Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначається, що 08.10.2019 у зв`язку з придбанням відповідачем майнових прав на квартиру у ТОВ «Софія Буд Груп» [PERSON] дав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 10000 доларів США. Із метою отримання гарантії повернення зазначеної суми позики та письмового підтвердження умов надання такої позики 08.0.2019 [PERSON] надав позивачу власноручно напису ним розписку, яка в розумінні діючого цивільного законодавства є договором позики. За цим договором позики відповідач взяв у [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2021 в сумі, що на дату повернення буде еквівалентна 10000 доларам США. Оскільки у зазначений у борговій розписці строк [PERSON] не повернув борг, у серпні 2022 року [PERSON] звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з [PERSON] на користь позивача суму боргу за розпискою від 08.10.2019 і рішенням суду від 07.09.2022 позов було задоволено, на виконання якого 11.07.2023 та 13.07.2023 [PERSON] перерахував на банківський рахунок позивача грошові кошти у загальному розмірі 365836 грн, що станом на ці дати еквівалентно 10000 доларам США. [PERSON] , яка не брала участі у розгляді справи, однак вважала, що суд вирішив питання про її права, оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку і постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2023 її апеляційну скаргу було задоволено, скасовано рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07.09.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у позові. Вказана постанова мотивована тим, що борг за розпискою від 08.10.2019 є спільним зобов`язанням подружжя [PERSON] та [PERSON] , і відповідно останні мають нести солідарну відповідальність за вказаним борговим зобов`язанням. У зв`язку зі скасуванням судового рішення про стягнення боргу 11.10.2023 [PERSON] надіслав на адресу [PERSON] вимогу про повернення сплачених ним 11.07.2023 та 13.07.2023 на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 грошових коштів у загальному розмірі 365836 грн, і 19.10.2023 позивачем було повернуто [PERSON] на банківський рахунок останнього грошові кошти у відповідному розмірі. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу за договором позики від 08.10.2019 у розмірі 10000 доларів США. 01.11.2023 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 32 т. 1). 08.12.2023 представником відповідача [PERSON] адвокатом Гладким Р.В. було подано відзив на позов, в якому він зазначає, що [PERSON] не визнає позов. Так, 25.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який у подальшому, а саме 10.08.2022 було розірвано. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також підсобне приміщення за адресою: [ADDRESS] . Натепер у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 369/9364/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, розгляд якої призначено на 30.01.2024 на 12:30 год. [PERSON] про розписку від 08.10.2019 і той факт, що [PERSON] брав у когось у борг грошові кошти дізналася вперше тільки 12.06.2023 під час ознайомлення її представником [PERSON] з матеріалами справи № 369/9364/22. Одночасно з цим [PERSON] також стало відомо про рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 у справі № 679/859/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаною розпискою заборгованості в розмірі 10000 доларів США. Саме наявністю цього рішення [PERSON] обґрунтовує своє переважно право на зазначену квартиру, вказуючи при цьому, що 3/4 цієї квартири є його особистою приватною власністю з огляду на те, що відповідальність за розпискою від 08.10.2019, а саме повернення коштів за рішенням суду він буде сплачувати особисто, а отже [PERSON] (за його позицією) не може претендувати на квартиру у більшій частці. Розуміючи, що рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 порушує права [PERSON] , остання через свого представника звернулася до Хмельницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на це рішення, і постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2023 рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Колегія суддів вирішила, що рішення у справі впливає на права та інтереси [PERSON] , проте позов до неї не пред`явлено і питання про залучення її до участі у справ як співвідповідача не вирішувалося, внаслідок чого остання була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права. У той же час вказана квартира придбавалася за кошти подружжя та жодних позик від [PERSON] подружжя не отримувало. З відповідним (першим) позовом [PERSON] (свекор [PERSON] ) звернувся до [PERSON] (колишнього чоловіка [PERSON] ) після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, якщо припустити, що кінцевою датою повернення боргових коштів (як це вбачається з документа під назвою «розписка») було 31.12.2021, жодного разу до розірвання шлюбу колишній свекор та колишній чоловік не повідомляли [PERSON] про наявність будь-якої розписки і будь-яких зобов`язальних правовідносин між [PERSON] та [PERSON] щодо повернення якоїсь суми грошових коштів. Отже, наразі ці обставини є нововиявленими для [PERSON] і значно впливають на її права та інтереси. [PERSON] наголошує, що вона не отримувала будь-яких грошових коштів від [PERSON] , обставини отримання в борг грошових коштів у розмірі 10000 доларів США її колишнім чоловіком від її колишнього свекра носять сумнівний характер (адже до моменту розгляду справи № 369/9364/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя ніде не було згадки про наявність якоїсь розписки чи боргових зобов`язань [PERSON] перед його батьком). У той же час [PERSON] не надавала згоди своєму колишньому чоловіку на укладення договорів позики, кредиту чи іншого роду зобов`язальних правочинів. [PERSON] вважає, що розписка від 08.10.2019 взагалі не існувала та не була написана її колишнім чоловіком саме 08.10.2019, а є підробленою та була створена [PERSON] не раніше, ніж протягом першого півріччя 2022 року з метою неправомірного створення юридичного факту, який забезпечить претендування останнім на більшу частину майна в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу. З огляду на викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову через його необґрунтованість, а також зазначив, що орієнтовний розмір судових витрат [PERSON] на професійну правничу допомогу складає 23000 грн (а.с. 83-86 т. 1). 17.01.2024 судом було прийнято поданий представником відповідача [PERSON] адвокатом Гладким Р.В. відзив на позов та призначено за клопотанням останнього судово-технічну експертизу документа, у зв?язку з чим також зупинено провадження у справі на час проведення цієї експертизи (а.с. 135-136, 137-138 т. 1). 04.03.2024 провадження у справі було поновлено судом у зв`язку з інформацією, що надійшла від експертної установи (а.с. 152 т. 1). 21.03.2024 проведення судово-технічної експертизи документа було доручено судом іншій експертній установі, а провадження у справі було зупинено на час проведення відповідної експертизи (а.с. 186 т. 1). 02.05.2024 судом було поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи (а.с. 201 т. 1). 15.05.2024 судом було частково задоволено клопотання експертів та зупинено провадження у справі на час проведення раніше призначеної експертизи (а.с. 227-228 т. 1). 11.03.2025 провадження у справі було поновлено у зв`язку з надходженням висновку експерта. 02.04.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом було задоволено заяву представника позивача адвоката Огойка А.А. про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 63-70 т. 2). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Огойко А.А. надав пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позові. Крім іншого, представник вказав, що ініціатором написання розписки був [PERSON] , а під час її складання були присутні дружина позивача [PERSON] , яка за дорученням позивача передавала грошові кошти [PERSON] , та [PERSON] . Сам [PERSON] не був присутнім під час передання грошових коштів. Після передання грошових коштів вони залишилися у [PERSON] , а розписка була складена у день отримання коштів. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~його представник\~ адвокат\~Волков С.В.\~зазначив,\~що визнає\~позовні вимоги.\~ [PERSON] \~взяв у\~борг гроші\~у свого\~батька [PERSON] ,\~щоб купити\~у забудовника\~майнові права\~на квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~позаяк перший\~внесок складав\~10000\~доларів США\~і на\~той момент\~таких грошей\~у [PERSON] \~та [PERSON] \~не було,\~тому відповідач\~попросив їх\~у своїх\~батьків.\~08.10.2019\~ [PERSON] \~отримав у\~борг відповідну\~грошову суму,\~а 09.10.2019\~уклав договір\~із ТОВ «Софія Буд Груп», здійснивши перший внесок у розмірі 10000 доларів США. Написання розписки було ініціативою позикодавця. Розписку [PERSON] віддав своїй матері, яка передавала кошти. Під час складання розписки були присутні [PERSON] , [PERSON] (який не запрошувався спеціально, а підвозив їх на місце зустрічі) та [PERSON] мати відповідача. [PERSON] була обізнана про те, що [PERSON] братиме кошти в борг для внесення коштів за майнові права на квартиру. Позичені у [PERSON] гроші залишалися у [PERSON] до моменту їх передачі останнім представнику забудовника. [PERSON] звертався до сина із позовом до суду, оскільки на той момент стосунки між ними погіршилися. Під час здійснення першого внеску були присутні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За освітою [PERSON] є будівельником і працював у цій сфері у м. Київ без офіційного працевлаштування. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, її представник адвокат Пушок С.В. у судовому засіданні пояснив, що заперечує проти позову, оскільки він необґрунтований і надані докази не підтверджують викладених у ньому обставин, надавши пояснення, зміст яких у цілому збігається з обставинами, викладеними у поданому іншим представником цього відповідача адвокатом Гладким Р.В. відзиві на позов. Представник пояснив, що 25.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, а 10.08.2022 цей шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони придбали квартиру та підсобне приміщення. Натепер у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 369/9364/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яка не розглянута, і в якій [PERSON] заявив свої права на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS] із посиланням на виплату ним суми позики [PERSON] . Про позику і наявність розписки [PERSON] дізналася лише 12.06.2023 під час ознайомлення з матеріалами справи про поділ спільного майна подружжя. Колишні чоловік та свекр [PERSON] та [PERSON] не повідомляли [PERSON] про відповідні розписку та борг і письмової згоди на таку позику вона не надавала, а тому отримання таких коштів [PERSON] , який є сином позивача, носить сумнівний характер. З огляду на це [PERSON] переконана, що розписка підроблена і не існувала на час (нібито) отримання позики, а сама розписки була створена не раніше першого півріччя 2022 року лише з однією метою щоб [PERSON] мав змогу претендувати на більшу частку квартири. Проте відповідна квартира була придбана за кошти колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] і жодних позик для оплати вартості квартири вони не отримували. [PERSON] вперше звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів вже після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , однак апеляція скасувала рішення суду першої інстанції. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] збирався придбати квартиру і звернувся до нього за допомогою. Коли [PERSON] обрав квартиру і домовився про зустріч, він попросив, щоб [PERSON] відвіз його разом із [PERSON] та [PERSON] на ЖК у м. Софіївська Борщагівка. [PERSON] погодився і відвіз їх туди. Це було давно, може восени чи навесні, бо був холодний вітер. Коли вони приїхали на місце, у машині [PERSON] та [PERSON] вирішували питання щодо того, на кого мала бути написана розписка. [PERSON] також сиділа в машині, тому повинна була чути цю розмову. Хто саме був ініціатором написання розписки, коли вона складалася і хто був присутній під час її написання, [PERSON] невідомо. [PERSON] із ними у машині не було. Приїхавши на місце, вони усі разом зайшли у відділ продажу, поспілкувалися, їм показали квартиру на будівництво, після чого в офісі роздрукували документи (договір). [PERSON] підписав документи, а менеджер показав їм дорогу. [PERSON] теж зайшла в офіс і віддала гроші [PERSON] , який сплатив їх у бухгалтерії забудовника. Ці гроші були першим внеском за квартиру. Гроші, які передав [PERSON] забудовнику за квартиру, були в іноземній валюті доларах США. Пачка грошей була схожа на 10000 доларів США, але [PERSON] не рахував їх, тому точно сказати не може. [PERSON] також була присутня під час передачі грошей. [PERSON] та [PERSON] працювали разом як партнери, іноді [PERSON] позичав у свідка гроші (невеликі суми), які завжди повертав. Приблизно влітку 2023 року [PERSON] казав [PERSON] , що вони із [PERSON] розлучилися та, скоріше за все, будуть ділити майно через суд. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона доводиться дружиною позивачу [PERSON] та матір`ю відповідачу [PERSON] , а [PERSON] є колишньою дружиною її сина [PERSON] . Приблизно у 2019 році [PERSON] зателефонував її син [PERSON] та попросив у них із [PERSON] гроші у борг у розмірі 10000 доларів США, що мали бути першим внеском за квартиру. На той час [PERSON] працював у Києві, тому вони мали гроші. Вона порадилася з цього приводу зі своїм чоловіком [PERSON] і вони вирішили погодитись, однак попросили, щоб син надав їм розписку про отримання коштів, оскільки боялися, що їх надурять. Вона взяла відповідну суму грошей та поїхала у Київ. Ймовірно, це було восени, бо вже було холодно. Син попросив їх знайомого [PERSON] , щоб той відвіз їх на місце. [PERSON] на своїй машині відвіз їх до контори. У машині вона сиділа позаду. В автомобілі [PERSON] віддала гроші [PERSON] із рук в руки в сумі 10000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів, а він віддав їй розписку і пішов у контору оформлювати документи. Гроші ні вона, ні син не рахували, оскільки довіряли один одному. Де саме була складена розписка, їй не було відомо. Під час передання грошових коштів вони перебували у машині втрьох. Після цього [PERSON] із [PERSON] пішли у контору, а [PERSON] та [PERSON] пішли разом із ними, оскільки сидіти в машині було холодно. Оплату здійснювали [PERSON] та [PERSON] , а свідок із [PERSON] чекали у коридорі. Коли вона дізналася, що чоловік звернувся до суду з позовом до сина, останній пояснив, що повернути гроші необхідно через суд, щоб був справедливий поділ майна між сином та [PERSON] . Після рішення суду [PERSON] повертав гроші за розпискою, однак коли саме це було свідок не пам`ятає. [PERSON] була обізнала про позику, більше того, у день придбання квартири пропонувала оформити цю квартиру на [PERSON] . Заслухавши представників сторін та свідків, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 25.02.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.08.2022 (а.с. 9, 10 т. 1). За час шлюбу, а саме 09.10.2019 [PERSON] придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Буд Груп» за договором купівлі-продажу майнових прав № 312-234 від 09.10.2019 майнові праві на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна вартість яких склала 18495,21 доларів США, при цьому згідно з графіком погашення платежів перший внесок мав скласти 10000 доларів США і мав бути сплаченим 09.10.2019, а останній внесок мав бути сплачений 29.04.2021. У подальшому, а саме 17.03.2021 [PERSON] було зареєстровано право власності на цю квартиру (а.с. 11-16, 17 т. 1). Відповідно до доданої до позову розписки від 08.10.2019 відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 (десяти тисяч) доларів США для придбання майнових прав на квартиру у ТОВ «Софія Буд Груп», які він зобов?язався повернути не пізніше 31.12.2021 (а.с. 8 т. 1). 06.09.2022 рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області було повністю задоволено позовну заяву [PERSON] та стягнуто на користь останнього з [PERSON] заборгованість за договором позики від 08.10.2019 у розмірі 10000 доларів США (а.с. 18-19 т. 1). 29.09.2022 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю (а.с. 89-90 т. 1). 30.11.2022 [PERSON] було подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічний позов до [PERSON] (прийнятий судом ухвалою від 16.02.2023), в якому він просив в порядку поділу спільного майна колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виділити в особисту приватну власність [PERSON] квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на ті обставини, що ним буде самостійно за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 сплачуватися борг за договором позики від 08.10.2019 своєму батькові [PERSON] в розмірі 10000 доларів США, яку було взято для здійснення першого внеску за придбання майнових прав на цю квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав № 312-234 від 09.10.2019 (а.с. 91-97, 98-99). 11.07.2023 на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 [PERSON] було перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 365786 грн (а.с. 20, 21 т. 1). 28.08.2023 постановою Хмельницького апеляційного суду зазначене рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022 за апеляційною скаргою [PERSON] було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У постанові, крім іншого, зазначається, що у справі було встановлено, що позика була отримана з метою здійснення першого внеску за придбання майнових прав на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] є співвласником цієї квартири, а тому вона є безпосереднім учасником спірних відносин та водночас була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права через незалучення її до участі у розгляді справи в якості співвідповідача (а.с. 22-23 т. 1). 11.10.2023 [PERSON] звернувся до [PERSON] із письмовою вимогою про повернення грошових коштів, перерахованих останньому на його банківський рахунок [PERSON] на виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.09.2022, посилаючись на те, що відповідне рішення було скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.08.2023, і такі кошти були повернуті [PERSON] 19.10.2023 шляхом їх переказу на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 24, 25 т. 1). У висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів № 4725/24-34 від 19.02.2025 зазначається, що відповісти на питання ухвали «чи відповідає давність виконання наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] (зокрема її тексту та підпису в ній) вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року?» та «якщо давність виконання наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] (зокрема її тексту та підпису в ній) не відповідає вказаній у ній даті, а саме 08 жовтня 2019 року, то в який період часу була виконана відповідна розписка?» не вбачається можливим у зв?язку з відсутністю порівняльних зразків документів (а.с. 3-8 т. 2). Згідно зі\~ст. 1046 Цивільного кодексу України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права у цій цивільній справі з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 526,\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлений у зобов`язанні строк його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1549 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Верховний Суд у постановах від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, від 18.05.2020 у справі № 177/1659/17 та від 03.06.2020 у справі № 461/9270/18-ц виснував, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. У постанові Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 531/152/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг. У позовній заяві [PERSON] вказує, що позику в розмірі 10000 доларів США він надав своєму сину [PERSON] 08.10.2019 і цього ж дня отримав від нього розписку про отримання коштів. Разом із цим із показань свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаних за заявою представника позивача вбачається, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США у день укладення договору придбання майнових прав на квартиру та здійснення першого внеску за відповідним договором, а саме 09.10.2019, і цього ж дня останній передав їй розписку. Таким чином, викладені у позові обставини щодо укладення договору позики 08.10.2019 не підтверджуються дослідженими судом доказами, зокрема наданими стороною самого позивача. За таких обставин, оскільки судом було встановлено, що надана позивачем розписка датується 08.10.2019, а передача грошових коштів відповідно до показань свідків відбувалася 09.10.2019 (у той час як доказів передання грошей 08.10.2019 стороною позивача не надано), а отже договір позики від 08.10.2019, за яким позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти, слід вважати неукладеним, позаяк такий договір вважається укладеним лише з моменту передачі грошей, суд не вбачає підстав для задоволення позову та стягнення грошових коштів за відповідним договором. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 зазначається, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Водночас Європейський суд з прав людини у п. 58 свого рішення «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed