Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] 27.09.2024 звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він 24.02.2014 уклав шлюб з [PERSON] , про що Цибулівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області складено актовий запис №31. У шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] . Надалі, 21.01.2016 шлюб між ними був розірваний. Вказує, що [PERSON] з 05.02.2023 перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , яка знаходиться за межами Кіровоградської області. Наразі син проживає разом з ним та для вирішення питання відповідальності за виховання та утримання сина, отримання соціальної допомоги він звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що він з моменту укладення шлюбу і на даний час проживає разом з батьками [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наразі [PERSON] проходе військову службу. При цьому, позивач пояснив, що метою його звернення до суду є необхідність отримання рішення суду для надання йому територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відстрочки від призову, оскільки він звертався з відповідною заявою до військомату, однак йому було відмовлено, так як наразі він не перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] не заперечує щоб син проживав разом з ним, спору між ними немає. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що наразі перед судом ставиться питання щодо виховання дитини, оскільки, у разі призову [PERSON] на військову службу, дитина залишиться без батьківського піклування. Вказує, що між сторонами наявний спір, оскільки на момент подачі позову до суду [PERSON] заперечувала щодо позовних вимог та подала заяву про зупинення провадження у справі, до моменту закінчення проходження нею військової служби, про що судом винесена відповідна ухвала. Крім того, зазначив, що чинним законодавством передбачено право [PERSON] на відстрочку від призову, але для цього йому потрібно рішення суду про визначення місця проживання дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо їх задоволення, а справу просила слухати за її відсутності. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] звернувся до Дмитрівської сільської ради з заявою про надання висновку про визначення місця проживання дитини, яку обґрунтував тим, що дитина проживає разом з ним, а [PERSON] не займається вихованням сина. Зазначив, що йому приходять повістки до військомату, а тому з метою недопущення щоб син залишився без батьківського піклування, у разі його призову на військову службу, йому потрібно отримати відповідний висновок. Зазначила, що під час обстеження умов проживання дитини, член комісії в телефонному режимі поспілкувалася з [PERSON] , яка не заперечувала щодо визначення місця проживання сина разом з [PERSON] . Крім того, пояснила, що на момент складання висновку їм було не відомо, що [PERSON] , разом з сином, проживає з батьками [PERSON] та про те, що сама [PERSON] до моменту її призову на військову службу проживала разом з ними. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з народження він проживав разом з мамою, татом, бабусею та дідусем (батьками мами). Наразі його мати [PERSON] перебуває на військовій службі. Відносини з батьками у нього добрі. З [PERSON] він спілкується в телефонному режимі, вона надсилає йому подарунки. Заслухавши позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2014. Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.01.2016 у справі ЄУН 389/4132/15-ц (провадження №2/389/1126/15) шлюб між ними був розірваний. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] . Вказане підтверджується довідкою Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 18.03.2025 №83. Згідно з характеристикою Цибулівської філії Дмитрівського ліцею ім.Т.Г. Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 17.03.2025, [PERSON] обіймає посаду сезонного кочегара з 01.10.2017. За час роботи зарекомендував себе як відповідального, сумлінного та кваліфікованого працівника, дотримується трудової дисципліни та правил внутрішнього розпорядку. Дисциплінарні стягнення стосовно [PERSON] не застосовувалися. Він є турботливим батьком. Крім того, [PERSON] є цінним працівником, який сумлінно виконує свої обов`язки та сприяє створенню комфортних умов в школі. [PERSON] навчається у 5 класі Цибулівської філії Дмитрівського ліцею ім.Т.Г. Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, що підтверджується довідкою навчального закладу від 17.03.2025 №01-21/93. Як вбачається з характеристики Цибулівської філії Дмитрівського ліцею ім.Т.Г. Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 18.03.2025, [PERSON] має навчальні досягнення достатнього рівня. До навчання ставиться відповідально, має бажання вчитися, школу відвідує регулярно. Підтримує дружні стосунки в класі, учні ставляться до нього з повагою. Вихованню та навчанню дитини приділяється належна увага. [PERSON] разом із сином [PERSON] проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок з пічним опаленням, є одноповерховим та складається з восьми кімнат. Санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні. В будинку в достаній кількості меблі та необхідна побутова техніка. Для виховання, розвитку та проживання дитини створені необхідні умови. У [PERSON] є окрема кімната, облаштоване місце для навчання та відпочинку. Дитина доглянута, одяг дитини відповідає віку та сезону. Продуктами харчування та засобами гігієни дитина забезпечена. Зазначене підтверджується актом обстеження умов проживання від 19.03.2025. Відповідачка з 08.09.2011 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №817177 від 01.10.2024. Як вбачається з довідки Цибулівського старостинського округу Дмитрівської сілської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 24.09.2024 №332, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьками відповідачки. [PERSON] \~з 05.02.2023 є солдатом та перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] на посаді кухаря їдальні взводу матеріального забезпечення батальйону логістики, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №316 від 05.11.2024, який виданий на підставі наказу командира Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) №14-РС від 30.01.2023. Згідно з висновком органу опіки і піклування Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 28.03.2025 №43, [PERSON] не заперечує проти проживання сина з батьком. З метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування Дмитрівської сільської ради вважає за доцільне, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23) Частинами 6, 8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч.1 ст.157 СК України). Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Першочерговим критерієм визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, що визначено ч.1 ст.160 СК України. І тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч.1 ст.161 СК України. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у вихованні дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Судом встановлено, що фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини, який, як вбачається з матеріалів справи, і так фактично з ним проживає, і від якого мати дитини, [PERSON] , не вимагає зміни місця проживання дитини. Це підтверджується, в тому числі, і висновком органу опіки, який не зазначає про наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, і пасивною позицією у процесі самої відповідачки, яка надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала і не забажала надати суду особисті пояснення. Як вбачається з матеріалів справи, мати дитини не вимагає від батька дитини змінити його місце проживання, не порушує в судовому порядку питання про відібрання дитини у позивача, при вирішенні органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання дитини відповідачка не заперечувала, щоб дитина фактично проживала з батьком та не заперечувала проти подальшого проживання дитини разом із батьком. Крім того, як вбачається з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи [PERSON] з сином проживають разом з батьками відповідачки за адресою: [ADDRESS] , де остання до моменту призову її на військову службу також проживала і є зареєстрованою до теперішнього часу. Доказів того, що відповідачка змінювала своє місце проживання матеріали справи не містить. Єдиною причиною не проживання [PERSON] постійно за вказаною адресою є проходження нею військової служби. Доводи представника позивача щодо наявності між сторонами спору щодо місця проживання дитини, оскільки [PERSON] подавалося клопотання про зупинення провадження у справі до припинення її перебування у складі Збройних Сил України, суд не приймає до уваги, оскільки саме по собі таке клопотання без викладення позиції щодо визнання чи не визнання позовних вимог, не може свідчити про наявність спору між сторонами та її заперечення щодо заявлених позовних вимог. Крім того, [PERSON] в подальшому, подано суду заяву, згідно з якою вона відкликала своє клопотання про зупинення провадження у справі та визнала позовні вимоги в повному обсязі. При цьому,\~ухвалою Знам`янського\~міськрайонного суду\~Кіровоградської області\~про призначення\~справи до\~судового розгляду\~по суті\~від 02.04.2025,\~суд відмовив у прийнятті визнання позову відповідачкою, оскільки дійшов висновку, що дані відомості потребують додаткового дослідження та з`ясування в судовому засіданні з метою встановлення факту відповідності закону та недопущення порушення прав та законних інтересів сторін і малолітньої дитини, так як суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку підлягають встановленню. Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 у справі №588/1311/17. За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини між батьками виник спір щодо місця її проживання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд, розглядаючи справу № 127/16211/23 за аналогічних правовідносин, у постанові від 10.07.2024 зазначив, що «фактично … спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23 (провадження № 61-14033св24) зазначено, що «суди врахували, що ще до звернення [PERSON] до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що малолітня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено відповідачем, яка не просила змінювати місце проживання дитини. Крім того, згідно з висновком від 23 лютого 2024 року № 02-1-15/870 орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області також вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. Верховний Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. З урахуванням наведеного, суди правильно керувалися тим, що [PERSON] не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом першої інстанції фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23 (провадження № 61-14116св24) визначено, що «малолітня [PERSON], [INFO] , проживає разом із батьком, а мати дитини як на час подання позову, так і під час розгляду справи в суді не заперечувала проти цього, підтвердивши тим самим, що сторони дійшли домовленості щодо проживання доньки саме з позивачем. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що мати та батько (сторони у справі), які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина [PERSON] , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів, що його права порушені, не визнані або оспорюються відповідачкою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2025 року у справі № 562/3371/23 (провадження № 61-13363св24) зазначено, що «у розглядуваній справі суди встановили, що: батьки, які проживають окремо, за взаємною згодою визначили місце проживання дитини з матір`ю; дитина проживає з матір`ю за своїм зареєстрованим місцем проживання; батько не заявляє про необхідність зміни місця проживання дочки та не вчиняє будь-яких дій спрямованих на зміну такого місця проживання; дитина, яка досягла десяти років, в судовому засіданні висловила бажання і надалі проживати з матір`ю. З огляду на встановлені обставини, суди дійшли правильного висновку, про відмову у позові зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у визначення місця проживання дитини у конкретній сімейній ситуації та недоведеність порушення (невизнання або оспорювання) прав і законних інтересів позивачки та/або малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення оскаржених судових рішень». Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 189/1176/24 (провадження № 61-17666св24). За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання дитини, яка проживає разом із батьком та її батьками, що свідчить про її згоду щодо місця проживання дитини і відсутність спору. З огляду на викладене, у зв`язку з фактичною відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання дитини та враховуючи, що малолітній [PERSON] проживає з позивачем, у відповідача відсутні будь-які заперечення з приводу спільного проживання сина з батьком, оскільки права позивача жодним чином не порушені, позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що даним судовим рішенням позивачці відмовлено в позові, тому понесені позивачкою судові витрати необхідно віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed