Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 23.09.2024 року об 11 год. 43 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна - вул. Пономарьова сталася дорожньо-транспортна вимога за участю транспортних засобів «Ford Mustang», державний номер [NUMBER] , та «Mercedes-Benz EQV», державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 року у справі № 759/20409/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу Згідно з Висновком експерта № 532 від 27.11.2024 року, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю. за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 23.09.2024 року, станом на дату ДТП, складає 206 596,44 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 223408105 від 11.09.2024 року. У відповідності до Страхового акту № ЦВ28125 від 06.11.2024 року, позивачу з урахуванням ліміту відповідальності за полісом (160 000 грн.) та франшизи (3 200 грн.) виплачене страхове відшкодування в розмірі 156 800 грн. Проте, виплачених страховою компанією коштів недостатньо для погашення матеріальних збитків. Позивач вказує на те, що відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України з відповідача підлягає стягненню різниця між заподіяними збитками (206 596,44 грн.) та сумою страхового відшкодування (156 800 грн.), що становить 49 796,44 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 6 000,00 грн. Також позивач вказав, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди та вчиненого відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна - транспортного засобу Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] . Через пошкодження транспортного засобу і неможливості його використовувати у повсякденному житті, воно ускладнилось в бік погіршення, порушились мої життєві зв`язки через неможливість повноцінно займатись своїми справами, порушився звичайний життєвий ритм. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, почастішали сварки в сім`ї та погіршилось здоров`я, погіршився сон, переживаю постійні стреси, душевні хвилювання та моральні страждання. Крім того, позивач постійно перебуває у страху за своє здоров`я, боїться стати учасником ДТП як в якості пішохода, так і в якості водія чи пасажира, що унеможливлює його повноцінне життя та впливає на психологічне здоров`я. Це все є причиною постійного пригніченого стану. Як зазначив позивач, розмір моральної шкоди оцінений, в тому числі і з урахуванням поведінки відповідача, яка протягом всього часу з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу добровільно жодного разу не звернулася до позивача, не запропонувала своєї допомоги, не відшкодувала завдані нею збитки, не вибачилася, а також не поцікавилася, яким чином відбувається моє життя без транспортного засобу, які проблеми я повинен долати тощо. Все вищевказане спричиняє позивачу душевні страждання та моральні переживання, змушує нервуватись, переживати стреси, зривати злість на близьких та оточуючих людей. Розмір заподіяної моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем, внаслідок скоєння нею адміністративного правопорушення, [PERSON] оцінив у 25 000,00 грн. Вказав, що дана сума необхідна для того, щоб хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання та моральні переживання, які він отримав, відновити свій психічний та психологічний стан. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] , в розмірі 49 796,44 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 6 000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н. О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 20 лютого 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 18 лютого 2025 року. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. 07.03.2025 на адресу суду надійшла заява сторони позивача про надання доказів понесення витрат на правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 27.03.2025 року, відповідач заперечила щодо заявлених до неї позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість та недоведеність. Зазначила, що наданий позивачем Висновок експерта не може бути визнаний належним доказом завданої позивачу шкоди, оскільки його було складено з порушенням встановленої процедури, а інформація щодо механічних пошкодження транспортного засобу позивача суперечить ушкодженням, які було зафіксовано працівниками поліції безпосередньо під час оформлення матеріалів ДТП за участю позивача та відповідача. Вказала, що жодних викликів відповідача з метою належного фіксування ушкодження транспортного засобу позивача ані позивачем, ані відповідним експертом не здійснювалось, жодних згадок про такий виклик у Висновку експерта не міститься. В результаті проведеного експертом, в присутності позивача огляду транспортного засобу останнього, окрім пошкоджень, які відповідають дійсності, було зафіксовано також нові Механічні ушкодження ТЗ Mercedes-Benz. EQV, державний номер [NUMBER] . Вказала, що згідно з схемою ДТП, яка мала місце 23.09.2024 року о 11 год. 43 хв., поліцейським було зафіксовано наступні механічні пошкодження ТЗ Позивача: «передній бампер, переднє праве крило, обидві праві двері, колесний диск». Натомість зі змісту розділу «Запасні частини» Висновку, окрім іншого міститься найменування частини, яка підлягає заміні, а саме «фара права в зборі», вартістю 61 986,25 грн. На переконання відповідача, остання немає жодного відношення до пошкодження даної частини, оскільки як було зафіксовано на місці ДТП, права фара не була пошкоджена, а тому стягнення вартості вказаної запчастини в розмірі 61 986,25 грн. та роботи пов`язані з її заміною (333 грн. 33 коп.) та регулюванням (200 грн. 00 коп.), які перелічені у Висновку, неправомірно покладено на відповідача. Натомість, решта завданої автомобілю позивача шкоди була відшкодована страховою компанією відповідача, що свідчить про відсутність предмету спору у даній справі та безпідставність позовних вимог позивача. Зазначила, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження власних доводів, зокрема, в чому саме полягає «порушення життєвих зв`язків Позивача», наявності «постійних стресів, душевних хвилювань, моральних страждань». Жодних доказів того, що описаний позивачем стан пов`язаний саме з ДТП за участю відповідача до матеріалів даної справи також не додано. Відповідач, крім того, вказала на те, що позивач наголошує на неможливості використання свого транспортного засобу через пошкодження, однак матеріалами даної справи підтверджується факт виплати позивачу страхового відшкодування ще 19.11.2024 року в розмірі 156 800,00 грн., що свідчить про можливість відновлення пошкодженого ТЗ. Жодних доказів того, що ТЗ позивача не відновлено та/або позивач перебуває в якості пішохода, матеріали даної справи не містять. Більше того, наголосила на незгоді із твердженнями позивача про «поведінку відповідача», яка за словами позивача «протягом всього часу з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу добровільно жодного разу не звернулася до нього, не запропонувала своєї допомоги, не відшкодувала завдані нею збитки, не вибачилася». Зазначила, що вона, навпаки, після ДТП надала позивачу всю необхідну контакту інформацію щодо себе та своєї страхової компанії, не уникала спілкування з позивачем та намагалась допомогти останньому у якомога швидшому отриманні страхового відшкодування. Зазначила, що твердження позивача щодо її поведінки є надуманими та безпідставними. Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, не відповідає принципам розумності та справедливості, є надмірним, суттєво завищеним та не обґрунтований належними доказами. 03.04.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. У поданій відповіді на відзив позивач зазначив, що твердження відповідача, що висновок експерта не може бути визнаний належним доказом завданої позивачу шкоди, оскільки його було складено з порушенням встановленої процедури, а інформація щодо механічних пошкоджень транспортного засобу позивача суперечить ушкодженням, які було зафіксовано працівниками поліції безпосередньо під час оформлення матеріалів ДТП за участю позивача та відповідача, є помилковим. Зазначив, що відповідач відмовилась проїхати з позивачем до страхової компанії для написання відповідної заяви та огляду пошкодженого автомобіля представником страхової компанії, дані дії вчинялися позивачем самостійно. Після написання Позивачем в день ДТП, тобто 23.09.2024 року, відповідної заяви в офісі ПрАТ «Страхова компанія «Перша», уповноваженою особою страхової компанії - експертом Таракановим Ю.Ю. здійснено огляд та фіксацію пошкоджень автомобіля з метою визначення розміру страхового відшкодування, що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу від 23.09.2024 року. При ретельному огляді автомобіля поряд з іншими пошкодженнями виявлено порушення цілісності скла правої фари, про що зазначено в протоколі. Висновок експерта № 532 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 27.11.2024 року зроблено судовим експертом Таракановим Ю.Ю., тобто тим же експертом, якого залучала страхова компанія і огляд експертом автомобіля здійснювався 23.09.2024 року як для страхової компанії, так і для підготовки Висновку № 532. Вказав, що через пошкодження свого транспортного засобу і неможливості його використовувати у повсякденному житті, його моральний стан ускладнився в бік погіршення, порушились життєві зв`язки через неможливість повноцінно займатись своїми справами, порушився звичайний життєвий ритм. Зазначив, що це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися, почастішали сварки в сім`ї та погіршилось здоров`я, погіршився сон, він переживає постійні стреси, душевні хвилювання та моральні страждання. Результатом даного стресу та душевних хвилювань стало те, що позивач 02.10.2024 року з діагнозом ГПМК потрапив до клініки Добробут, звідки в лежачому стані транспортований до Київської міської клінічної лікарні № 1. У період з 02.10.2024 року по 08.10.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 з діагнозом: Цеоебповаскуляона хвороба. Гострий мозковий інсульт за ішемічним типом у правому каротидному басейні (МСКА головного мозку 02.10.2024), 02.10.2024 року йому проведено оперативне втручання. В період з 08.10.2024 року по 11.10.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2 В чергове, в період з 11.12.2024 року по 20.12.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 2. Стрес та постійні хвилювання через ДТП, яке відбулося 23.10.2024 року, поряд з усіма іншими негараздами в сім`ї призвели до інсульту в позивача, який стався 02.10.2024 року. 04 квітня 2025 року від представника позивача - адвоката Кантеміра В.І. через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про виклик судового експерта та розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. У поданих клопотаннях представник позивача зазначив, що з метою, аби суд та учасники справи мали нагоду поставити експерту питання, що вимагають спеціальних знань, заслухати роз`яснення експерта стосовно проведеного дослідження та його результатів, вбачається необхідність у виклику експерта до суду для участі в судовому засіданні. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Кантеміра Василя Івановича про виклик судового експерта та розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін - залишено без задоволення. Оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони у судове засідання не викликались. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23.09.2024 року о 11 год. 43 хв. в м. Києві по просп. Академіка Палладіна - вул. Пономарьова, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Ford Mustang», державний номер [NUMBER] , під час зміни напрямку руху не пропустила та здійснила зіткнення з транспортним засобом Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2024 року у справі №759/20409/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень 00 копійок. Вказана постанова набрала законної сили. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Крім того, із матеріалів справи встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 223408105 від 11.09.2024 року. У відповідності до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №223408105 від 11.09.2024 року розмір франшизи становить 3 200,00 грн., ліміт відповідальності за завдану матеріальну шкоду 160 000,00 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] - належить [PERSON] . Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що у відповідності до Страхового акту № ЦВ28125 від 06.11.2024 року, позивачу з урахуванням ліміту відповідальності за полісом (160 000,00 грн.) та франшизи (3 200,00 грн.) виплачене ПрАТ «Страхова компанія «Перша» страхове відшкодування в розмірі 156 800,00 грн. Згідно з Висновком експерта № 532 від 27.11.2024 року, складеного судовим експертом Таракановим Ю.Ю. за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 23.09.2024 року, станом на дату ДТП, складає 206 596,44 грн. Даний висновок зроблено судовим експертом, якого ПрАТ «Страхова компанія «Перша» залучала для складання протоколу огляду транспортного засобу. Крім того, у висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за завідомо неправдивий висновок і що висновок підготовлений для подання до суду. Згідно з Рахунком № 82 від 13.11.2024 року та Акту прийому-передачі виконаних робіт від 27.11.2024 року, вартість Висновку експерта № 532 від 27.11.2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи становить 6 000,00 грн. Таким чином, різниця між заподіяними з вини відповідача позивачу матеріальними збитками у розмірі 206 596,44 грн. та сумою страхового відшкодування, що склала 156 800,00 грн. (за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн.) становить 49 796,44 грн. Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, що відповідає положенням ст. 27 Закону України «Про страхування». У відповідності до положень ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 29 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Судом встановлено, що ліміт відповідальності за страховим полісом відповідача складає 160 000,00 грн. Страховиком позивачу було виплачено страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн. (за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн.). [PERSON] просить виплати різницю між збитками, завданими власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП у розмірі 206 596,44 грн. та сумою страхового відшкодування, що склала 156 800,00 грн. (за вирахуванням франшизи 3 200,00 грн.), що становить 49 796,44 грн. Суд зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має сплатити страховик як страхове відшкодування. ПрАТ «Страхове товариство «Перша» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) в повному обсязі в межах ліміту відповідальності за страховим полісом. З урахування того, що виплачене ПрАТ «Страхове товариство «Перша» страхове відшкодування у розмірі 156 800,00 грн., не покриває вартості реальних збитків транспортного засобу Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 23.09.2024 року, що становить 206 596,44 грн., то різниця невідшкодованої суми збитків у розмірі 49 796,44 грн. підлягає стягненню з винної особи [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких з гідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Будь-яких доказів того, що розрахунок страхового відшкодування здійснено з порушеннями, стороною відповідача не надано як і не надано доказів, що ремонтні роботи не відповідають характеру ушкоджень, які встановлено представником страховика і які зазначені у акті огляду транспортного засобу, що є доказом наявності певних пошкоджень у автомобіля потерпілого. Відповідач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на спростування вартості завданих позивачу збитків внаслідок пошкодження автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] . При цьому, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи для спростування вищенаведеного під час судового розгляду стороною відповідача не заявлялося. Оскільки порядок проведення транспортно-товарознавчої експертизи, за результатами якої був складений вищевказаний висновок, відповідає чинному законодавству України про проведення судових експертиз, а сам висновок відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, при цьому, суд не переймає на себе обов`язку щодо доведення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне при вирішенні даного спору взяти до уваги зазначений висновок експерта № 532 від 27.11.2024 року за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 23.09.2024 року. Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування суд приходить до висновку, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 49 796,44 грн. Натомість, стороною відповідача, відповідно до ст.ст. 77-80 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження вірності розрахунку суми страхового відшкодування. Тобто, відповідачем не спростовано жодним чином доводи позивача та подані ним докази. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення на його користь з відповідача матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] в розмірі 49 796,44 грн. Крім того, у відповідності до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №223408105 від 11.09.2024 року розмір франшизи становить 3 200,00 грн. Враховуючи вимоги п.12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, а тому у відповідача наявний обов`язок по сплаті франшизи у розмірі 3 200,00 грн. Однак, зважаючи на наявність у відповідача перед позивачем обов`язку по сплаті франшизи у розмірі 3 200,00 грн., позивач такої вимоги у прохальній частині позовної заяви не ставить. У поданому позові просив лише стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz EQV, державний номер [NUMBER] в розмірі 49 796,44 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 6 000,00 грн. При цьому, у порушення вимог процесуального закону не може вийти за межі заявлених позовних вимог. Щодо моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4, суд при визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди враховує, що внаслідок скоєння відповідачем 2 адміністративного правопорушення позивач, зазнав майнових втрат внаслідок пошкодження його автомобіля та душевних страждань, було змінено його звичайний спосіб життя. Доводи сторони відповідача, що позивачу не було заподіяно моральної шкоди, і на обґрунтування вимог в цій частині ним не надано жодного доказу, судом оцінюються критично. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, оскільки у ході розгляду справи знайшов підтвердження той факт, що діями відповідача позивачу було завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від останнього, додаткових зусиль для організації свого життя, відчуття ним негативних емоцій, перебування у стресовій ситуації, неможливість користуватися автомобілем значний проміжок часу, тому суд вважає вірним, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн. Враховуючи наведене, з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов про часткове задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В якості документів, що підтверджують понесені витрати на професійну правничу допомогу, суду надано: Договір про надання правничої допомоги від 09.11.2024 року, договір про внесення виправлень до Договору про надання правничої допомоги від 09.11.2024 року та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 09.11.2024 року, Акт приймання-передачі наданих послуг від 03.03.2025 року та Детальний опис від 03.03.2025 року. Гонорар адвоката у даній справі згідно з Договором про надання професійної правничої допомоги від 09.11.2024 року становить 20 000 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд зазначає про те, що відповідно до укладеного договору позивач сплачує адвокату витрати за надання таких послуг, які сторони погоджують цим Договором та встановленні у фіксованій формі. Відповідно до детального опису наданих послуг за договором про надання правничої допомоги сторони погодили, що сума витрат, за надання послуг по справі становить у розмірі 20 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19. Суд враховує, що у поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] обґрунтовувала те, що розмір витрат позивача на правничу допомогу у справі є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних послуг та ціною позову. Враховуючи викладене, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, те, що у задоволенні позовної заяви задоволено частково, враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, пунктами 1, 2 ч. 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 6 000,00 грн., що підтверджується Рахунком № 82 від 13.11.2024 року та Актом прийому-передачі виконаних робіт від 27.11.2024 року. Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду із вказаним позовом позивачем було сплачено судовий збір за подання позову до суду у розмірі 1 211,20 грн. відповідно до платіжної інструкції №6647-9365-0881-4042 від 14.02.2025 року У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (79,94%) у розмір 968,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial