Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У січні 2025 року позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом. Вимоги обгрунтовує тим, що 3 червня 2004 року позивач, [PERSON] , почала проживати без реєстрації з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час проживання з [PERSON] було придбано транспортний засіб - «КАМА3-54112», червоного кольору, двигун № [NUMBER] року, з державним номерним знаком [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач, проживаючи у не зареєстрованому шлюбі, змушена була звернутися до суду про визнання за нею право власності на житловий будинок померлого, де вона проживає і по даний час. 04 жовтня 2023 року рішенням суду по справі № 372/2373/23 позовні вимоги позивача були задоволені та визнано за нею право власності на житловий будинок. 17 листопада 2023 року на підставі рішення суду позивач зареєструвала за собою право власності, що підтверджується копією витягу. В кінці 2023 року відповідач, вказуючи, що він був товаришем померлого, попросив дати йому для роботи транспортний засіб - «КАМАЗ», червоного кольору, 1991 року, з державним номерним знаком [NUMBER] . Позивач, яка на той час часто хворіла та не мала права керування вантажним автомобілем, дозволила відповідачу користуватись транспортним засобом КАМАЗом, червоного кольору, 1991 року випуску, державний номер [NUMBER] . В обмін на це відповідач пообіцяв доглядати за ним. Через кілька місяців позивач почала вимагати повернення автомобіля, однак відповідач ухилявся, обмежуючись обіцянками. 30 квітня 2024 року позивач подала заяву до поліції, але 6 травня отримала відповідь, що це є цивільно-правовий спір і їй роз`яснено право звернення до суду. 23 жовтня 2024 року за позивачем було офіційно зареєстровано право власності на вказаний автомобіль. Незважаючи на вимоги, відповідач продовжує незаконно утримувати транспортний засіб, порушуючи права власника, що є підставою для захисту в судовому порядку шляхом усунення перешкод у користуванні, а тому позивач просить усунути перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні її власністю шляхом зобов?язання [PERSON] передати [PERSON] транспортний засіб «КАМА3-54112», червоного кольору, двигун № [NUMBER] року, з державним номерним знаком [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] 23 жовтня 2024 року. Ухвалою Обухівського районного суду районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою Обухівського районного суду районного суду Київської області від 04 травня 2025 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовльнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх учасників\~справи,\~чи в\~разі якщо\~відповідно до\~положень ЦПК\~України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 29.05.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12.06.2009\~№ 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124\~Конституції України та статті 3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з червня 2004 року позивач почала проживати без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання з [PERSON] було придбано траспортний засіб «КАМАЗ-54112», червного кольору, двигун № [NUMBER] з державним номерним знаком [NUMBER] , за яким в подальшому позивачка зареєструвала за собою право власності, 23.10.2024 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 02.03.2021 року серії [NUMBER] , виданий виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, відповідний актовий запис № 45. Позивач проживаючи у не зареєстрованому шлюбі з померлим змушена була звернутися до суду про визнання за нею право власності на житловий будинок померлого, де вона проживає і по даний час. 04 жовтня 2023 року рішення суду по справі № 372/2373/23 позовні вимоги позивача були задоволені та визнано за нею право власності на житловий будинок. 17 листопада 2023 року на підставі рішення суду позивач зареєструвала за собою право власності, що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що позивачка є власником автомобіля, який було передано відповідачу у користування, з обов`язком повернення, проте останній цього не зробив. Відповідно до частини 1 статті 317, частини 1 статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів вказаною статтею передбачено визнання права. За змістом частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно доглави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зістаттею 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним устаттях 77-80 ЦПК України. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Пунктом 37-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року визначено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Верховний суд у своїй постанові у справі №290/853/19 від 15.07.2019 року зазначив, що тлумачення ст. 391 ЦК Українидає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочності власника, як користування та розпорядження своїм майном. Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другоїстатті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Судом встановлено, що на час звернення [PERSON] , до суду із позовною заявою до [PERSON] транспортний засіб марки «КАМАЗ-54112», державний реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , позивачем у справі. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] , утримує у себе належний [PERSON] , автомобіль, що порушує права та законні інтереси позивача, як власника майна, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved