Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Представник ТОВ «Бізнес позика» подав до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за Договором № 298916-КС-002 про надання кредиту від 27.09.2023 у розмірі 52377,46 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.09.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 298916-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Окрім того, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котрий позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). Боржник натомість свої зобов`язання за кредитним договором № 298916-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 52377,46 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14550,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 37459,10 грн, суми прострочених платежів за комісією - 368,36 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою суду від 10.04.2025 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник ТОВ «Бізнес позика» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку, в судове засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. За вище вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Водночас, судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 27.09.2023 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено Договір № 29816-КС-002 про надання кредиту, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5784 на номер телефону [NUMBER] (а.с.24-32). ТОВ «Бізнес Позика» 27.09.2023 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 298916-КС-002 про надання кредиту (а.с.33-41). 27.09.2023 [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 298916-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою (а.с.42-50). Відповідно до п. 2.1 Договору про надання кредиту Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». П.2.3. Строк, на який надається кредит: 24 тижнів; п.2.4. Стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,00000000 % фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15011689%, фіксована; п.2.5. Комісія за надання кредиту : 2250,00 грн; п.2.6.Загальний розмір наданого кредиту: 15 000,00 грн; п.2.7. Строк дії Договору: до 13.03.2024; п.2.8. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 39 000,00 грн; п.2.10. Дата видачі Кредиту 27.09.2023; п.2.11. Дата повернення кредиту 13.03.2024. Сторони в п. 3 Договору погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. До вказаного договору додано правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с.55-74), анкета клієнта (а.с.53) та візуальна форма послідовності дій клієнта, з якої вбачається порядок дій здійснених сторонами кредитного договору щодо його укладення ( (а.с.51-52). Відповідно до інформаційної довідки № 289/02 від 07.02.2025 ТОВ «Платежі онлайн» ТОВ «Бізнес Позика» перераховано відповідачці грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн., номер платіжної карти - [NUMBER] , опис - Перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. До кредитного дог. №2981916-КС-002 від 9/27/2023 (а.с.54). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 298916-КС-002 [PERSON] здійснила часткову оплату на загальну суму 9677,48 грн., станом на 13.03.2024 у відповідача наявна заборгованість за Договором про надання кредиту від 27.09.2023 в розмірі 52377,46 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14550,00 грн, суми прострочених платежів по процентах - 37459,10 грн, суми прострочених платежів за комісією - 368,36 грн. (а.с.81 -87). Відповідно до відповіді Управління обліку та моніторингу інформації ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області щодо реєстрації місця проживання відповідача вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » 25.12.2024 (а.с.119). У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він фактично був ознайомлений, що ствердив своїм підписом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти отримані за кредитним договором у розмірі та на умовах встановлених договором. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, відповідач підтвердив своїм підписом, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, та зобов`язався виконувати їх умови. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, тому, окрім листів та телеграм, можуть використовуватися й інші засоби зв`язку, наприклад електронний або інший інтернет/SMS-pecypc. Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Крім того, суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови кредитування. Розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунків заборгованості та виписок за кредитними договорами, який не спростовано відповідачем. Будь-яких заперечень проти позову чи доказів, які б спростовували наведені вище розрахунки, або зобов`язання по сплаті нарахованих сум, відповідачем не надано. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають до задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14550,00 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 37459,10, в частині стягнення комісії в розмірі 368,36 грн задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором №298916-КС-002 від 27.09.2023, в загальному розмірі 368,36 грн суд зазначає наступне. Вищевказаним кредитним договором визначена комісія за надання кредиту. Відповідач погодився зі встановленим розміром комісії, про що засвідчив особистим підписом на вказаному договорі. При цьому, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. Вказаний платіж є платою за послугу банку, вимагати придбання якої забороняла частина 3статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Тому така умова договору порушує публічний порядок. За змістом договору про надання кредиту і наданим розрахунком, вбачається, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення комісії за надання кредиту. Тобто ТОВ «Бізнес позика» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши, за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором №298916-КС-002 від 27.09.2023 в розмірі 368,36 грн не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2405 грн 44 коп (52009,10 х 100 : 52377,46 = 99,30%; 2 422,40 х 99,30% = 2405,44грн).

Outcome: partial