічним позовом надав до суду відповідь на позовну заяву [PERSON] в якій вказує на те, що стягнення з [PERSON] суми 189 097,00 грн. (сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`яносто сім гривень 00 коп.) в якості компенсації за проданий транспортний засіб є необґрунтованим. Перебуваючи у шлюбі, а саме 06 лютого 2020 року, був придбаний транспортний засіб FORD FUSION, 2015 року випуску, VIN код [NUMBER] , який 26 січня 2022 року (тобто перебуваючи в шлюбі) був проданий [PERSON] . Автомобіль був проданий за спільною згодою подружжя - [PERSON] та [PERSON] . Що може підтвердити покупець [PERSON] . Грошові кошти спільно, які були одержані від продажу транспортного засобу були використані спільно [PERSON] , та [PERSON] , в інтересах сім`ї. В тому числі для спільних поїздок за кордон, як на відпочинок, так і вивчення питання можливої еміграції. Наприкінці 2022 року, подружжя прийняло спільне рішення про переїзд до Польщі, з метою подальшого постійного проживання. В січні 2022 року, та на початку лютого 2022 року подружжя разом перебувало у Польщі, перед цим, всією сім`єю були на відпочинку в Єгипті. Перебуваючи в Польщі на початку лютого 2022 року подружжя займалось майбутнім облаштуванням побуту, пошуком квартири для проживання, школи для можливого навчання дітей, питанням переведення сімейного бізнесу до Польщі, тощо, була орендована квартира (одразу сплачена оренда за перший та останній місяць) придбані деякі речі які необхідні для побуту. Після чого позивач та відповідач поїхали в Україну. Що підтверджується (спільний виїзд/в`їзд в Україну) інформацією про спільний перетин кордону України, яка міститься в Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. 22 лютого 2022 року, [PERSON] поїхав до Польщі. Через деякий час до нього приїхала [PERSON] із дітьми. До квітня 2022 року сім`я разом мешкала у Польщі. За цей час, у зв`язку із відсутністю роботи, сторонами спільно витрачались грошові сімейні збереження, тобто ті, які були одержані від продажу транспортного засобу FORD FUSION. Грошові кошти витрачались на оренду житла, його утримання, харчування, побутові потреби, тощо. В другій половині квітня 2022 року [PERSON] із дітьми поїхала в Україну, та забрала із собою усі сімейні грошові кошти, залишивши [PERSON] без засобів до існування. Вважає, що твердження [PERSON] про те, що [PERSON] розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд не підтверджені відповідними доказами та є безпідставними. Що стосується стягнення з [PERSON] компенсації частки внеску до статутного капіталу ТОВ «СТРОЙФОРМ» останній вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення компенсації вартості частки статутного капіталу ТОВ «СТРОЙФОРМ» є необґрунтованими та незаконними, та зазначає, що 31.10.2017 року створено товариство з обмеженою відповідальністю «СТРОЙФОРМ» (далі - Товариство), (код ЄДРПОУ 41695304, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи - дата запису: 31.10.2017, номер запису:12231020000006603), єдиним засновником та директором якого є [PERSON] . На момент створення Товариства, його статутний капітал складав значно меншу суму, та був сформований за рахунок грошового, або майнового внеску. В подальшому, а саме 24.06.2020 року була проведена реєстрація змін розміру статутного капіталу Товариства, тобто статутний капітал мав бути збільшений до суми 510000,00 гривень, тобто той розмір який зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Разом з тим, на думку [PERSON] статутний капітал був задекларований, але не був внесений, тобто на даний час не сформований, відповідно не складає суму 510000,00 гривень. Зазначені обставини частково підтверджуються повним Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який додається. Інші документи, які підтверджують фактичний розмір статутного капіталу Товариства, а саме Статут Товариства, протокол про його створення, в одному екземплярі знаходяться у [PERSON] , яка є бухгалтером зазначеного Товариства, а 2 екземпляр знаходиться за місцем зберігання реєстраційної справи в паперовій формі - Кам`янській міській раді. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що при поділі спільного майна, а в даному випадку частки у статутному капіталі ТОВ «СТРОЙФОРМ» слід застосовувати правила ст. 71 Сімейного кодексу України, згідно до якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. [PERSON] вважає вимоги [PERSON] щодо сплати компенсації за відчужене без згоди іншого з подружжя спільного майна, та компенсації вартості частки майна товариства відповідно до частки другого з подружжя у статутному фонді цього товариства є недоведеним та необґрунтованим. Ухвалою суду від 07.11.2024 року було закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду по суті. Ухвалою суду від 19.03.2025 року було витребувано з Кам`янської міської ради реєстраційну справу, а саме: завірену копію статуту, протоколу/рішення про створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (ЄДРПОУ: 41695304, державна реєстрація створення юридичної особи 31.10.2017 р). 16.05.2025 року до суду надійшли витребувані докази, а саме: завірена копія статуту, протоколу/рішення про створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (ЄДРПОУ: 41695304, державна реєстрація створення юридичної особи 31.10.2017 р). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 15 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Рішенням Дніпровського суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.07.2022 року у справі № 209/812/22 шлюб було розірвано. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . За час спільного проживання однією сім`єю у шлюбі сторони набули у власність нерухоме майно: - квартиру, загальна площа якої: 72,4 кв.м., житлова площа: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 162893112104. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2013, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Панко Г.В., реєстр № 2325; - кафе-магазин, загальна площа: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2298484112104. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 24.02.2021, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., реєстр № 312; Право власність на вище наведені об`єкти нерухомого майна було оформлено на [PERSON] . Також, під час шлюбу сторонами 06.02.2020 було набуте рухоме майно, а саме транспортний засіб FORD FUSION, 2015 року випуску, VIN код [NUMBER] , який 26 січня 2022 року (тобто перебуваючи в шлюбі) був проданий [PERSON] . Автомобіль був проданий за спільною згодою подружжя - [PERSON] та [PERSON] . З наданої Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Кам`янської міської ради реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (ЄДРПОУ: 41695304, державна реєстрація створення юридичної особи 31.10.2017 р), зокрема протоколу установчих зборів засновників ТОВ «СТРОЙФОРМ» від 31.10.2017 р. та статуту ТОВ «СТРОЙФОРМ» від 31.10.2017 р. вбачається, що 31.10.2017 року було створено товариство з обмеженою відповідальністю «СТРОЙФОРМ», статутний капітал (фонд) товариства з обмеженою відповідальністю «Стройформ» (код ЄДРПОУ 41695304), складає 5000,00 грн. Позивач за первісним позовом бажає визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] квартиру, загальної площею: 72,4 кв.м., житловою площею: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Визнати рівними по 1/2 частці за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] квартири, загальної площею: 72,4 кв.м., житловою площею: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] кафе-магазину, загальною площею: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Визнати рівними по 1/2 частці за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] РНОКПП [NUMBER] кафе-магазину, загальною площею: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] , за первісним позовом не погоджується з заявленими позивачем вимогами про поділ майна подружжя та в своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що спірна квартира була придбана за власні кошти відповідача за первісним позовом, а кафе-магазин за кошти, які одержала від громадянки [PERSON] за договором позики від 18 лютого 2021 року в сумі 2000,00 доларів США. Відповідно до зустрічного позову позивачка [PERSON] просить суд вирішити питання, щодо розподілу грошових витрат в якості компенсації за проданий транспортний засіб FORD FUSION, 2015 року випуску, VIN код [NUMBER] , у розмірі 189097,00 грн., та в якості компенсації частки внеску відповідача до статутного капіталу ТОВ «Стройформ» у розмірі 255000,00 грн. \~ \~ \~ Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. \~ \~ \~ \~Згідно з вимог ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на підставі спільної сумісної власності незалежно від того, чи обоє вони працювали і отримували заробітну плату, чи лише один з них. У відповідності з вимог ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ч.1 ст.69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У сторін не було шлюбного договору і ніякий інший порядок поділу майна не визначався. Про право спільної власності на майно також вказано і в Цивільному кодексі України, зокрема, згідно з вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Натомість відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. \~ \~ \~ \~Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 07.09.2016р. у справі №6-801цс16; від 12.10.2016р. у справі №6-846цс16; від 07.12.2016р. у справі №6-1568цс16). Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанови ВС від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №264/2232/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17). Співвідношення положень п.3 ч.1 ст.57 та ст.60 СК дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Суд дійшов висновку, що об`єкти нерухомості придбані сторонами у шлюбі, а саме: квартира, загальна площа якої: 72,4 кв.м., житлова площа: 41.1 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 162893112104. Договір купівлі-продажу, нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Панко Г.В., реєстр № 2325; та кафе-магазин, загальна площа: 89.6 кв.м., адреса: [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2298484112104. Договір купівлі-продажу, нерухомого майна посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., реєстр № 312; підлягають поділу на рівні частини, саме тому вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому доводи відповідача [PERSON] про те, що спірні об`єкти нерухомого майна є її особистою власністю, які придбані за рахунок подарованих її матір`ю [PERSON] грошових коштів у сумі 14500,00 дол.США суд не при приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження даних обставин, зокрема договору дарування. Крім того, наданий відповідачем договір позики № 18022021 від 18.02.2021 р. та матеріали справи не містять підтвердження надання згоди [PERSON] на укладення цього договору та витрачання отриманих за договором позики коштів в інтересах сім`ї, тому суд критично оцінює доводи [PERSON] щодо придбання спірного кафе-магазину за рахунок цих коштів. \~ \~ \~ \~ \~Щодо вимог\~позивача [PERSON] ,\~за зустрічним\~позовом в\~частині стягнення\~з відповідача\~ [PERSON] ,\~компенсації за\~проданий транспортний\~засіб FORD\~FUSION,\~2015\~року випуску,\~VIN\~код [NUMBER] ,\~у розмірі\~189097,00\~грн., суд дійшов висновку про задоволення позивних вимог в цій частині. Загальна вартість проданого рухомого майна складає 378194,00 грн., що погоджене сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу № 1244/2022/3068372 від 26.01.2022 року, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не ставить під сумнів ціну продажу транспортного засобу. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірне рухоме майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі, та відчужено (продано) також перебуваючи у шлюбі. Будь-яких доказів того, що кошти після продажу рухомого майна були витрачені на побутові потреби сторонами по справі, суду не надано. Щодо вимог позивача [PERSON] , за зустрічним позовом в частині стягнення з відповідача [PERSON] в якості компенсації частки внеску відповідача до статутного капіталу ТОВ «Стройформ» у розмірі 255\~000,00 грн., суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позивних вимог в цій частині. Вивчивши та дослідивши надані до суду докази по справі, а саме: документи з реєстраційної справи, статуту ТОВ «Стройформ», суд дійшов висновку, що заявлена суму статутного капіталу ТОВ «Стройформ» складає 5000,00 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства, внесений [PERSON] . Докази надані позивачем [PERSON] , а саме: роздруківка з сайту «Опендатабот» витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, щодо ТОВ «Стройформ» де зазначений статутний капітал в розмірі 510000,00 грн., не є належними та допустимими доказами по справі, належним чином не завірені, також позивачем за зустрічним позовом не надано до суду фінансового звіту та первинних фінансових документів підприємства, якими було б підтверджено вказану суму статутного капіталу. Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідача за первісним та за зустрічним позовом судових витрат за надання правової допомоги у розмірі 25000,00 грн., суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п. 1 ч. 3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ч.\~8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). \~ \~ \~ \~Відповідно\~до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~пунктів 1,2\~ч.\~3\~ст.\~141\~ЦПК України,\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: чи\~пов`язані ці\~витрати з\~розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. \~ \~ \~ \~Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial