Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

ТОВ «Сіроко Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №78213787 в сумі 48000 грн., яка складається з: 12000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 36000 грн. суми заборгованості за відсотками, та судовий збір в розмірі 3028 грн. Вимоги мотивує тим, що 08.04.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №78213787, відповідно до умов якого позикодавець перерахував на вказаний позичальником рахунок грошову позику в сумі 12000 грн. 03.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №034-030723, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав та його загальний борг склав 48000 грн. 28.04.2025 року ухвалою судді по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.05.2025 року від представника відповідача адвоката Цокало Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила прийняти від [PERSON] заяву про часткове визнання позову ТОВ «Сіроко Фінанс», а саме 21000 грн., з яких: 12000 грн. заборгованості за тілом кредиту; 9000 грн. заборгованості за процентами, в решті позовних вимог відмовити за безпідставністю. В обґрунтування вказаного зазначила, що укладений договір позики є строковим, а тому після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідачем понесено судові витрати на правничу допомогу у сумі 9000 грн., які вона просила стягнути з позивача на користь відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив здійснювати розгляд справи у його відсутності за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08.04.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №78213787, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п. 2.1 договору позика видається в сумі 12000 грн. строком на 30 днів (п.п. 2.3 договору), процентна ставка (базова)/день становить 2,5% (п.п. 2.3 договору). Дата надання позики 08.04.2023 року, дата повернення 08.05.2023 року. Орієнтовна загальна вартість позики 15150 грн. Згідно п.3 вказаного договору позики позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до п.16 договору позики позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Відповідно до договору факторингу №034-030723 від 03.07.2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Клієнт) зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» (далі Фактор) права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб.. Відповідно до п.2.1.3 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги. Згідно витягу з Реєстру прав вимог №05/09/23 клієнт відступає факторові право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу №034-030723 від 03.07.2023 року згідно з Реєстром, з якого слідує, що [PERSON] є боржником за договором позики №78213787, сума заборгованості становить 48000 грн., з яких 12000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 36000 грн. заборгованість за відсотками. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного представником ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», станом на 05.09.2023 року загальна заборгованість [PERSON] за договором позики №78213787 від 08.04.2023 року не погашена, залишок заборгованості складає 48000 грн., з яких 12000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 36000 грн. заборгованість по відсоткам. Вказаний вище договір позики був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису. Ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі\~статтею 512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання\~ним своїх\~прав іншій\~особі за\~правочином (відступлення\~права вимоги); правонаступництва; виконання\~обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У відповідності до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України\~встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст.1050\~ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України). Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується договором позики та договором факторингу. За умовами договору позики №78213787 від 08.04.2023 року сторони погодили сплату відсотків за користування кредитом, який наданий на 30 днів з 08.04.2023 року до 08.05.2023 року включно. Таким чином, у межах строку кредитування за договором позики №78213787 від 08.04.2023 до 08.05.2023 року відповідач мав, зокрема, повертати кредит і сплачувати проценти періодичними платежами. Починаючи з вказаної вище дати, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що загальна вартість кредиту за договором позики №78213787 від 08.04.2023 року на час закінчення строку дії кредиту становить 21000 грн., з яких 12000 грн. сума кредиту, 9000 грн. проценти за користування кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем за договором позики №78213787 від 08.04.2023 року нарахована заборгованість по процентах після спливу визначеного договором строку кредитування, а тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту та заборгованості по процентах, нарахованих в період дії строку кредитування. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог згідно ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги ТОВ «Сіроко Фінанс» суд задовольняє на 43,75%. Враховуючи наведене, сума судового збору, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 1324,75 грн. (3028 х 43,75% = 1324,75 грн.) У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача на його користь понесені судові витрати. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~п.1\~ч.3\~ст.133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (Постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19). До матеріалів справи представником відповідача для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу додано договір про надання правничої допомоги №1257 від 30.04.2025 року, в якому, зокрема, зазначено назву послуги та її вартість, ксерокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2424, ксерокопію квитанції №1257 від 30.04.2025 року, згідно якої адвокат Цокало Т.М. за договором №1257 від 30.04.2025 року про надання правничої допомоги одержала гонорар в сумі 9000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг). Враховуючи виконані адвокатом представником відповідача роботи (надані послуги) щодо надання правової дороги відповідачу, суд дійшов висновку, що з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 гривень. Згідно ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд задовольняє вимогу відповідача про стягнення з позивача на його користь судових витрат на 56,25%, тобто у сумі 5062,50 грн., та з урахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України вважає за можливе зобов`язати позивача сплатити відповідачу різницю судових витрат в сумі 3737,75 грн. На підставі ст.ст.11, 212, 509, 525, 526, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, та

Outcome: partial