Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

У березні 2025 року представник ТОВ «Споживчий центр» звернувся в суд з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 20.04.2024-100002517 від 20.04.2024 у розмірі 9 840 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 20.04.2024-100002517. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 3 000 грн строком на 112 днів з процентною ставкою у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав і кредит у визначений строк не повернув. Станом на день подачі позову у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 9 840 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3 000 грн, відсотків в сумі 5 040 грн, комісії в розмірі 300 грн та неустойки в сумі 1 500 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 08.04.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 14.05.2025. В матеріалах справи містяться клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Споживчий Центр», проти винесення заочного рішення не заперечує. 12.06.2025 відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову, просить здійснювати розгляд справи без його участі та зменшити розмір судового збору на 50%. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 20.04.2024-100002517, шляхом підписання заявки, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 3 000 грн, що підтверджується квитанцією про виплату коштів від 20.04.2024, строком на 112 дні за процентною ставкою у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Комісія за надання кредиту становить 10% від суми кредиту та становить 300 грн (п. 8 заявки). Пунктом 13 кредитного договору встановлено 30 грн неустойки, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. В матеріалах справи міститься пропозиція про укладення договору (оферта), додаток до анкети позичальника, підтвердження кредитного договору, графік платежів, довідка-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 20.04.2024-100002517 від 20.04.2024, квитанція про перерахування грошової суми в розмірі\~ 3 000 грн за договором № 20.04.2024-100002517. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З довідки-розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 09.08.2024 у відповідача виникла прострочена заборгованість за договором № 20.04.2024-100002517 від 20.04.2024 у розмірі 9 840 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3 000 грн, відсотків в сумі 5 040 грн, комісії в розмірі 300 грн та неустойки в сумі 1 500 грн. Стаття 12 ЦПК України визначає принцип змагальності цивільного судочинство. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов`язанням у заявленому позивачем до стягнення розмірі. На підставі вимог ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також клопотання відповідача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 1 211,20 грн, а іншу частину сплаченого збору повернути позивачу з бюджету.

Outcome: approved