Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

28.03.2025 представник позивача - Борисенко І.А. звернулася до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 70130,34 грн., яка утворилася станом на 01.03.2025 року та складається з наступного: 63100,64 грн. - заборгованість за послугу постачання теплової енергії за період з 01.07.2011 року по 28.02.2025 року; 970,20 грн. - заборгованість з абонентської плати за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 року по 28.02.2025 року; 2362,65 грн. - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.07.2011 року по 28.02.2025 року; 562,32 грн. - заборгованість з абонентської плати за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 року по 28.02.2025 року; 2272,46 грн. інфляційні втрати; 862,07 грн. 3 % річних. Ціна позову\~визначена в\~розмірі \~70130,34 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідач зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з централізованою системою опалення та централізованою системою постачання гарячої води. Являється споживачем послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі», отримує та користується послугами, але за отримані послуги в повному обсязі не сплачує, що привело до утворення заборгованості. Ухвалою суду від 01.04.2025 відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки КП «Харківські теплові\~мережі»звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги, яка утворилася за період з 01.07.2011 року по 28.02.2025 року. Вказаний період виходить за межі позовної давності, яка становить 3 роки, а сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Представником позивача суду надані додаткові пояснення в яких зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року по 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, від 22 липня 2020 року №641, від 09 грудня 2020 року №1236 встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року по 30 червня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби COVID-19 від 30.03.2020 №540-ІХ внесено зміни до законодавчих актів, зокрема розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Представник позивача зазначає, що відповідач оплату за надані житлово-комунальні послуги в повному обсязі не сплачує. Відповідач не зверталась до КП «Харківські теплові мережі» з будь-якими заявами про перерахунок житлово-комунальних\~послуг.Згідно діючого законодавства саме зареєстровані в житловому приміщенні особи є споживачами комунальних послуг, а нарахування відбувається відповідно до кількості зареєстрованих осіб. КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача 28.03.2025 року. Таким чином, представник позивача посилається на те, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30.06.2023 року, а під час дії карантину, строки визначені ст. 257 Цивільного кодексу України, продовжується на час дії карантину, то період заборгованості з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року не виходить за межі позовної давності. Розмір інфляційних втрат та 3 % річних нараховані за період до 23.02.2022 року, а тому постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. В разі застосування судом строків позовної давності, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 у розмірі 47240,91 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 2362,46 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Враховуючи надану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності та додаткові пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг водо, теплопостачання та водовідведення» позивач надає відповідачу послуги з опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Пунктом 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належить: встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~9\~Закону України\~"Про\~житлово-комунальні\~послуги»від\~09.11.2017\~року №\~2189-VIII,\~який введено\~в дію\~01.05.2019\~року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. В статті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач зареєстрована в квартирі [ADDRESS] та являється споживачем послуг, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Нарахування за послугу постачання гарячої води відбувається за нормами споживання на кожного зареєстрованого в житловому приміщенні. Договір про надання послуг між КП «Харківські теплові мережі» та відповідачем не укладався, але послуги централізованого опалення\~та гарячого\~водопостачання відповідачу фактично надавалась позивачем, вказаний факт сторонами не спростовувався. Таким чином, між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Щомісячно позивач нараховував плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак відповідачем кошти за вказані послуги в повному обсязі не сплачувались. Відповідач порушуючи свої зобов`язання, не сплачувала за отримані послуги в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Докази щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку до позивача з претензіями щодо надання чи ненадання вказаних житлово комунальних послуг у матеріалах справи відсутні. Судом встановлено, що КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовною заявою 28.03.2025 року. В обґрунтування позову зазначено, що за період з 01.07.2011 року по 28.02.2025 року, відповідач не в повному обсязі сплачувала вартість наданих послуг, у зв`язку з чим заборгованість за вказаний період в загальному розмірі складає 70130,34 грн. Враховуючи те,\~що строк\~позовної давності\~за період\~з 12\~березня 2017\~року закінчувався\~12\~березня 2020\~року,\~а також\~запровадження на\~всій території\~України карантину\~до 30\~червня 2023\~року,\~а під\~час дії\~карантину строки,\~визначені ст.257\~ЦК України\~продовжуються на\~строк дії\~такого карантину,\~суд приходить\~до висновку,\~що період\~заборгованостіз 01.07.2011 року по 11.03.2017 року виходить за межі позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості, яка утворилася за період з 01.07.2011 року по 11.03.2017 року не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] будучи зобов`язаною своєчасно сплачувати плату за отриманні послуги, в односторонньому порядку припинила виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашає заборгованість добровільно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в межах строку позовної давності за період з 12.03.2017 року по 28.02.2025 року. Відповідно до\~\~\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Застосування індексу інфляції за прострочення зобов`язання виплатити суму боргу, відповідно до ч.2. ст.625 ЦК України, передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Інфляційні втрати та 3 % річних нараховані за період до 23.02.2022 року, а тому постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.03.2017 у розмірі 47240,91 грн. та заборгованість за послуги постачання гарячої води у розмірі 2362,46 грн., а всього 49603,37 грн. Розподіл судових витрат в частині судового збору, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. ч. 1, 2, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви в 2024 році позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, яка склала 1713,36 грн., виходячи із наступного розрахунку ((49603,37 грн. (сума задоволених позовних вимог) ? 70130,34 грн. (сума заявлених позовних вимог) х 100 = 70,73 %); 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 70,73 %= 1713,36 грн.). Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1713,36 грн.

Outcome: partial