Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

І. \~ \~ \~ \~Короткий зміст позовних вимог. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2), [PERSON] (далі відповідач-3), [PERSON] (далі відповідач-4) про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року у розмірі 97\~007, 74 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова. Відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , теплопостачання в яку здійснює КП «Харківські теплові мережі». Вказані послуги відповідачі своєчасно не оплатили, у зв`язку з чим за ними утворилась заборгованість. За таких обставин, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. ІІ. \~ \~ \~ \~Стислий виклад заперечень відповідача-3. Представник відповідача-3 подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Крім того, представник відповідача-3 зазначає, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2018 року. У жовтні 2018 року [PERSON] виїхала до м. Ізмаїл Одеської області де навчалась у Ізмаїльському державному гуманітарному університеті на денній формі навчання. Після закінчення навчання у 2020 році залишилась мешкати та працювати в Одеській області. Отже позовні вимоги до відповідача-3 є безпідставними, оскільки [PERSON] з 2018 року послугами не користувалась. При цьому, у позовній заяві або у доданих до неї документах позивач не зазначив чи встановлено на будинку [ADDRESS] засоби обліку теплової енергії чи ні. Яким чином був зроблений розрахунок з урахуванням показників засобів обліку теплової енергії чи нарахована плата за послуги з опалення у разі відсутності засобів обліку теплової енергії. КП «ХТМ» не надав до суду розрахунок заборгованості з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим, у зв`язку з чим неможливо перевірити чи зроблений розрахунок вірно чи ні. ІІІ. \~ \~ \~ \~Процесуальні дії у справі. \~ \~ \~ \~ Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2023 відкрито провадження у справі № 643/7860/23, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 05.10.2023 року. 05.10.2023 року судове засідання було відкладено на 16.11.2023 року. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 643/7860/23 стягнуто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у розмірі 97\~007 (дев`яносто сім тисяч сім) грн. 74 коп.; стягнуто з[PERSON] на користь\~Комунального підприємства\~«Харківські теплові\~мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп. 14.01.2025 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 643/7860/23. Ухвалою від 16.01.2025 року Московський районний суд м. Харкова розгляд заяви відповідача-3 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 року у справі № 643/7860/23 призначив на 24.01.2025 року. 24.01.2025 року розгляд заяви відкладено на 12.03.2025 року у зв`язку з перебуванням судді Новіченко Н.В. у нарадчій кімнаті. Ухвалою від 12.03.2025 року Московський районний суд м. Харкова поновив [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі № 643/7860/23, заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 643/7860/23 задовольнив, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2023 у справі № 643/7860/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року у розмірі 97 007, 74 грн. скасував, судове засідання призначив на 25.04.2025 року. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. 15.04.2025 року представником відповідача-3 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. Крім того, представник відповідача-3 зазначає, що відповідач-3 з 2018 року не проживає за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вона виїхала до м. Ізмаїл, Одеської області де навчалась у Ізмаїльському державному гуманітарному університеті на денні формі навчання. Після закінчення навчання у 2020 році відповідач-3 залишилась мешкати та працювати в Одеській області. Таким чином, відповідач-3 з 2018 році послугами КП «Харківські теплові мережі» не користувалась. 24.04.2025 року представником позивача подано заяву про відкладення розгляду справи. 25.04.2025 року судове засідання відкладено на 04.06.2025 року за клопотанням представника позивача. 02.06.2025 року представником позивача подано письмові пояснення, відповідно до змісту яких представник позивача зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався до 30.06.2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності, 02 квітня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 01 квітня 2017 року закінчувався 01 квітня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на час дії такого карантину, окрім цього, враховуючи введений в країні воєнний стан, представник позивача вважає що строк позовної давності не був пропущеним. При цьому, розгляд справи просив суд проводити без його участі. Представник позивача, відповідач-1, відповідач-2, відповідач-3, відповідач-4, представник відповідача-3 у судове засідання 04.06.2025 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. ІV. \~ \~ \~ \~Встановлені судом обставини. Відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Проте, взяті на себе обов`язки з оплати наданих послуг відповідачі належним чином не виконували, внаслідок чого за ними утворилася заборгованість за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року у розмірі 97\~007, 74 грн., що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою [ADDRESS] . V. \~ \~ \~ \~Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Суть розглянутого спору полягає у спонуканні відповідача до примусового виконання порушених (несплачених та прострочених у виконанні) грошових зобов`язань з оплати вартості наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» послуг з теплопостачання за адресою [ADDRESS] , за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року. Приймаючи до уваги правову природу розглядуваних правовідносин, кореспондуючі права та обов`язки їх сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням норм Цивільного кодексу України, які регламентують правовідносини у сфері надання послуг, а також іншими відповідними нормативно-правовими/підзаконними актами у сфері теплопостачання. За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон від 24.06.2004 № 1875-IV), комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем цих послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частиною 1 ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період не були врегульовані договором, що, між тим, не скасовує передбачений покладений на споживача обов`язок зі щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію безвідносно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтримана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно відомості\~про нарахування\~та оплату\~за теплову\~енергію з\~урахуванням періоду\~платежів за\~адресою:\~ [ADDRESS] , значиться заборгованість за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року у розмірі 97\~007, 74 грн. Відповідачами всупереч вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України надані позивачем послуги оплачені не були, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2013 року по 23.02.2022 року у розмірі 97\~007, 74 грн. обґрунтованими. Разом з цим, суд не приймає до уваги доводи відповідача-3 в частині того, що позивачем не надано розрахунку заборгованості за 1 м.кв. (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням температури зовнішнього повітря та фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим, що унеможливлює перевірку правильності розрахунку, виходячи з наступного. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум, окремо по кожному виду послуг, суми заборгованості за кожен місяць. Вказаний розрахунок проведений у відповідності до вимог діючого законодавства. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем-3 не надано. При цьому суд враховує, що відповідач-3, як споживач послуг, маючи сумніви щодо обсягу споживання, не звертався до позивача для проведення перерахунку. Доказів його звернення зі скаргами щодо невідповідності температурного режиму в помешканні чи фіксації інших порушень, які могли б вплинути на розмір заборгованості, відповідачем-3 не надано, із зустрічними вимогами відповідач-3 також не звертався, а тому за правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних. Доводи представника відповідача-3 про те, що з 2018 року відповідач-3 не проживає та не користується ані гарячою водою ані теплопостачанням за адресою [ADDRESS] , суд вважає безпідставними, оскільки відповідач-3 зареєстрований у спірній квартирі, має право на користування даним житловим приміщенням, є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, а його відсутність за місцем реєстрації у вказаній квартирі не звільняє його від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, відповідач-3 з приводу відсутності такої послуги до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг не спростував. Водночас суд зазначає, що споживач має право на несплату вартості комунальних послуг, крім постачання теплової енергії, у разі їх невикористання та за відсутності приладів обліку. Це можливо, якщо період тимчасової відсутності в житловому приміщенні або іншому об`єкті нерухомого майна споживача та інших осіб -понад 30 календарних днів. Це має бути документально підтверджено відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги».) Сам по собі факт не проживання відповідача-3 у квартирі, не звільняє особу від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані. Разом з тим, представником відповідача-3 подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього випливають, позовна давність обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Як зазначалось судом раніше, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності, 02 квітня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, 17.03.2022 року набрав чинності Закон України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Законом України № 3450-IX від 08.11.2023 у розділі "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України пункт 19 викладено у такій редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Внаслідок дії вищевказаних Законів України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину та воєнного стану були продовжені. Згідно з наданої позивачем відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, зробленою з урахуванням заяви відповідача-3 про застосування строків позовної давності, заборгованість відповідачів за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року складає 78\~824, 30 грн. За таких обставин, з огляду на зроблену відповідачем-3 заяву про застосування строку позовної давності, суд заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольняє частково, та стягує солідарно з відповідачів заборгованість в межах строку позовної давності за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 78\~824, 30 грн. В іншій частині суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. VІ. \~ \~ \~ \~Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеній частині позову.

Outcome: partial