Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

03 квітня 2025 року позивач АТ «Акцент-Банк» (далі позивач, АТ «А-Банк», Банк, кредитодавець) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48\~166,42 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.11.2023 між сторонами укладений кредитний договір АВН0СТ155101699952120086 щодо відповідачу кредиту в розмірі 29\~000 грн строком на 36 місяців (тобто до 13.11.2026) зі сплатою процентів у розмірі 85 щорічно. Кредитний договір підписаний боржником за допомогою електронного підпису. Станом на 03.04.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала 48\~166,42 грн, з яких 26612,51 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 21553,91 грн загальний залишок заборгованості за процентами. Ухвалою судді від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 14 травня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 13 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Вовка М.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якій він зазначає про часткове визнання позову, посилаючись на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення простроченої заборгованості в розмірі 6\~409,93 грн та простроченої заборгованості за відсотками 20\~597,83 грн, а позовні вимоги в частині стягнення заборгованості поточної за тілом кредиту в розмірі 20\~202,58 грн та поточної заборгованості за відсотками 956,08 грн не підлягають задоволенню внаслідок недодержання кредитором імперативно встановлених законом умов для дострокового стягнення боргу за споживчим кредитом, а саме не направлення позичальнику вимоги про усунення порушення зобов`язання та дострокове повернення кредиту чи його частини. Ухвалою суду від 14 травня 2025 року судовий розгляд відкладено на 28 травня 2025 року для надання часу позивачу для ознайомлення із відзивом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, у позові не заперечував проти розгляду справи без участі представника Банку у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача у відзиві просив розглядати справу за відсутності сторони відповідача. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За викладених обставин, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. З досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. 14 листопада 2023 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АВН0СТ155101699952120086, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 29\~000 грн строком на 36 місяців, до 13 листопада 2026 року включно зі сплатою процентів за користування за ставкою 85 % на річ, із сплатою щомісячного платежу 2270,49 грн (а.с. 7-13). Відповідно до пункту 18 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101699952120086 від 14.11.2024, відповідач погодилася, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір (а.с. 10). Договір укладений у вигляді електронного документу, шляхом підпису його відповідачем за допомогою електронного підпису (а.с. 12 зворотній бік). Факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів на виконання його умов не оспорюється відповідачем. Відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 03.04.2025 заборгованість за договором № АВН0СТ155101699952120086 від 14.11.2023 становить 48166,42 грн, з яких залишок заборгованості за тілом кредиту 20202,58 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 6409,93 грн, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 956,08 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 20597,83 грн (а.с. 14). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Предметом позову в справі, що розглядається є стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зроблено висновок про те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції). Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить - Закон України «Про захист прав споживачів». Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати, порівняно із цим Законом, становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Аналогічний висновок викладено у постанові ВС № 509/5168/15-ц від 10 листопада 2021 року. Відповідно до п.3 ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування»\~, якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з\~дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» в яких був та зараз встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Як встановлено судом, 14 листопада 2023 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № АВН0СТ155101699952120086, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти на споживчі цілі (придбання товару/здійснення платежу/опала послуг) у розмірі 29\~000 грн строком безготівковим шляхом на 36 місяців, до 13 листопада 2026 року зі сплатою процентів за користування за ставкою 85 % на річ, із сплатою щомісячного платежу 2270,49 грн. Сторони не заперечували, що даний кредитний договір укладений на задоволення споживчих потреб позичальника, і це підтверджується доказами які містяться в матеріалах справи. Відповідач зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту відповідно до умов Договору (пункт 8) щомісячно у сумі 2270,49 грн у період з 14.12.2023 по 13.11.2026. Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по кредиту відповідач, починаючи з 30.04.2024 не здійснювала оплату щомісячних платежів. Позивач у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором звернувся з позовом про стягнення усієї суми за кредитним договором як простроченої заборгованості, так і поточної, тобто пред`явив позов, у тому числі і про дострокове повернення кредитних коштів. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання позивачем досудового порядку врегулювання дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором шляхом надсилання відповідної вимоги/повідомлення і отримання такої відповідачем. Отже, позивачем не доведено дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому термін повернення кредиту в повному обсязі не настав. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки. Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом з урахуванням заявлених позовних вимог. З урахуванням наведеного до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, яка склалась станом на 03.04.2025 в розмірі 27007,76 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту (прострочений) 6409,93 грн, заборгованість за процентами на прострочену заборгованість 20597,83 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (56% від заявленої ціни позову 48166,42 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1356,54 грн (56% від 2422 грн). Крім того, представником відповідача у відзиві на позовну заяву було заявлено про стягнення на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн, виходячи із часткового визнання позовних вимог. На підтвердження заявлених вимог представником відповідача було долучено копію договору про надання правничої допомоги № 12/05/2025-С, акту приймання-передачі правничої допомоги від 12.05.2025 на суму 3\~000 грн із розрахунку 500 грн за ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції та надання консультації, 2\~500 грн за 2 години складання відзиву на позовну заяву, копію квитанції серія АВ-ТБ № 0250028 від 12.05.2025 на суму 3\~000 грн. Таким чином, відповідно до наведених вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомоги в сумі пропорційній сумі відхиленої частини позовних вимог (44% від заявленої ціни позову 48\~166,42 грн), а саме 1320 грн.

Outcome: partial