Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» обґрунтовує тим, що 28.08.2017 між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір №010/0692/82/0597457. Відповідно до умов договору позичальнику надано грошові кошти, а позичальник зобов`язався повернути використану суму у строк до 28.08.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 45%. 20.09.2019 між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2/19-F, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017. У свою чергу, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги до боржників позивачу ТОВ "Коллект Центр" відповідно до договору відступлення права вимоги № 19-10/2022 від 19.10.2022, в тому числі за вищевказаним договором. Отже, позивач набув права вимоги до відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017 у розмірі 37\~334, 03 гривень; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. Ухвалою судді від 06.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялася у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за її зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавала. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору і договору факторингу, та регулюються главами 71, 73 ЦК України. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.08.2017 між АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0692/82/0597457, відповідно до умов якого, Банк відкрив Позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 19 200, 00 грн., а Позичальник зобов`язувався повернути використану суму в строк до 28 серпня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 45,0 % річних (п.1.3-1.6 Договору). Згідно додатку № 1 до договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017 - Умови видачі кредиту, сума поточного ліміту кредиту згідно заяви: 19200,00 грн., строк кредиту: 48 міс., процент на ставка: при користуванні в межах пільгового періоду: 0,0, при користуванні поза межами пільгового періоду: 45,0%, дата щомісячного платежу: до 20 числа кожного місяця, розмір щомісячно нарахованих процентів: 733,81 % при користуванні поза межами пільгового періоду та 0,0% при користуванні у межах пільгового періоду, розмір щомісячного платежу: 960,00 грн. у межах пільгового періоду та 2284,81 грн. поза межами пільгового періоду, загальна вартість кредиту: 54351,00 грн., реальна річна процентна ставка: 45,06 відсотків річних. Також наявна інформація про розмір щомісячних страхових платежів та неустойки. Згідно розрахунку заборгованості АТ «Райффайзен Банк» по картковому кредиту позичальник [PERSON] , номер договору №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017, загальна заборгованість станом на 11.10.2019 становить 19539,64 грн. та складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом 19185,82грн., заборгованості за відсотками: 353,82 грн. 20.09.2019 між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №114/2-19-F, відповідно до умов якого банк відступив право вимоги до позичальників, в т.ч. за Договором №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017 року, що укладений між АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] . Згідно платіжного доручення №1 від 11.10.2019 ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало кошти АТ «Раффайзен Банк» в сумі 1558025,66грн. з призначенням платежу: оплата портфелю згідно договору №114/2-19-F від 20.09.2019. Згідно Витягу з реєстру боржників від 11.10.2019 до договору відступлення прав вимоги №114/2-19-F від 20.09.2019 за № 385 вказана [PERSON] , ІПН [NUMBER] , номер договору №010/0692/82/0597457, дата видачі кредиту: 28.08.2017, дата повернення кредиту: 28.08.2021, сума договору: 19200,00грн, сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту: 19185,82, сума заборгованості за відсотками: 353,82 грн., загальна сума заборгованості: 19539,64 грн. Відповідно до договору № 19-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.10.2022, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор), первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати зобов`язання боржників за договорами позики з урахуванням усіх змін доповнень і додатків до них. Згідно положень Додатку № 4 до договору № 19-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.10.2022, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кількістю 3191, після чого від первісного кредитора переходять до нового кредитора права вимоги заборгованості до боржників і новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Згідно копії Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» зарахували зустрічні однорідні вимоги за зобов`язаннями, зокрема, за договором №19-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.10.2022. Згідно реєстру боржників до договору №19-10/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 19.10.2022 за № 2230 значиться [PERSON] , номер договору №010/0692/82/0597457, загальна сума заборгованості становить 37334,03 грн., з яких 19185,82 заборгованість по основній сумі кредиту; 16603,94 грн. - заборгованість за відсотками; 1544,27 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст. 625 ЦК України. Згідно Розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (кр. дог. 010/0692/82/0597457, НКС 14340331), станом на 19.10.2022, станом на дату початку розрахунку (11.10.2019) загальна сума заборгованості становить 19\~539, 64 грн., з яких 19 185, 82 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 353,82 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Станом на дату розрахунку (19.10.2022) загальна сума заборгованості становить 37\~334, 03 грн., з яких 19\~185, 82 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 353,82 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 16250,12 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору (за період з 11.10.2019 по 27.08.2021); 283, 84 грн. 3% річних (період нарахування 28.08.2021 по 23.02.2022 (включно)); 1260,43 грн. інфляційні збитки (період нарахування 09.2021 по 02.2022). Як вбачається із вказаного розрахунку, відсотки за користування кредитними коштами, за відсотковою ставкою 45% річних, нараховувались на строк дії кредитного договору, тобто до 28.08.2021. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект Центр» станом на 14.02.2025, боржник [PERSON] , номер договору №010/0692/82/0597457, дата надання кредиту 04.09.2017. Загальна заборгованість за договором складає 37 334, 03 грн., з яких 19 185, 82 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 353,82 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 16250,12 грн. - нараховані відсотки згідно кредитного договору; 283, 84 грн. 3% річних; 1260,43 грн. інфляційні збитки (вказана сума заборгованості є незмінна на дату відступлення права вимоги та на дату розрахунку), загальна сума погашень за договором: 0,00. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Вказаним Договором №010/0692/82/0597457 позичальник зобов`язався повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно положеньст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. [PERSON] усунулася від виконання передбачених договором обов`язків та отримані кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором №010/0692/82/0597457 від 28.08.2017, яка склала 37 334, 03 грн., з яких 19 185, 82 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 16603,94 грн. заборгованість за відсотками; 283, 84 грн. 3% річних; 1260,43 грн. інфляційні збитки. Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості за тілом кредиту та відсотками судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань по кредитному договору, заборгованість, яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов відповідачем [PERSON] не надано. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин, Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості здійснений позивачем, оскільки він є арифметично правильним та не спростований відповідачем. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує із ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. На підставі викладеного, суд погоджується з твердженням сторони позивача про правомірність стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості по кредитному договору № 010/0692/82/0597457 від 28.08.2017 у розмірі 37\~334, 03 грн. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №0499550143 від 24.02.2025 року позивачем було сплачено 2 422, 40 гривень судового збору. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 2 422, 40 гривень судового збору. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. 00 коп. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Встановлено, що у позові позивач зазначив про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомог, які вона очікує понести у даній справі становить 13 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник позивача подав суду: договір про надання правової допомоги за №02-09/2024 від 02 вересня 2024 року, укладений між ФОП [PERSON] та ТОВ «Коллект центр», пунктом 4.1. якого сторони погодили, що вартість послуг виконавця визначається на підставі тарифів виконавця і зазначається Сторонами в Акті про надання юридичної допомоги; тарифи на послуги ФОП [PERSON] , в яких передбачено вид та ціну послуг; заявку на надання юридичної допомоги за №4 від 01.01.2025 про погодження правових послуг, а саме: 1) надання усної консультації 2 години (2000 грн); 2) складання позовної заяви 3 години (9 000 грн); витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, підписаний керуючим ФОП [PERSON] та директором ТОВ «Коллект центр», згідно з яким адвокатським об`єднанням було надано ТОВ «Коллект центр» правову допомогу на загальну суму 13 000 грн. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно витягу з акту №5 про надання юридичної допомоги від 31.01.2025, підписаного ФОП [PERSON] та директором ТОВ «Коллект центр» вбачається, що сторони Договору про надання правової допомоги від 02.09.2024 погодили вартість наданих послуг, яка становить 13000 грн. Поруч з цим, на переконання суду вказані позивачем види послуг мають необґрунтовано завищену вартість, тобто вбачається неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи, розгляд якої проводився у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки віднесена до категорії малозначних справ, відтак представництво інтересів представником у судових засіданнях не здійснювалось, із фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг). Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн до 5000,00 гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивача.

Outcome: approved