Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

ФОП [PERSON] пред`явив позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позов обґрунтований тим, що 05.09.2023 між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір №2 про співпрацю. Предметом договору про співпрацю сторони визначили, що протягом дії договору постачальник зобов`язується на свій ризик та за завданням замовника здійснювати поставку цегли, а замовник зобов`язується її сплачувати. Відповідно до договору визначено, що вартість цегли з доставкою та вигрузкою складає 7,5 грн за шт. Замовником на виконання договору 20.09.2023 було передано [PERSON] попередню оплату за будівельні матеріали у сумі 158 000 доларів США, що складало 5 925 000,00 грн за курсом долара США, встановленого Національним банком України на дату передання грошових коштів (158000*37,50), про що свідчить нотаріально посвідчена заява відповідача, згідно якої він повідомив про отримання грошових коштів за будівельні матеріали, які він буде поставляти у 2023 та 2024 роках. Протягом 2023 року та включно по серпень 2024 року [PERSON] проводилося постачання будівельних матеріалів на адресу замовника. Починаючи з вересня 2024 року [PERSON] зупинив поставку будівельних матеріалів. Постачальник не здійснив поставку будівельних матеріалів на загальну суму 3 739 357 грн, що складало 99 716 доларів США за курсом долара США 37,50 грн. Станом на 01.09.2024 залишився оплачений, але не поставлений товар по договору на суму 99 716 доларів США. Постачальник свої зобов`язання з поставки товару по договору виконав не у повному обсязі, зобов`язання з повернення попередньої оплати за товар відповідачем виконане також не було. Посилаючись на викладене та те, що у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути покупцю суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2 ст. 693, ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки (по договору та нотаріально посвідченої заяви), тобто з 01.01.2025, а також на зміну курсу гривні до долара США станом на звернення з позовом, ФОП [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму попередньої оплати за товар, що не був поставлений, у розмірі 4 215 334,35 грн, що складає 99 716 доларів США (за курсом долара США, встановленого Національним банком України, на дату подання позову). Ухвалою суду від 21.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, просив їх задовольнити, зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток. Проте, до суду повернуто конверти з відправленням, згідно довідки підприємства поштового зв`язку причина невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також виклик відповідача у справі у судові засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач був повідомлений належним чином про розгляд справи, заяв та клопотань від нього не надходило. Згідно ч. 5 ст. 259, ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом із занесенням до протоколу судового засідання постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, 05.09.2023 [PERSON] та позивач у м. Івано-Франківську уклали договір про співпрацю №2. Відповідно до п. 1.1. договору фізична особа громадянин України [PERSON] (постачальник) зобов`язується на свій ризик та за завданням ФОП [PERSON] (замовник) виконати, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати цеглу. Згідно п. 1.2. договору сторони узгодили, що склад та види матеріалів можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт із внесенням у встановленому порядку змін у цей Договір. Відповідно до п. 1.3. договору сторони діють згідно досягнутих раніше, при проведенні попередніх переговорів, усних домовленостей, а також: листувань, електронних листів, смс-повідомлень і т.п. Вартість, ціна цегли з доставкою та вигрузкою 7,5 грн за шт. (п. 3.1.). Згідно п. 3.2. договору ціна договору є динамічною величиною, встановлюється відкритою і може уточнюватись протягом всього строку будівництва сторонами Договору. Відповідно до п. 3.3. договору замовник вправі утримати вартість матеріалів. Кінцеві розрахунки та уточнення по кількості, кількості поставлених матеріалів з постачальником здійснюються згідно наданих ним рахунків-фактур (п. 3.4.). Згідно п. 3.5. договору сторони в додатках до цього договору можуть визначити інший порядок здійснення оплати робіт. Відповідно до п. 4.1.1. договору постачальник зобов`язується повністю поставляти будівельні матеріали та передати їх замовнику в термін та на умовах, які регулюються договором та додатками до нього. Згідно п. 4.1.2. договору постачальник зобов`язується складати та підписувати акти протягом 5 днів з моменту їх погодження сторонами, але не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем, у якому мало місце фактичне виконання робіт. Відповідно до п. 4.1.3. постачальник зобов`язується усувати виявлені замовником недоліки поставлених будівельних матеріалів. Згідно п. 4.2.1. договору замовник зобов`язується прийняти поставлені матеріали постачальником та оплатити їх вартість у порядку та строки визначені цим договором. Відповідно до 4.2.2. замовник зобов`язується складати та підписувати акти протягом 5 днів з моменту їх погодження сторонами, але не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем, у якому мало місце фактичне виконання робіт. За невиконання та/або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність в порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором. За невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні таким невиконанням та/або неналежним виконанням збитки. У випадку несвоєчасного виконання прийнятих на себе грошових зобов`язань по оплаті за фактично виконані роботи за цим договором замовник зобов`язаний сплатити на користь підрядника пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Сплата стороною штрафу не звільняє жодну зі сторін від обов`язку реально та належним чином виконати усі свої зобов`язання за цим договором та від обов`язку повністю відшкодувати протилежній стороні усі збитки завдані їй невиконанням або неналежним виконанням цього договору (п. 5.1., п.5.2., п.5.3., п.5.4.). Відповідно до п. 7.1., 7.2. договору усі спори, пов?язані з цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю, у відповідності з чинним законодавством України. Згідно п. 9.1., 9.2. договору у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством України. Всі додатки до даного договору є його невід?ємною частиною. Відповідно до 9.3. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Згідно п. 9.5. недійсність (визнання недійсним) будь-якого з положень (умов) цього договору не є підставою для недійсності (визнання недійсним) інших положень (умов) цього договору та/або усього договору в цілому. Відповідно до заяви від 20.09.2023, яку посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Ботвінцевою О.В. на бланку, [PERSON] - (постачальник) відповідно до договору підряду №2 від 05.09.2023 (надалі Договір поставки), укладеного між ним та ФОП [PERSON] (замовник відповідно до вказаного договору), повністю розуміючи значення своїх дій, діючи без будь-якого примусу, як фізичного, так і морального, цією заявою повідомив та підтвердив, що він отримав від ФОП [PERSON] 158 000 доларів США за будівельні матеріали, які він буде поставляти у 2023 та 2024 роках. Відповідно до звіту, наданого позивачем і яким сторони обмінялися електронним листуванням через застосунок-месенджер WhatsApp, проводилось постачання [PERSON] будівельних матеріалів. У звіті зазначено кошти передоплати в сумі 5 925 000 грн, вартість поставлених будівельних матеріалів із описом їх кількості та залишок коштів попередньої оплати в розмірі 99 716 доларів США і суму таких за курсом долара США, встановленим Національним банком України, на дату складання звіту 3 739 357 грн. Звіт надіслано через застосунок-месенджер та відповідно до переписки розмір заборгованості становить 99 716 доларів США. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21, від 18 вересня 2023року у справі № 582/18/21). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17). За обставин доведення позивачем порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, його порушене право підлягає захисту. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ЦК України. Відповідно до ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у зв`язку з укладенням договору щодо постачання будівельних матеріалів та зобов`язання сторін виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. Положеннями ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. (ч. 2 ст. 693 ЦК України) На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 757/5252/17-ц вказав, що по своїй юридичній суті договір купівлі-продажу є імперативно оплатним. Сторони договору купівлі-продажу можуть домовитися про ціну або про спосіб її визначення, або ж буде застосовуватися механізм передбачений статтею 632 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17 зазначив, що виходячи з системного аналізу вимог чинного законодавства аванс - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору , а є грошова сума, яка перераховується згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за роботи які мають бути виконані, при цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). При цьому, згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] 20.09.2023 відповідно до договору №2 від 05.09.2023, укладеного між ним та ФОП [PERSON] , отримав від ФОП [PERSON] 158 000 доларів США за будівельні матеріали, які він буде поставляти у 2023 та 2024 роках, тобто грошову суму згідно договору наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, а саме за будівельні матеріали, які мають бути ним поставлені протягом 2023-2024 років, що підтверджується нотаріально засвідченою розпискою відповідача. Ця розписка стороною відповідача не спростована. При цьому суд зауважує, що укладений 05.09.2023 між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір про співпрацю №2 не розірвано, недійсним він не визнавався. З огляду на те, що аванс був отриманий відповідачем 20.09.2023 та, з урахуванням договору та нотаріально засвідченої заяви відповідача будівельні матеріали мають бути ним поставлені протягом 2023-2024 років, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати відповідно до ч. 2 ст. 693, ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку передачі товару, тобто з 01 січня 2025 року. Позивач вказує, що залишок оплаченого та не переданого товару становить 99 716 доларів США, тобто відповідач передав йому частину товару загальною вартістю в еквіваленті 58 284 доларів США.\~При цьому,відповідно до умов п. 4.1.2., 4.2.2. договору акти сторонами підписані не були. Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі №910/9894/22 зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України). Колегія суддів Верховного Суду вважала обґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що: 1) за загальним правилом зобов`язання має бути виражене і підлягає оплаті у гривнях, водночас сторони мають право визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а також з метою визначення суми, що підлягає сплаті у гривні, погодити порядок перерахунку суми платежу у гривні пропорційно до зміни курсу гривні до іноземної валюти; 2) у випадку якщо грошове зобов`язання певним чином виражене в іноземній валюті, то у складі такого зобов`язання виокремлюються два взаємопов`язаних елементи: валюта зобов`язання (грошова одиниця, в яких нарахована сума зобов`язання, що дає змогу визначити її вартісне значення) та валюта платежу (грошові знаки, що є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких має відбуватися їх фактичне виконання). У зв`язку з цим місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про те, що до спірних правовідносин повернення передоплати підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України, адже грошове зобов`язання відповідача з повернення попередньої оплати триває внаслідок нездійснення поставки товару компанією та за цей час офіційний курс гривні до долара США змінився. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (предмет позову - стягнення сплаченого позивачем авансу, грошовий еквівалент якого було визначеного в іноземній валюті, тобто спір виник з подібних правовідносин), суд дійшов висновку про те, що ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Доказів належного виконання зобов`язань по передачі будівельних матеріалів на повну суму попередньої оплати в розмірі 158 000 доларів США відповідач не надав, не подав будь-яких доказів на спростування суми залишку непоставлених будівельних матеріалів. Матеріали справи не містять даних про передачу відповідачем будівельних матеріалів на повну суму попередньої оплати в розмірі 158 000 доларів США. Із зобов`язань відповідача по договору залишилися не переданими позивачу будівельні матеріали на суму попередньої оплати в розмірі 99 716 доларів США. Враховуючи наявність не в повному обсязі виконаного зобов`язання відповідача, плата за яке була здійснена позивачем, і відсутність погодження сторін на його виконання, у відповідача не виникає права власності на отримані за цим договором грошові кошти і виникає зобов`язання поверненню суми попередньої оплати в розмірі 99 716 доларів США, як різниці між здійсненою позивачем оплатою і вартістю наданих відповідачем будівельних матеріалів. Ураховуючи наведене вище, з огляду на передачу суми попередньої оплати в розмірі 158 000 доларів США, із якої залишок невиконаних зобов`язань за договором станом на 16.01.2025 становить суму в розмірі 99 716 доларів США, що на час звернення з позовом за курсом, встановленого Національним банком України, 42,2659 грн за долар США, еквівалентно 4 214 586,48 грн. Суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача попередньої оплати за товар, що не був поставлений, у розмірі 4 214 586,48 грн, що за курсом долара США, встановленого Національним банком України на дату подання позову, становить 99 716 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial