Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

До Козелецького районного суду з позовною заявою про визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування на нерухоме майно до суду звернулась [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Чернігівська районна державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Позов мотивований тим, що [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 21 травня 1996 року виконкомом Олишівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, запис №26. Померла є матір`ю позивачки, ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвом про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного етапу про державну реєстрацію шлюбу. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року по справі 734/1255/17, що набрало законної сили 10.06.2017 року було визнано за [PERSON] (надалі по тексту - Позивачка), [INFO] , право власності на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.4, ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, за життя [PERSON] Позивачка доглядала за нею та допомагала вести господарство. Так само після її смерті Позивачка здійснила поховання за власні кошти та продовжувала здійснювати догляд за будинком померлої, а саме обробляти присадибну земельну ділянку, проживати за вище зазначеною адресою. Зазначена інформація підтверджується довідкою №245 від 15.11.2024 Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Згодом позивач дізналась про те, що матері було виділено земельну ділянку пай, що перебуває в колективній власності колишнього КСП «ім. Щорса» с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області, розміром 5,69 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифіката серії PH №974919, виданого на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 14.08.1996 №365 та зареєстрованого 26.04.2002 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №511, (копії сторінок із Книги із відміткою про отримання вказаного сертифіката. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін зазначеного сертифіката, у розмірі земельної частки (пай), на ім`я моєї матері [PERSON] не видавався. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] є Позивачка, яка прийняла спадщину на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року по справі 734/1255/17, що набрало законної сили 10.06.2017 року. Проте, Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай) PH №974919, що належав померлій [PERSON] , у зв`язку з прийняттям рішення щодо видачі сертифікату, так як і сама його видача відбулися після смерті спадкодавця. Не маючи можливості для отримання свідоцтва про право на спадщину подати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу через його відсутність, позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх права шляхом його визнання. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явились, надавши до суду письмову заяву у якій просять розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечень не мають. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 21 травня 1996 року виконкомом Олишівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, запис №26. Померла є матір`ю позивачки, ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвом про народження та Витягом з Державного реєстру актів цивільного етапу про державну реєстрацію шлюбу. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року по справі 734/1255/17, що набрало законної сили 10.06.2017 року було визнано за [PERSON] (надалі по тексту - Позивачка), [INFO] , право власності на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.4, ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас, за життя [PERSON] Позивачка доглядала за нею та допомагала вести господарство. Так само після її смерті Позивачка здійснила поховання за власні кошти та продовжувала здійснювати догляд за будинком померлої, а саме обробляти присадибну земельну ділянку, проживати за вище зазначеною адресою. Зазначена інформація підтверджується довідкою №245 від 15.11.2024 Кіптівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Згодом позивач дізналась про те, що матері було виділено земельну ділянку пай, що перебуває в колективній власності колишнього КСП «ім. Щорса» с. Красилівка Козелецького району Чернігівської області, розміром 5,69 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифіката серії PH №974919, виданого на підставі розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 14.08.1996 №365 та зареєстрованого 26.04.2002 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №511. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін зазначеного сертифіката, у розмірі земельної частки (пай), на ім`я моєї матері [PERSON] не видавався. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спадкоємцем майна померлої [PERSON] є Позивачка, яка прийняла спадщину на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року по справі 734/1255/17, що набрало законної сили 10.06.2017 року. Проте, Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на сертифікат на право на земельну частку (пай) PH №974919, що належав померлій [PERSON] , у зв`язку з прийняттям рішення щодо видачі сертифікату, так як і сама його видача відбулися після смерті спадкодавця. Відповідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з пунктом 5 цього ж указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права па земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщин\7. На підтвердження цього, відповідно до п.4.15, 4.18 пункіу 4 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Отже, нотаріусові обов`язково надається документ, відповідно до якого має бути зареєстровано право власності на конкретний об`єкт спадкування, оскільки згідно зі статтею 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», у разі неможливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі в загальному порядку, спадкоємець має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності насувається па підставах, що не заборонені законом. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Не маючи можливості для отримання свідоцтва про право на спадщину подати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу через його відсутність, позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх права шляхом його визнання. Щодо врегулювання спору у позасудовий порядок: позивачем такі дії не проводилися через сукупність норм, якими позивачу надано право захистити свої права у судовому порядку через неможливість реалізувати свої права у позасудовий спосіб, це виключає можливість оформити належне позивачам право у нотаріальному порядку, та не інакше як звернутися до суду, і це полягає у наступному: п.1 ч. 4 КПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.1296 ЦК України-спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, та має звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з підстав державної реєстрації права власності та інших речових прав є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Однак, відповідно до пункту 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п.3.1 Листа №24/753/0/4-13 Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). На даний час відповідно до ст. 25 ЦК України видати нові правовстановлюючі документи на померлих не можливо у зв`язку з припиненням цивільної правоздатності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі вище зазначеного та у відповідності до ст. ст. 25, 1216-1218, 1223, 1261, 1266, 1268 ЦК України

Outcome: approved