Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Брайляк Е.Я.., звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з січня 2015 року почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] і вести спільне господарство в житловому будинку [PERSON] . Під час спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Записи про батька дитини у Книзі реєстрації народжень були проведені за вказівкою матері в порядку, передбаченому частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, оскільки відповідач відмовився добровільно подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію себе як батьком дитини. Позивачка, сподіваючись на мирне вирішення ситуації, протягом тривалого часу намагалася переконати відповідача врегулювати це питання добровільно. Однак, відсутність з боку відповідача будь-яких реальних дій для визнання батьківства змусила позивачку звернутися до суду лише після того, як стало зрозуміло, що відповідач затягує час. Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду обумовлені діями відповідача. Відмова відповідача визнати себе батьком порушує інтереси дитини, її права на ідентифікацію, підтримку та виховання обома батьками, що обґрунтовує необхідність встановлення даного факту через суд. Крім того, відповідач відмовляється надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини. Матеріальним забезпеченням дитини займається виключно позивачка, що ставить її у скрутне матеріальне становище. На даний час відповідач працює офіційно, має стабільний щомісячний дохід, є фізично здоровим, на утриманні інших дітей не має. Зазначені обставини стали причиною для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить визнати відповідача [PERSON] батьком народженої нею [INFO] доньки [PERSON] . Внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини, зазначити відповідача батьком, прізвище дитини « [PERSON] » залишити без змін та видати нове свідоцтво про народження. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 /4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.12.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10.02.2025 року по справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, якою суд зобов`язав сторони разом з дитиною з`явитися до експертної установи для відбору експертних зразків та роз`яснив наслідки неявки. 08.04.2025 позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] з`явилися до експертної установи, [PERSON] не з`явився. 24.04.2025 до експертної установи з`явився відповідач [PERSON] , позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] не з`явилися. У зв`язку із зазначеним, експертиза проведена не була. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.05.2025 року провадження у справі було поновлене. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що з відповідачем вони проживали однією сім`єю з 2015 року по 2021 рік, у її будинку. У них був спільний побут, вони разом вели домашнє господарство. [INFO] вона народила доньку [PERSON] , біологічним батьком якої є відповідач. Відповідач забирав її з дитиною з пологового будинку, визнав доньку як свою власну дитину. Після припинення спільного проживання відповідач інколи приходив, проводив з донькою деякий час, приносив дитині солодощі, приблизно 1 раз в місяць, але продукти, одяг, взуття не купував. Минулого року надав 2000 грн. на купівлю дитячої куртки, та по 500 грн. на день народження минулого року та цей рік. Донька його дуже любила. Мати відповідача особливої прихильності до дівчинки не виявляла. Їй стало дуже образливо, що по селу говорили, нібито вона нагуляла дитину, адже це є неправда. На проведенні експертизи не наполягала. Вказала, що вона працює неофіційно, але її доходів не вистачає для повноцінного утримання та виховання доньки. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Зазначив, що він беззаперечно визнає, що є біологічним батьком доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] , у зв`язку із цим проведення генетичної експертизи є непотрібним. Визнав, що під час спільного проживання з позивачкою, у них народилася донька. Він дитину дуже любить. Підтвердив, що на фотознімках зображений він з донькою та позивачем під час відпочинку, сімейних свят, також на аудіо записах зафіксовано його розмову з донькою та позивачем. Інколи спілкувався з вчителями доньки з приводу її навчання. Інших дітей він не має, інвалідності також не має. Розуміє, що дитина потребує коштів на своє утримання. Однак, офіційно не працевлаштований, заробляє на життя тимчасовими заробітками, тому допомогу на утримання дитини надає по можливості. Не заперечував щодо внесення змін до актового запису про народження доньки та зазначення його батьком. З приводу стягнення судових витрат, вважає їх завищеними та несправедливими. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши учасників судового процесу, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що як зазначає позивач [PERSON] та не спростовує і не заперечує відповідач, з 2015 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку позивача з відповідачем по справі [PERSON] . Від цих стосунків у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого виконкомом Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 25 травня 2016 року серії [NUMBER] , батьками дитини вказані: батько- [PERSON] , мати- [PERSON] ( а.с.8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00048006122 від 15.11.2024 року, при реєстрації актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька « [PERSON] » зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері (а.с.25) Позивач зазначила, що батьком дитини [PERSON] , є відповідач [PERSON] . Проте, оскільки вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, та останній письмово не визнав, що є батьком дитини, тому відомості про батька були записані зі слів матері на підставі статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітня дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). На підтвердження вказаної обставини позивачем до суду також надані фотознімки, на яких зображені позивач з відповідачем та дитиною, окремо відповідач з дитиною у старшому віці, під час святкування різних свят, відвідування закладів, відпочинку на природі. Також при відтворенні аудіо запису телефонних розмов відповідач визнав, що на даних записах зафіксована його розмова з його донькою [PERSON] , також зафіксована розмова позивача з відповідачем з приводу наміру звернутися до суду. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав вимогу про визнання батьківства та підтвердив, що він дійсно є батьком доньки [PERSON] , завжди визнавав її за рідну доньку, любить її та намагається по можливості утримувати її. Відповідно до статті 51 Конституції України, ч. 2 та 3 ст. 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Частиною 2 ст. 125 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 зазначеного Кодексу походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 128 Сімейного кодексу передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved