Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 90500 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 21 грудня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено електронний договір №7396602 про надання споживчого кредиту у загальному розмірі 25000,00 грн, строком на 360 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 2,20 % в день. Товариством кредитні кошти відповідачу на платіжну карту перераховані, однак відповідачем борг Товариству не сплачений, відповідно до умов Договору. 23 жовтня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року від ТОВ «Авентус Україна» то ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 90500,00 грн. 20 січня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №20/01/2025-01, згідно умов якого, ТОВ «Юніт Капітал» набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором від 21 грудня 2023 року. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача складає 24500,00 грн. тіло кредиту, 66000,00 грн. заборгованість за процентами від суми позики, всього 90500,00 грн. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України (в редакції чинній на дату відкриття провадження у справі), із викликом сторін у судове засідання. Представник позивача Тараненко А.І. будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, до суду не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив суд справу розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явилася, відзив на позов не подала. За заявою позивача суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» у повному обсязі. Судом встановлено, що 21 грудня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 7396602, згідно з умовами якого Товариство перерахувало на рахунок [PERSON] , відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк» кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн та встановлено строк погашення 360 днів. Договір укладено в електронному вигляді, через ідентифікацію клієнта за допомогою технології BankID, а саме Веб-сайту (https://creditplus.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Авентус Україна», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. На офіційному веб-сайті «Авентус Україна» (https://creditplus.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Авентус Україна» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Авентус Україна» розміщена довідкова інформація з надання розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Відповідачу було надано наступний одноразовий ідентифікатор [NUMBER], для підписання Кредитного договору 7396602 від 21 грудня 2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 25000 грн., строк кредитування 360 днів, стандартна % ставка 2,20 % в день. Відповідно до умов укладеного Кредитного договору, відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, шляхом прийняття виконання зобов`язання ТОВ «Авентус Україна», а саме отримавши кредитні кошти. Кошти товариством на рахунок клієнта перераховано, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2025 року № 20.1.0.0.0/7-250313/83793-БТ, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). З додатково направленої виписки по рахунку № [NUMBER] за період 21 грудня 2023 року по 26 грудня 2023 року, вбачається, що вона містить зарахування на суму 25000,00 UAN у додатку. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № № [NUMBER] за період 21 грудня 2023 року по 26 грудня 2023 року. Фінансовий номер телефону [NUMBER] . Номер телефону який знаходиться в анкетних даних [PERSON] - [NUMBER] . 23 жовтня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року від ТОВ «Авентус Україна» то ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 90500,00 грн. 20 січня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №20/01/2025-01, згідно умов якого, ТОВ «Юніт Капітал» набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором від 21 грудня 2023 року, що підтверджується копією договору факторингу та реєстром боржників. Із доданого до позовної заяви виписки з особового рахунка за кредитним договором № 7396602 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 90500,00 грн, що складається з: суми кредиту 24500,00 грн., сума прострочених відсотків 66000,00 грн. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Так, відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що на офіційному веб-сайті ТОВ «Авентус Україна» (https://creditplus.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Авентус Україна» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення. 21 грудня 2023 року [PERSON] скористалася наданою позивачем послугою та уклала кредитний договір за допомогою Веб-сайту (https://creditplus.ua), що підтверджується наданими до суду документами. Відповідач самостійно внесла до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит та після отримання одноразового ідентифікатора для підписання Кредитного договору, підписала його та після цього отримала кошти на рахунок , що підтверджується платіжним дорученням. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, та повернення кредиту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 23 жовтня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу №23.10/24-Ф, згідно умов якого право вимоги перейшло до останнього. Таким чином, відповідно до витягу з Реєстру Боржників за Договором факторингу №23.10/24-Ф від 23 жовтня 2024 року від ТОВ «Авентус Україна» то ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 90500,00 грн. 20 січня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №20/01/2025-01, згідно умов якого, ТОВ «Юніт Капітал» набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором від 21 грудня 2023 року, що підтверджується копією договору факторингу та реєстром боржників, про що відповідача також було повідомлено, однак відповідачем станом на березень 2025 року борг не погашено та існує заборгованість перед фінансовою установою у загальному розмірі 90500,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, в межах заявлених позовних вимог, оскільки відповідачем порушені умови кредитного договору та норми цивільного законодавства України. Щодо стягнення з відповідача витрат в сумі 7000 грн за надання правничої допомоги, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 10/02/25-02, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Із додаткової угоди № 5 до договору про надання правничої допомоги № 10/02/25-02 від 10 лютого 2024 року клієнт доручив, а адвокатське бюро приймає на себе обов`язок надавати юридичну допомогу, в тому числі по Мягченко Т.О. Із акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 10/02/25-02 від 10 лютого 2025), який підписаний сторонами договору, адвокатом наведено перелік виконаних робіт з урахуванням витраченого часу на суму 7000 грн. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial