Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-10 00:00:00

22 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/6 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1981 року. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частки квартири за вказаною вище адресою, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.12.2006. Спадкоємцями за законом є позивач та син померлого [PERSON] 15 серпня 2024 року позивач звернулася до нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку у праві власності квартири. Постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через неможливість визначити інших спадкоємців, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини. на момент смерті чоловіка позивачка з померлим проживали та були зареєстровані позивач та їх рідний син [PERSON] . Квартира знаходилася у їх спільній сумісній власності. На теперішній час у зв`язку із відмовою нотаріуса позивач не має можливості успадкувати та оформити 1/6 частину квартири. Ухвалою судді від 05 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі третю особу, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 05 березня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувані докази у справі. 22 квітня 2025 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, позивач, будучи допитаною за її згодою у якості свідка, суду показала, що в 2015 році помер її чоловік, і оскільки вона проживала на день смерті разом із спадкодавцем, то не вважала за потрібне оформлювати документально спадщину. На день смерті чоловіка в квартирі булим зареєстровані і проживали позивач, її чоловік спадкодавець, та їх син. Від початку війни вона виїхала до Черкас, у подальшому зі слів сусідів, які залишалися у м. Часів Яр, вона дізналася про те, що її квартира зруйнована, у місті майже усі будинки зруйновані. Для отримання відшкодування за зруйноване житло, вона звернулася до ЦНАП у м. Черкасах, але їй було повідомлено, що не оформлена частка померлого чоловіка на майно, тоді вона звернулася до нотаріуса, але оскільки у неї не було документів на підтвердження складу сім`ї на день смерті чоловіка, нотаріус їй відмовив. Представник позивача адвокат Дуднік І.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнав і не заперечував про ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог, зазначив, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Від третьої особи Часовоярської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши позивача та її представника, допитавши позивача як свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1981 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05.06.1981 Часів-Ярським виконкомом Артемівської міськради Донецької області (а.с. 13). [PERSON] народився [INFO] , його батьками відповідно до копії свідоцтва про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27-28). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 19.12.2006, виданого Управлінням муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 19.12.2006 № 22968, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 6). Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідною відміткою Бюро технічної інвентаризації у Свідоцтві про право власності на житло та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 10.01.2007, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 391039143 від 15.08.2024 (а.с. 7-8, 81). [PERSON] помер [INFO] у місті Часів Яр місто Артемівськ Донецької області, про що був складений відповідний актовий запис № 196 від 03.09.2015 (а.с. 14). З метою оформлення своїх спадкових прав [PERSON] звернулася до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 70). Постановою нотаріуса Другої черкаської державної нотаріальної контори від 15.08.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82). Постанова нотаріуса вмотивована тим, що з матеріалів спадкової справи неможливо визначити інших спадкоємців, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважаються такими, що прийняли спадщину, через відсутність довідки про останнє місце реєстрації померлого. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та її представник зверталися до Часовоярської міської військової адміністрації із заявами/запитами про надання інформації (довідки) про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] на момент смерті чоловіка [PERSON] , проте отримували відмову у наданні персональних даних, вільний доступ до яких обмежено законом (а.с. 30, 53). Згідно із відповіддю на запит суду в порядку ст. 187 ч. 6 ЦПК України, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 26 липня 2006 року по теперішній час (а.с. 39). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 20 вересня 1988 року по теперішній час (а.с. 16-23, 53). Згідно із наданою Часовоярською міською військовою адміністрацію Бахмутського району Донецької області інформацією, [PERSON] , [INFO] на день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з липня 2006 року по теперішній час (а.с. 92). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2\~ст. 1220 ЦК\~часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України передбачено, що\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1\~ст.\~1268\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкоємець\~за заповітом\~чи за\~законом має\~право прийняти\~спадщину або\~неприйняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приписами\~ст. 1296 ЦК\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до\~ст. 1296 ЦК України\~є правом, а не обов`язком спадкоємця. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~закріплено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За\~п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~в разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2\~ст. 370 ЦК України, ч. 2\~ст. 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON] разом з ним постійно проживали [PERSON] дружина та [PERSON] син, у приватній спільній сумісній власності яких перебувала квартира за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири. Спадкоємцями першої черги є позивач та відповідач, які постійно проживали на момент смерті спадкодавця і вважаються такими, що прийняли спадщину. З мотивованої постанови нотаріуса вбачається, що саме відсутність довідки про останнє місце реєстрації померлого і як наслідок неможливість визначити коло спадкоємців зумовило відмову у видачі позивачу свідоцтва на спадщину за законом, тобто оформлення своїх спадкових прав належним чином у позасудовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти\~користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом положень книги\~6\~ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. [PERSON] , будучи спадкоємцем, виявила бажання прийняти спадщину у зв`язку з чим звернулася до нотаріальної контори, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду із цим позовом. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного, а також зважаючи на те, що при визнанні за позивачем права власності на спадкове майно не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, у тому числі і відповідача, який визнав позов і таке визнання не суперечить закону, суд вважає, що позов обґрунтований та доведений, а тому вважає за можливе його задовольнити. При подачі позову в електронній формі позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1629,32 грн, при цьому відповідно до ціни позову 101811,86 грн судовий збір підлягав сплаті з урахуванням коефіцієнту 0,8 у розмірі 968,96 грн, тобто позивачем надмірно сплачено кошти у розмірі 660,36 грн, які не підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України і можуть бути поверненні позивачу відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір». Відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача судовий збір у розмірі 484,48 грн., а позивачу повернути з Державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, тобто 484,48 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved