Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

До Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про конфіскацію земельної ділянки 1423356200:01:001:0198 площею 0,0548 га звернувся заступник керівника Покровської окружної прокуратури, який діє в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Покровською окружною прокуратурою за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка є громадянкою російської федерації відповідно та проживала на території України відповідно до посвідки на постійне проживання [NUMBER] , виданої 21.02.2013, орган видачі 1401, набула 14.06.2013 право власності на земельну ділянку №1423356200:01:001:0198, площею 0,0548 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано 14.06.2013 приватним нотаріусом Мар`їнського нотаріального округу Донецької області Веселовською А.Е. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.06.2013 за реєстраційним номером 1308845, реєстраційний номер земельної ділянки 83156914233. Таким чином, відповідач 14.06.2013 набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на територія Марийського району, та зареєстрував право власності на неї. Наявність громадянства російської федерації у [PERSON] підтверджується інформацією Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області №1401.3.1.1-6865/14.3-23 від 28.12.2023, Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 29.03.2024 №6.1-3340/6-21, які повідомили, що [PERSON] документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 21.02.2013 та з питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України [PERSON] не зверталася. Після набуття право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, всупереч ч.1 ст.145 Земельного кодексу України, не відчужила даний об`єкт зі спливом річного строку після набуття права власності на нього та на теперішній час залишається його власником. У зв`язку із цим наявні підстави для конфіскації у [PERSON] вказаної земельної ділянки шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Прокурор просить суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянки російської федерації - [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), з кадастровим номером 1423356200:01:001:0198 площею 0,0548 гаіз цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 83156914233), та стягнути з відповідача на користь Донецької обласноїпрокуратури судові витрати. На адресу суду надійшла заява заступника керівника Покровської окружної прокуратури про розгляд справи без участі прокурора Покровської окружної прокуратури та про підтримання позовної заяви у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. У зв`язку з наведеним суд на підставі п. 2 ч. 1 ст.\~280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, набула права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення. На підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2013, зареєстрованого в реєстрі 14.06.2013 за № 1308845, [PERSON] н абула право власності на земельну ділянку площею 0,0548 га, кадастровий номер 1423356200:01:001:0198, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Старомихайлівської селищної ради Мар`їнського району Донецької області. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.2013 за №1308845, реєстраційний номер земельної ділянки 83156914233. Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність посвідки на постійне проживання, [PERSON] станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації. Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області №1401.3.1.1-6865/14.3-23 від 28.12.2023, Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 29.03.2024 №6.1-3340/6-21, [PERSON] документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 21.02.2013 та з питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України [PERSON] не зверталася. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вказано в п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Частина третя цієї статті визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтями 13,14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначенихКонституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.319,321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч.2 ст.373 ЦК України). Згідно ч.1,2,4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. У п. а) ч.1ст. 80 Земельного кодексу Українисуб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЗК України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно ч. 3 ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно п.п. д), е) ч.1ст. 140ЗК України, підставою припинення права власності на земельну ділянку є конфіскація за рішенням суду. Відповідно до ч.1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Разом з тим, відповідно до п. в) ч.1ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5 ст. 41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Згідно ч.4 ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Отже, оскільки відповідачка [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, в порушення вимог ч.4 ст.81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, добровільно її не відчужила, то слід припинити її право власності та конфіскувати вказані вище земельні ділянки у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Оскільки позов підлягає задоволеню, то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4542 (чотири тисячі п`ятсот сорок дві) гривень 00 копійок, що підтверджено документально.

Outcome: approved