Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

24 березня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача Косатого Д. А. надійшла позовна заява Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 94585,86 грн. Стислий виклад позиції позивача. 10.03.2021 між ТОВ ФК «ЦФР», правонаступником якого за правом вимоги по кредитному договору є АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №5745252007. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5252007, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно із п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та Кредитного договору Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 56033,23 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 9,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту; Позичальник повідомлений кредитодавцем відповідно до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Позичальник підтвердив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору підписавши цей договір Позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами (всього 6 платежів). 11.03.2021 право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до п. 2.2 Договору відступлення Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. 11.03.2021 права вимоги за кредитним договором Відповідача були відступлені Позивачу. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору відступлення, Позивач є Новим кредитором Відповідача за Кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується відповідною платіжною інструкцією щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються Реєстром прав вимоги до Договору факторингу, Випискою та Розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Дана інформація є відомою Боржнику. Разом із тим, умови вищезазначеного Кредитного договору Позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором (Графіком погашення кредиту) строки не повернуті. Крім того, термін дії кредитування передбачений кредитним договором сплив, кредитні кошти боржником не повернуті. Неодноразовими телефонними повідомленнями Банку Позичальника було сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни. Як наслідок, станом на 22.01.2025 заборгованість Позичальника за Кредитним договором, становить 94585,86 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 56033,23 грн; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 7410,04 грн; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 31142,59 грн. що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками. Таким чином, Позичальником було порушено умови Кредитного договору, а також норми чинного законодавства, Оскільки відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує позивач звернувся до суду із вказаним позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Процесуальні дії у справі. Заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача в судове засідання свого представника не направив, водночас подав заяву про проведення розгляду справи без участі представника АТ «ТАСКОМБАНК», позовні вимоги підтримує та просить задоволити, заперечень проти заочного розгляду справи не висловлює. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомив. У встановлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбуваєся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 10.03.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було підписано кредитний договір №5745252007. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно із п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5252007, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно із п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 56033,23 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 9,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,99 % від суми кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Водночас позивач вказує, що АТ «ТАСКОМБАНК» є новим кредитором за вказаним кредитним договором, виходячи з наступного. 11.03.2021 право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до п. 2.2 Договору факторингу Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. 11.03.2021 права вимоги за кредитним договором Відповідача були відступлені позивачу, витяг з реєстру прав вимог та платіжна інструкція щодо сплати позивачем первісному кредитору суми фінансування за договором про відступлення права вимоги додаються до позовної вимоги. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу, позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується відповідною платіжною інструкцією щодо сплати суми фінансування за договором відступлення права вимоги, яка додається до позовної заяви. Факт передачі права вимоги за вищезазначеним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджуються реєстром прав вимоги до договору факторингу, виписками та розрахунком заборгованості, доданими до даної позовної заяви. Дана інформація є відомою боржнику. Відповідно Акту прийому-передачі реєстру боржників та реєстру прав вимог 11.03.2021 до договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача і як наслідок, станом на 21.01.2025 заборгованість позичальника за кредитним договором, становить 94585,86 грн, в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 56033,23 грн; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) - 7410,04 грн; - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 31142,59 грн, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка та висновки суду. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України). Як встановлено 10.03.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5745252007, який позичальником власноруч підписано. 11.03.2021 право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою . Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, і на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17 та від 18.10.2018 у справі № 910/11965/16. Встановлюючи дійсність майбутньої вимоги, що переходить до нового кредитора, необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. У ході розгляду даної справи судом встановлено, що 10.03.2021 право вимоги за Кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016. Однак, на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016, ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За даних обставин суд дійшов висновку про те, що передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016, було неможливо. У зв`язку з цим право вимоги до боржника [PERSON] АТ «ТАСКОМБАНК» за договором факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 не набуло. Водночас на переконання суду, майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути чітко визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу №ТАСЦФр-10-2016 від 07.10.2016 не було і сторони цього договору не могли передбачити, що 10.03.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та [PERSON] буде укладено кредитний договір №5745252007 від 10.03.2021. Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.4 договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 заборгованість - це невиконані позичальником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитного договору, станом на дату відступлення права вимоги новому кредитору згідно графіку, зазначеному в п. 3.1.2 цього договору. Також, як вбачається з п.п. 9.2. Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, він діє протягом одного календарного року, а тому станом на 10.03.2021, коли між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5745252007, строк договору відступлення права вимоги сплив. Позивачем не надано суду інших доказів набуття АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] : наявності додаткових угод, якими пролонговано дію договору факторингу, а також доказів передання первісному кредитору грошових коштів (ціни продажу) за отримання права вимоги до відповідача. Крім того, у своїй позовній заяві позивач стверджує, що внаслідок порушення боржником прав кредитора станом на 22.01.2025 заборгованість відповідача становить 94585,86 грн. Проте, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача у розмірі 94585,86 грн розрахована станом на 12.03.2025. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що АТ «ТАСКОМБАНК» не надало належних доказів переходу до нього права вимоги до відповідача за кредитним договором №5745252007 від 10.03.2021, оскільки кредитний договір був укладений 10.03.2021, а договір факторингу згідно якого АТ «ТАСКОМБАНК» передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 07.10.2016, тобто задовго до укладення самого кредитного договору. Суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши те, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 16.10.2020 у справі №910/12787/17. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй заяві представник АТ «ТАСКОМБАНК» просив розглянути справу у їх відсутність, позов підтримує, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляє. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у позові відмовлено, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed