Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

21 листопада 2024 року представник позивача Фірми «Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю Бєляєва Олена Борисівна, через систему «Електронний суд», звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 23.10.2014 по теперішній час надає житлово-комунальні та інші послуги в житловому будинку по [ADDRESS] відповідно до Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого 23.10.2014 року за №ХК 143142930364 Інспекцією ДАБК у Харківській області. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 01.05.2015 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №13А_Ахс-кв.41 про надання житлово-комунальних послуг та інших послуг, відповідно до п.1.1 якого предметом договору є надання виконавцем послуг з утримання будинку за вказаною адресою , належних до нього прибудинкової території та споруд; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення, а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.3 Договору закріплено, що розмір щомісячної плати, яка сплачується споживачем складається з щомісячної плати за надані послуги з утримання житлового будинку і належної до нього прибудинкової території і складає 494,58 грн., в тому числі ПДВ 82,43 грн.; вартості послуг холодного та гарячого водопостачання, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку Споживача та діючих цін (тарифів); вартості послуг із забезпечення централізованого опалення; вартості послуг із забезпечення опалення місць загального користування. Невід`ємною частиною укладеного договору є перелік та калькуляція тарифів на послуги, що надаються виконавцем споживачу, яка підписана сторонами договору, та складає 5,966 грн. за 1 кв.м. Зазначає, що щомісячно позивачем відповідачу надавались рахунки за надані послуги, однак всупереч умовам Договору, він не виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг на загальну суму 29735,01 грн. за період з 01 листопада 2021 року по 01 жовтня 2024 року включно. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що позивач, достеменно знаючи, що відповідач не бажає продовжувати дію договору з 2024 року, продовжив нараховувати суми заборгованості, а станом на дату звернення до суду - 21.11.2024 у відповідача була відсутня заборгованість, а навпаки мала переплату у розмірі 10136,16 грн. При цьому з моменту підписання договору і до 31.12.2023 ніяких додаткових угод щодо змін тарифів між сторонами не укладалось, повідомлень про цінові зміни виконавцем не надсилалось. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду спарви був належним чином повідомлений, заяв та клопотань від останнього до суду не надійшло. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представником відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, в якій також просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №401456429 від 30.10.2024. Також з матеріалів справи вбачається, що 01 травня 2015 року між фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та [PERSON] укладено договір про надання житлово-комунальних та інших послуг №13А_Ахс-кв.42. Предметом цього договору є надання Виконавцем послуг з утримання будинку [ADDRESS] , належних до нього прибудинкової території та споруд; послуг балансоутримувача; забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, опалення, а Споживачем своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених цим договором. Послуги з централізованого постачання гарячої води та опалення надаються до моменту отримання «Споживачем» права власності на квартиру але не більше ніж на 6 місяців. (п.1.1 Договору). Пунктом 1.2 вказаного договору сторони погодили, що виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліків зазначених у додатках до цього договору, за тарифами, які розраховуються відповідно до встановленого нормативно-правовими актами порядку. Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погодженими зі Споживачем. При цьому суд зазначає, що вищевказаний договір міститься лише на 1 сторінці без відповідного його продовження на наступних сторінках, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості достовірно встановити факт наявності підпису відповідних осіб, які його уклали, що є важливим для встановлення судом факту наявносіт відповідних договірних відносин. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно п. 1) ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.19 Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія,що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Розмір плати за утримання будинків і споруд прибудинкових територій встановлюється відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від капітальності рівня облаштування та благоустрою. Частиною 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Статті 20, 21 даного Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Положеннями ст. ст. 151, 162 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно положень статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Так змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно умов укладеного Договору про надання житлово-комунальних та інших послуг (п.1.3) розмір щомісячної плати, яка сплачується Споживачем 82.43 грн.; вартості послуг холодного водопостачання, електропостачання та водовідведення, яка розраховується згідно даних фактичного споживання за показаннями засобів обліку Споживача та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; вартості послуг із забезпечення гарячого водопостачання, централізованого опалення, які розраховуються згідно даних фактичного споживання за покараннями засобів обліку Споживача і фактичного споживання за покараннями будинкових засобів обліку теплової енергії, та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, та нараховуються пропорційно площі приміщення Споживача; вартості послуг із забезпечення опалення місць загального користування, яка розраховується згідно даних споживання за показаннями будинкового засобу обліку та діючих цін (тарифів), затверджених спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади пропорційно площі приміщення Споживача. За умовами договору розцінки тарифи на послуги, що надаються Виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до цього Договору, розраховуються на основі економічно обгрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. У разі, коли протягом строку дії тарифів на послуги, що надаються Виконавцем за цим Договором, змінюються ставки податків і зборів (обов`язкових платежів), рівень заробітної плати у Виконавця відповідно до законодавства, Генеральної та галузевої угод, ціни (тарифи) на паливно-енергетичні та матеріальні ресурси, запроваджується механізм коригування тарифів та послуг. Коригуванню підлягають лише складові витрат, за якими відбулися цінові зміни у бік збільшення (зменшення), про що Виконавець повідомляє споживача протягом 10 (десяти) календарних днів без укладання Додаткової угоди (п.3.3, 3.5 Договору). Крім того, у відповідності до пункту 3.1 Договору споживач сплачує спожиті послуги не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим, на підставі рахунку на оплату (який є одночасно актом виконаних послуг), наданого Виконавцем не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Вартість додаткових послуг, що надаються Виконавцем за цим Договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання Додаткової угоди, або шляхом оприлюднення оголошення з новими додатковими послугами на інформаційних дошках в під`їздах житлового будинку (п.3.6 Договору). Телекомунікаційні послуги, користування місцями стоянки для автомобілів не входять в предмет даного Договору (п.3.7). Додаткові послуги, не передбачені даним Договором, надаються Споживачу на підставі розцінок, встановлених Виконавцем та погоджених Споживачем шляхом укладання відповідних додаткових угод до даного Договору (п.3.8). Судом встановлено, що відповідачем у спірний період було сплачено на користь фірми «Т.М.М.» - ТОВ кошти за надані позивачем послуги із розрахунку 494,58 грн. на місяць, що було визначено умовами укладеного договору. Цей факт підтверджується наданими стороною відповідача копіями квитанцій, згідно яких за період з 2020 по 2023 роки у відповідача виникла переплата за надані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 10986,16 грн., яка перекриває оплату відповідача за надані послуги із розрахунку 494,58 грн. *36 місяців. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому згідно п. 6.1 вищевказаного Договору у разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією з сторін не заявлено в письмовій формі про його розірвання, або необхідність перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. Натомість відповідачем на виконання п. 6.1 Договору надано копію листа від 20.10.2023 року про те, що [PERSON] просить припинити нарахування за Договором, останнім розрахунковим місяцем просить вважати грудень 2023 року. Даний лист був отриманий позивачем 25.10.2023 (тобто у визначений договором строк), про що міститься підпис особи за довіреністю в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Крім того, представником позивача не надано до суду належних та допустимих доказів того, що він не отримував вказаний лист у встановленому порядку, які і не надано доказів на підтвердження встановлення товариством та погоджених із відповідачем шляхом укладання Додаткових угод ані розцінок на додаткові послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, ані встановлення таких додатковим послуг. Разом з тим положеннями ст. ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України) Згідно положень статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України) Так змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV ( надалі Закон № 1875-IV визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно п. 1) ч. 1 ст.1 Закону №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.19 Закону 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання догооврів на виконання послуг, контроль виконання умов догоовру тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Розмір плати за утримання будинків і споруд прибудинкових територій встановлюється відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону 1875-IV залежно від капітальності рівня облаштування та благоустрою. Частиною 3 статті 31 Закону України 1875-IV встановлено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Статті 20, 21 даного Закону 1875-IV визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що збільшення вартості послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території по вказаній адресі є доцільним та обґрунтованим, та що відповідач була належним чином повідомлена про таке збільшення тарифів. Факт повідомлення про зміну тарифів також заперечується стороною відповідача. Крім того, не надано доказів на підтвердження встановлення товариством та погодження із відповідачем шляхом укладання Додаткових угод про встановлення додатковим послуг з утримання будинку та прибудинкової території і розцінок на їх оплату. Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів укладання відповідних договорів з підрядними організаціями щодо надання ряду послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій, про стягнення вартості яких заявлено у позові. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, на підтвердження вимог заявлених у позові. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, зважаючи на те, що сторона відповідача надала докази виконання своїх зобов`язань за вищевказаним договором, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed