Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

в червні 2024р. представник позивача, адвокат Колеснікова Т.А., яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде неповнолітня [PERSON] , 2008 р.н., в розмірі 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви до суду. Заявлені вимоги мотивовані тим, що [PERSON] народилася [INFO] ,батьками позивачки є відповідач [PERSON] та мати [PERSON] ,яка [INFO] померла. Відповідач [PERSON] з дитиною не бачиться та не спілкується з початку 2014 року, оскільки виїхав до рф та мешкає у м. Орел. Матеріальної допомоги не надає, не проявляє до неї батьківської турботи, не бажає займатися вихованням дитини. Неповнолітня [PERSON] , 2008 р.н., на даний час має статус дитини, яка залишається без батьківського піклування, та наказом №1354 від 03.04.2024р. Запорізької міської ради Служби (управління) у справах дітей тимчасово влаштована в родину третьої особи [PERSON] , який проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з матір`ю позивачки, [PERSON] та якого [PERSON] 2008 р.н. вважає за батька. [PERSON] 2008 р.н. проживає разом з [PERSON] , його родиною та знаходиться на його утриманні,в родині також проживає брат позивачки [PERSON] , [INFO] син [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на ці обставини, позивачка з підстав, передбачених ст. 150, 164 СК України просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь особи чи установи, на утриманні якої буде неповнолітня [PERSON] , 2008 р.н., в розмірі 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви до суду, встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] . 17.06.2024 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 05.07.2024 року від представника позивача, адвоката Колеснікової Т.А. через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 26.07.2024 р. Відповідно до ст. 274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, 05.02.2025р. подав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 31.03.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду . Позивачка [PERSON] в судовому засідання підтримала позовну заяву та просила задовольнити в повному обсязі,пояснила,що рідного батька [PERSON] взагалі не знає, приблизно з 2010 р.разом з матір`ю вони проживають у сім`ї з [PERSON] ,якого вона і вважає за батька,перебуває на його утриманні,а після смерті матері він залишився єдиною близькою для неї людиною.Наразі вона тимчасово влаштована у його родину,де також проживає її брат по матері [PERSON] ,2015 р.н.,виховується у атмосфері любові та турботи,між нею та [PERSON] склалися доброзичливі відносини. Представник позивачки адвокат Колеснікова Т.А.в судовому засіданні просила позов задовольнити з огляду на те,що [PERSON] виховується у сім`ї [PERSON] з віку 2-х років,рідний батько жодного разу її не навідував,не допомагав матеріально,не брав участі у вихованні,дитиною взагалі не цікавився.Після смерті матері ,саме [PERSON] продовжує утримувати [PERSON] ,турбується про неї,виховує також її брата по матері [PERSON] ,2015 р. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні показав,що виховує [PERSON] з 2-х років,з її матір`ю [PERSON] мешкав однією сім`єю без реєстрації шлюбу,вони мають сина [PERSON] ,2015 р.Після смерті [PERSON] він продовує виховувати [PERSON],утримує її,виконує всі батьківські обов`язки. Батько дитини [PERSON] ніколи не підтримував з донькою родинних відносин,між ними не існує почуттів особистої прихильності,[PERSON] взагалі не знає батька,тому позбавлення його батьківських прав інтересам дитини не нашкодить. Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, викликався за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судової повістки, про зміну адреси проживання суд не повідомляв,відзив на позов не подав. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м.Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідача розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, в судовому засіданні проти позову не заперечував, раніше поданий висновок підтримав. Відповідно до ст.280, 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин, предметом поданого [PERSON] позову є позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього на користь особи чи установи, на утриманні якої буде неповнолітня [PERSON] , 2008 р.н., в розмірі 50% пожиточного мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня подання заяви до суду. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив, що батьками позивачки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.10.2008 року Виконкомом Новомихайлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області. Зі слів [PERSON] , відповідач [PERSON] у 2014 році виїхав до рф та мешкає у м. Орел, тобто відповідач свідомо покинув свою неповнолітню дитину та відмовився виконувати батьківські обов`язки. [PERSON] тривалий час проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з матір`ю позивачки, [PERSON] , у них народився спільний син, [PERSON] [INFO] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим 26.03.2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після смерті матері, позивачка [PERSON] продовжила проживати разом із братом [PERSON] та своїм вітчимом [PERSON] , який і далі піклувався про [PERSON] . Згідно з наказом Запорізької міської ради служби (управління) у справах дітей № 1354 від 03.04.2024 року неповнолітню позивачку [PERSON] , 2008 р.н., позбавлену батьківського піклування, тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , [INFO] , на період з 03.04.2024 по 03.07.2024 року. Довідкою Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про фактичне місця проживання/ не проживання особи підтверджено, що [PERSON] фактично мешкає разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , складом родини - три особи, тобто позивачка проживає разом із вітчимом [PERSON] , та своїм братом по матері [PERSON] , [INFO] . Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається із довідки Запорізької міської ради Департаменту освіти і науки лівобережного відділу освіти Запорізького академічного ліцею «Вибір» № 01/16-316 від 08.04.2024 р., [PERSON] самостійно утримує позивачку [PERSON] , 2008 р.н. , спілкується з педагогами, які навчають [PERSON] , цікавиться її шкільним життям та успішністю. Вітчим [PERSON] приділяє належну увагу в навчанні та вихованні, цікавиться успіхами позивачки [PERSON] . Систематично відвідує батьківські збори. Бере активну участь у житті класу. Батько не бере участі у вихованні позивачки, жодного разу не цікавився успіхами і шкільним життям [PERSON]. Згідно з інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» №709/01-09 від 24.05.2024р. [PERSON] , 2008 р.н. з 25.07.2022 року по теперішній час уклала декларацію з педіатром [PERSON] . До листопада 2022 року на прийом до лікаря [PERSON] приходила у супроводі матері, з серпня 2023 року [PERSON] , 2008 р.н. відвідувала амбулаторію самостійно. На теперішній час про дитину піклується [PERSON] , в родину якого тимчасово влаштована [PERSON] . 05.02.2025 року Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району ЗМР надано суду висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої позивачки [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що неповнолітня [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , її співмешканцем [PERSON] та малолітнім братом [PERSON] , [INFO] , з початку воєнних дій на території України евакуювалися з Покровського району Донецької області до м. Запоріжжя, винаймали житло родиною, як ВПО, за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері [INFO] , малолітнього брата, [PERSON] , [INFO] , було влаштовано під опіку біологічного батька, [PERSON] . Неповнолітню [PERSON] , [INFO] , згідно наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, також тимчасово влаштовано в родину [PERSON] , до вирішення питання її постійного влаштування. В ході розгляду питання встановлено, що батько неповнолітньої позивачки [PERSON] , ще в 2014 році виїхав на територію російської федерації, і з того часу будь яка інформація щодо нього відсутня. Протягом 10 років батько [PERSON] долею позивачки не цікавився, за місцем проживання до війни і на теперішній час доньку не відвідував, ніяким чином не піклувався про її життя, та здоров`я, не проявляв батьківської опіки,зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її розвитком, матеріальної не утримував. Дівчина за віком потребує постійного догляду, додаткових зусиль щодо її виховання, навчання, розвитку. Батько свідомо покинув свою неповнолітню доньку та відмовився виконувати свої батьківські обов`язки. [PERSON] , співмешканець померлої матері дитини, протягом всіх 10 років опікується долею неповнолітньої дівчинки та її брата, а після смерті матері залишився однією особою, яка забезпечує дітям родинне тепло та турботу. [PERSON] , [INFO] вважає [PERSON] своїм батьком, має з ним довірливі, теплі відносини. [PERSON] самостійно займається вихованням, утриманням, забезпеченням неповнолітньої [PERSON] , 2008 р.н. та малолітнім [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 09.05.2025 року, [PERSON] створено належні умови для проживання, навчання, відпочинку неповнолітньої [PERSON] , 2008 р.н. та малолітнього сина [PERSON] , 2015 р.н. Спеціалісти відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради неодноразово намагалися зв`язатися з батьком позивачки, але безрезультатно. На засідання комісії з питань захисту прав дитини задля надання відповідних пояснень та висловлення думки щодо позбавлення його батьківських прав, [PERSON] не з`явився, будь-яких документів, пояснень до відділу не надав. Свідок [PERSON] в суді показав,що з 2019 р.знає сім`ю [PERSON] та його покійної дружини [PERSON] ,разом у 2022 р.вони виїхали з тимчасово окупованої території на мешкають по-сусідству у м.Запоріжжі. [PERSON] виховує та матеріально забезпечує [PERSON] ,яку свідок вважав його рідною дочкою,ставться до неї з любов`ю та відповідальністю.Батько [PERSON] ніколи не навідував дитину,взагалі у сім`ї [PERSON] розмов про нього не було. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому, що відповідач як батько дитини, не виконує своїх обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, не створює умов для отримання дитиною освіти. Фактично між дитиною та батьком не виникло родинних стосунків, притаманних сім*ї, між ними немає почуттів любові, емоційного зв`язку. Враховуючи тривалість часу, протягом якого відповідач без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно позивачки, його небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї, суд прийшов до висновку, що винна поведінка батька відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідача необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав, який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, однак є повністю співмірним із характером поведінки батька відносно дитини та інших обставин справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який добровільно не виконує обов`язки батька матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у нього інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні, відсутність з його боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі частини від усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 10.06.2024 р. з дати звернення позивачки з цим позовом до суду до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. При цьому отримувачем аліментів суд зазначає особу або установу,на утриманні якої [PERSON] , [INFO] буде знаходитись після набрання рішенням законної сили. При віриш енні питання щодо встановлення піклування,суд керується наступним. Згідно п.42-44 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866» Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини»,опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. У разі призначення опікуна, піклувальника враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Бесіда з дитиною проводиться працівником служби у справах дітей з урахуванням її віку, обставин, за яких вона втратила батьківське піклування, не принижуючи гідність дитини та осіб, які виявили бажання взяти її під опіку, піклування. За результатами бесіди складається довідка. Рішення про встановлення опіки, піклування приймається у місячний строк після подання заяви і документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку. Враховуючи наведене,питання призначення піклувальника [PERSON] ,2008 р.н.,належить до компетенції органу опіки та піклування і судом при розгляді даної справи не вирішується. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі ст.ст. 150, 164, 165, 180-183, 191, 243 СК України, ст.12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 265, 280, 284, 353, 355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved