Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31 жовтня 2023 року відповідач отримав позику від позивача у сумі 13 265 доларів США 43 центи, строком на 6 місяців, тобто до 31.05.2024, про що склав відповідну розписку від 31.10.2023. Крім того, додатково 16.04.2024 [PERSON] отримав від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 136 000 гривень, строком на 10 днів, тобто до 27.04.2024, на підтвердження чого склав розписку. Однак, у визначені строки борги [PERSON] не повернув, чим порушив умови договірних зобов`язань. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за розпискою від 31 жовтня 2023 року у розмірі 13 265 доларів США 43 центи, а також три відсотки річних за період з 01.06.2024 по 16.09.2024 у розмірі 117, 43 доларів США; а також борг за розпискою від 31.10.2023 у розмірі 136\~000 грн., три відсотки річних за період з 28.04.2024 по 16.09.2024 у розмірі 1\~582,95 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6\~910,80 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Дибка Ю.В. заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Згідно розписки від 31 жовтня 2023 року, [PERSON] , отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 13 265 доларів США 43 центи та зобов`язався повертати кошти по 395 доларів США щомісячно, до 31 травня 2024 року. Залишок коштів як частково, так і в повному обсязі зобов`язався повернути до 31 травня 2024 року. Відповідно розписки від16 квітня 2024 року, [PERSON] , отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 136 000 гривень, зобов`язався повернути кошти до 27 квітня 2024 року. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16-ц зроблено наступний правовий висновок щодо розписки як договору позики: договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15 та постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі провадження № 61-20376св18. Судом встановлено, що [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку від 31\~жовтня 2023\~рокупро те, що він отримав грошові кошти у розмірі 13\~265 доларів США в борг та зобов`язався повертати кошти по 395 доларів США щомісячно, до 31 травня 2024 року. Залишок коштів як частково, так і в повному обсязі зобов`язався повернути до 31 травня 2024 року. Крім того, [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку від 16 квітня 2024 року, згідно якої відповідач отримав у борг від позивача суму грошових коштів у розмірі 136 000 гривень та зобов`язався повернути грошові кошти до 27 квітня 2024 року. Таким чином, суд, встановивши справжню правову природу розписок, приходить до висновку, що укладення між позивачем [PERSON] та [PERSON] договорів позики, відбулося. Доказів на підтвердження повернення [PERSON] боргів за вищевказаними розписками, чи заперечень щодо факту укладення таких розписок, суду не надано і судом не встановлено. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за розпискою від 31.10.2023 у розмірі 13\~265 доларів США, а також за розпискою від 16.04.2024 - у розмірі 136 000 грн., ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилаючись на вищевикладені положення, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] три відсотки річних за борговою розпискою від 31.10.2023 за період з 01.06.2024 по 16.09.2024 у розмірі 117, 43 доларів США, а також три відсотки річних за розпискою від 16.04.2024 за період з 28.04.2024 по 16.09.2024 у розмірі 1\~582,95 грн. На підтвердження вказаних вище вимог, позивачем наведено розрахунки трьох відсотків річних від суми заборгованості відповідача за вищевказаними борговими розписками від 31.10.2023 та 16.04.2024. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає наведені [PERSON] розрахунки трьох відсотків річних правильними, відтак позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних за борговою розпискою від 31.10.2023 у розмірі 117, 43 доларів США та за розпискою від 16.04.2024 - у розмірі 1\~582,95 грн. підлягають задоволенню. Таким чином,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позову\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за договором позики згідно з розпискою від 31 жовтня 2023 року у розмірі 13 265 доларів США, трьох відсотків річних у розмірі 117 доларів США 43 центи, а також суми боргу за договором позики згідно з розпискою від 16 квітня 2024 року у розмірі 136\~000 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1 582 грн. 95 коп. Щодо судових витрат. Відповідно до платіжної інструкції від 24.09.2024, позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 6\~910,80 грн. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 910,80 грн. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: approved