Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що вона 05.01.2024 зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у виконавчому комітеті Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, актовий запис № 1. Сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сім`я розпалась у зв`язку з різними поглядами на сімейне проживання та постійними конфліктами. На даний час сторони разом не проживають. Вважає збереження сім`ї неможливим, на примирення не згідна. Вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. За таких умов просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку, також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20грн. та 1200,00 грн. витрат на правову допомогу. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 20.02.2025 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив, натомість відповідач звернувся до суду з заявою (вх. №1238/25-Вх від 13.03.2025) про надання терміну на примирення, у якій вказав, що сплачує аліменти у добровільному порядку. Ухвалою суду від 13.03.2025 клопотання відповідача [PERSON] задоволено та надано сторонам строк на примирення тривалістю 2 місяці, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 29.05.2025 провадження у справі поновлено та призначено дату судового засідання. Від позивача [PERSON] заяв та клопотань не надходило. Від відповідача [PERSON] заяв та клопотань не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 січня 2024 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.01.2024 у виконавчому комітеті Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 1, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). У частині 2 ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було надано сторонам строк на примирення 2 місяці, проте протягом такого періоду, позивач своєї думки не змінила, оскільки докази протилежного відсутні. Відповідач протягом наданого судом часу на примирення ніяких заходів для примирення та збереження сім?ї не вжив, доказів протилежного суду не надано. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 лютого 2019 року, виданого виконкомом Плешканівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 37 від 12.02.2025, [PERSON] проживає в [ADDRESS] , і у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку). Відповідач у своїй заяві від 13.03.2025 вказав, що надає аліменти у добровільному порядку та що про це є відповідні документи. Проте, відповідач не вказав, у якому розмірі та коли він надавав такі аліменти, відповідних доказів про це (банківських документів, розписок) не надав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях.\~ Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідач не надав жодних докази на підтвердження сплати аліментів у добровільному порядку, зокрема, щодо їх розміру та періодичності, з клопотанням про витребування доказів не звертався, таким чином дане твердження є недоведеним. Як вбачається зі змісту позову відповідач порушив вимоги ст. 180 СК України усунувся від свого обов`язку по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, тому з нього належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах стягнення платежу за 1 місяць. Згідно положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого при подачі заяви була звільнена позивачка, відповідно до Закону України «Про судовий збір а також на користь позивача сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1200,00 грн. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи. На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу до суду надано копію договору про надання правової допомоги № б/н від 12.02.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Фаєм Валерієм Григоровичем, предметом якого є надання правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» до платіжної інструкції на переказ готівкою #1.93588369.1 від 12.02.2025, [PERSON] сплатила адвокату Фаю В.Г. кошти у сумі 1200,00 грн. як оплату за правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~4,\~5\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу, за відсутності заперечень з боку відповідача, підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Outcome: approved