Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

24.10.2024 р. до суду надійшла вказана заява про оголошення фізичної особи померлою, в якій заявник просила оголосити померлим [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянина України, уродженця міста Києва, останнє зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , в результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, встановити дату та місце смерті, а також зазначити причину. В обґрунтування заяви заявник зазначила, що з 2010 р. вона проживала з [PERSON] як дружина і чоловік без реєстрації шлюбу, за цей час у них народилися діти - доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в країні введено воєнний стан та оголошено мобілізацію. З огляду на це, [PERSON] у березні 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації був призваний на військову службу. Під час виконання бойового завдання в складі сил та засобів Операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей 03 травня 2022 року близько 20 години при в`їзді у с.Олександропілля Попаснянського району Луганської області відбулося бойове зіткнення зі збройними силами рф, внаслідок чого [PERSON] разом з побратимами зникли безвісти. За ознаками вчиненого правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом безвісного зникнення військовослужбовця [PERSON] порушено кримінальне провадження № 12022120000000283 від 13.05.2022 р. 18.01.2024 р. ДП "Український національний центр розбудови миру" Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України надано відповідь, що відсутні відомості про те, що [PERSON] , перебуває в полоні. Як зазначила заявниця з травня 2022 р. вона не може отримати свідоцтво про смерть, оскільки відсутня довідка про його смерть. З моменту зникнення [PERSON] пройшло більше двох років, його досі не знайдено, відомості про його місце перебування відсутні. Перебування [PERSON] у полоні також не підтверджується. Усі вищенаведені докази дають підстави для обґрунтованого припущення смерті [PERSON] під час виконання бойового завдання близько 20 години у районі населеного пункту Олександропілля Попаснянського району Луганської області. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] пропав безвісти у зв`язку з воєнними діями під час виконання бойового завдання, є підстави для оголошення його судом померлим у порядку ч. 2 ст. 46 Цивільного кодексу України. Оголошення [PERSON] померлим необхідне заявниці з метою оголошення фізичної особи померлою для реалізації спадкових прав та оформлення права на одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". В заяві [PERSON] зазначила, що дана заява подана в її інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 28.10.2024 р. вказаний позов залишено без руху, надано час для усунення недолків (а.с.99, том №1). 30.10.2024 р. до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано (101-104, том №1) Ухвалою суду від 31.10.2024 р. у справі відкрито провадження (а.с. 105, том №1). 13.11.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» представник заінтересованої особи - Міністерства оборони України подав письмові пояснення (а.с.111-117, том №1). 18.11.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» представник заінтересованої особи - військової частини [NUMBER] подав письмові пояснення (а.с.144, 145-148, том №1). 23.11.2024 р. до суду через систему «Електронний суд» представник заінтересованої особи [INFO] подав письмові пояснення (а.с.155-161, том №1). 25.11.2024 р. до суду від представника заявника надійшло клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою суду від 26.11.2024 р. клопотання задоволено, витребувано докази у справі (а.с.181, том №1). 11.12.2024 р. до суду з центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла витребувана інформація (а.с.193-194, том №1). 11.12.2024 р. до суду з Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації нідійшла витребувана інформація (а.с.195,196, том №1). 23.12.2024 р. до суду з Святошинського відділу державної реєстрації актів міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надійшла інформація (а.с.199-203, том №1). 23.12.2024 р. до суду з Головного управління Національної поліції в м.Києві надійшла витребувана інформація (а.с.213, том №1). Ухвалою суду від 13.01.2025 р., витребувано докази у справі (а.с.239, том №1). 30.01.2025 р. до суду з Святошинського відділу державної реєстрації актів міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції також надійшла інформація (а.с. 8-14, том №2). 04.02.2025 року та 05.02.2025 року до суду надійшла заяви представника [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] про залучення в якості заінтересованих осіб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-17, 21-22 том №2). 13.02.2025 року до суду надійшла заяви представника [PERSON] - [PERSON] про залучення заінтересованої особи, а саме: [PERSON] (а.с.53-54 том №2). 20.03.2025 р. до суду від заявника надійшла заява про відвід присяжного (а.с.70-72). Ухвалою суду від 27.03.2025., заяву про відвід присяжного задоволено, відведено присяжного Годлевського А.П. (а.с. 77-78, том №2). Протоколом попереднього відбору визначено присяжного Висоцького В.В. (а.с.79, том №2). Протоколом автоматизованого визначення присяжних, затверджено присяжних Гетьман Ю.В. та Висоцького В.В. (а.с. 89, том №2). Ухвалою суду від 28.03.2025 р., у справі залучено в якості заінтересованих осіб: - [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ); [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ). Витребувано з Військової частини [NUMBER] належним чином засвідчені копії матеріалів службового розслідування, проведеного за фактом зникнення безвісти громадянина України [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання: [ADDRESS] , в тому числі з наявними відеозаписами, про вказано в рапорті від 30.07.2022 на ім`я командира ВЧ [NUMBER] . (а.с. 87-88, том №2). 30.04.2025 р. до суду надійшли витребувані документи з військової частини ( а.с.144-166, том №2). До суду 16.05.2025 р. від представника заінтересованої особи [PERSON], надійшли письмові пояснення (а.с. 192-200, том №2). У судовому засіданні представник заявниці адвокат Бордунова Н.О., вимоги заяви підтримала з підстав викладених у заяві, просила заяву задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представники заінтересованих осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по суті не заперечували проти задоволення заяви. Інші учасники процесу до суду не з`явились, причини неявки суду не повідомляли. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, доводи учасників процесу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан та оголошено мобілізацію. Військова частина [NUMBER] надала письмове пояснення в якому повідомила, що 04 березня 2022 року у зв`язку із введенням воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації в Україні [PERSON] був призваний на військову службу та відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 04.03.2022 № 37 зарахований до списків особового складу і призначений на посаду стрільця відділення контрдиверсійної боротьби взводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини [NUMBER] . 25 квітня 2022 року відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 25.04.2022 №88 з 26 квітня 2022 року [PERSON] вибув у відрядження з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативного угрупування « [INFO] » оперативно-стратегічного угрупування військ « [INFO] ». Відповідно до наказу командира оперативно-тактичного угруповання « [INFO] » № 92 від 04.05.2022 р. [PERSON] вважався таким, що прибув 28 квітня 2022 року до складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « [INFO] » з метою виконання службових (бойових) завдань. Разом з [PERSON] у відрядження на виконання бойових завдань були направлені його побратими: сержант [PERSON] , сержант [PERSON] та рядовий [PERSON] . Як зазначила заявниця 03 травня 2022 року вона втратила зв`язок з [PERSON] . На підставі рапорту командира роти контрдиверсійної боротьби [PERSON] було видано наказ командира військової частини [NUMBER] від 07.05.2022 №31 про призначення службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовців зазначеної роти. Відповідно до Акту службового розслідування від 29.05.2022 року встановлено, що під час виконання бойового завдання в складі сил та засобів Операції об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей 03 травня 2022 року близько 20 години при в`їзді у с. Олександропілля Попаснянського району Луганської області відбулося бойове зіткнення зі збройними силами противника, внаслідок чого безвісти зникли військовослужбовці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Під час виконання завдання група в складі 8 осіб на чолі з сержантом [PERSON] у взаємодії з військовослужбовцями [NUMBER] ОРБ виїхали на двох автомобілях в район населеного пункту Олександропілля Попаснянського району Луганської області, де потрапили під гранатометний та стрілецький вогонь противника, в результаті чого було підірвано автомобіль «Volkswagen Touareg», в якому на момент вибуху знаходились військовослужбовці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зі слів свідків - старшого бойового медика роти контрдиверсійної боротьби солдата [PERSON] , стрільця другого взводу першого відділення роти контрдиверсійної боротьби сержанта [PERSON] , стрільця першого відділення першого взводу роти контрдиверсійної боротьби [PERSON] даний факт підтвердився повністю.(а.с. 148-149, том №2). Також встановлено, що під час ведення бою та після його закінчення зв`язок із зазначеними військовослужбовцями був відсутній, пошукові заходи результатів не дали, на місцевості, де відбулося бойове зіткнення, тіл військовослужбовців не знайдено. Повідомлень про перебування цих військовослужбовців у полоні противника не надходили. Відомості про самовільне залишення військової частини, дезертирство під час бою, добровільну здачу в полон зазначеними військовослужбовцями не підтвердились. 10 травня 2022 року за фактом зникнення безвісти військовослужбовців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на території Луганської області під час виконання бойового завдання було порушено кримінальне провадження. В подальшому заявниця отримала сповіщення сім`ї (близьких родичів) про зникнення [PERSON] безвісти при виконанні бойового завдання (а.с. 105, том № 2). Відомості про зникнення безвісти [PERSON] також були внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] та матір`ю заявниця [PERSON] (а.с. 16, 17-18 том №1). [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 19, 20-21 том №1). Рішенням суду від 3.03.2023 р, встановлено, що [PERSON] , є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 22-26,27-29). [PERSON] (станом на 03.05.2022 р) перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03.09.1994 р. (а.с. 102, том 31) Крім того, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, том №2) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12, том №2). Згідно з ч. 2 статтею 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. 13.11.2024 до суду надійшло пояснення Міністерства Оборони України в якому останнє висловило свої доводи щодо поданої заяви. Виходячи зі змісту положень статті 46 ЦК України, статей 305,306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку із воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу окупаційних військ, такі обставини можуть виступати підставою для оголошення особи померлою виключно на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не частини першої цієї статті. З огляду на вказане, факт ведення особовим складом сил безпеки та оборони станом на день розгляду справи воєнних дій на території України з метою відсічі та стримування збройної агресії є загальновідомим та таким, що згідно частини третьої статті 82 ЦПК України, не потребує доказування. А відтак, за даних обставин справи, законодавець пов`язує оголошення особи померлою виключно з моментом закінчення дворічного терміну від дня закінчення воєнних дій, поряд з цим зазначаючи, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 р. у справі №755/11021/22 надала правовий висновок щодо визначення моменту, з якого потрібно починати відлік шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 46 ЦК України, для оголошення фізичної особи померлою. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. При цьому Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні (п. 57 постанови). Таким чином, строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, відраховується з дня закінчення активних бойових дій на певній території (місцевості) ймовірної загибелі особи. В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала, просила їх задоволити, оскільки матеріалами справи підтверджується факт загибелі [PERSON] , інші учасники процесу не заперечували проти задоволення заяви. З інформації Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації встановлено, що [PERSON] значиться зареєстрованим з 31.12.1993 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 196, том №1). Відповідно до наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] востаннє перетинав кордон України на виїзд 21.09.2019 та на в`їзд в Україну 23.09.2019 (а.с.197, том №1). З інформації наданої Головним управління Національної поліції в м.Києві на виконання ухвали суду, відповідно до відомостей з інформаційно-комунікаційної системи «ІПНП» [PERSON] оголошений в розшук як безвісти зниклий (а.с.213, том №1) По факту безвісного зникнення [PERSON] відкрито кримінальне провадження №12022120000000283 від 13.05.2022 (а.с. 214, том 1). Представником заявниці також було подано адвокатські запити з метою отримання додаткових відомостей про можливе місце перебування [PERSON] та отримано відповіді. Так, Державне підприємство «Український національний центр розбудови миру» надало виписку з реєстру оборонців України, у якій також підтвердило, що відомості про [PERSON] внесені до вказаного реєстру, а інформація про полон відсутня. Вказана відповідь на адвокатський запит додатково підтверджують відсутність відомостей про місце перебування [PERSON] , у тому числі перебування у полоні. Кожна особа має право в порядку, встановленомуЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1 та 3статті 13 Цивільного процесуального кодексу Українивстановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч. 2ст. 293 ЦПК України). Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Чинний ЦПК України визначає чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: -встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); -встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); -встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); -визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і який триває дотепер. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» від 07 травня 2022 №562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 №457 викладено в такій редакції: «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року №562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.» Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією затверджено наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004. Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. За приписами ч. 3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22зробила висновок, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге). Згідно Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року N 5-р (II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori); "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali); "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії російської федерації проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 Цивільного кодексу України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні. Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 Цивільного кодексу України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким. Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року N 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану"). За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі): - воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; - бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України; - район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії. Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 Цивільного кодексу України, не обмежуються лише бойовими діями. Статтею 47 Цивільного кодексу України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю. Указаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23). Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України. Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого). Велика Палата Верховного Суду вказує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. Також Велика Палата Верховного Суду зазначає, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі Наказ № 309). У цьому Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України (п. 82-84 постанови). Відповідно до обставин цієї справи ймовірна загибель [PERSON] відбулася під час виконання ним бойового завдання у районі населеного пункту Олександропілля Попаснянського району Луганської області, де він разом з іншими військовослужбовцями потрапив під гранатометний та стрілецький вогонь противника. Згідно Наказу № 309 територія Попаснянської міської територіальної громади Луганської області належить переліку територій можливих бойових дій та до переліку окупованих російською федерацією територій України. При цьому відповідно до Наказу № 309 вказана територія НЕ належить до переліку територій активних бойових дій. Відповідно до Наказу №309 дата виникнення можливості бойових дій на цій території 24.02.2022 р., дата припинення можливості бойових дій 07.05.2022 р., дата початку тимчасової окупації 07.05.2022 р., дата завершення тимчасової окупації відсутня, територія не деокупована. Тобто у Наказі № 309 встановлено, що 07.05.2022 р. припинено ведення бойових дій, територію Попаснянської міської територіальної громади Луганської області окуповано, тобто саме ця дата є днем закінчення активних бойових дій на цій місцевості. Отже, строк для оголошення особи померлою слід рахувати саме з цієї дати. Таким чином станом на сьогодні дворічний строк та шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, спливли, а отже є усі підстави для оголошення [PERSON] померлим. Датою смерті [PERSON] вважати [INFO] . . Місцем смерті слід вважати населений пункт Олександропілля Попаснянського району Луганської області. Причиною смерті, відповідно до проведеного службового розслідування, вважати загибель під час виконання бойового завдання в умовах воєнного стану та пов`язану із виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини. Суд наголошує, що суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 Цивільного кодексу України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою. Водночас частиною другою статті 20 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи. Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] на момент загибелі перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Заявниця є матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , батьком яких зазначений [PERSON] . [PERSON] не доведено суду, які саме її інтереси та права порушуються та можуть бути відновлені в разі задоволення вказаної заяви. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги заяви [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей про оголошення фізичної особи померлою підлягають задоволенню, а в іншій частині стосовно її прав задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд роз`яснює, що відповідно до норм частини першої статті 309 Цивільного процесуального кодексу України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи, суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати заявниці не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 46, 47 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial