Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] 17.01.2025 року звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20.01.2015 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . 22.10.2018 року рішенням Шевченківського районного суду м.Львова їх шлюб було розірвано. Позивач також вказує, що після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із нею. Відповідач, в свою чергу, займається налагодженням лише власного життя, з дитиною не спілкується, його життям не цікавиться, не займається вихованням і утриманням сина, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.01.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 16.05.2025 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання 09.06.2025 року у ході вступних промов позивач та представник позивача підтримали в цілому доводи, викладені стороною позивача у позовній заяві. Додатково посилалися на те, що дитина востаннє бачила свого батька близько 5 років тому. Проте зазначали, що відповідач все ж робив поодинокі спроби зв`язатися із дитиною, зокрема шляхом направлення SMS повідомлень, востаннє у жовтні 2024 року, однак усі ці спроби завершувалися подальшим ігноруванням дитини, що створювало невиправдані очікування у Давида та в результаті травмувало його. Окрім цього, вказували, що відповідач узагалі не бере участі у фінансуванні потреб, необхідних для належного і всестороннього виховання дитини, а спроби звернення до суду для вирішення питання виплати аліментів позивачем не вчинялися у зв`язку із залякуваннями зі сторони відповідача. Також позивач не заперечила проти ухвалення судом заочного рішення у даній справі. Відповідач, якого належним чином було повідомлено про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзиву, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, не направила у судове засідання свого представника, при цьому представник третьої особи [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що [PERSON] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , народився [INFO] . Батьками дитини у даному свідоцтві записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22.10.2018 року позов [PERSON] задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 20.01.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №53 та відновлено позивачу дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (а.с.13-14). За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи та витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] разом із її сином [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,10). Як вбачається з позиції позивача, відповідач протягом п`яти років не спілкується та в жодний спосіб не контактує з дитиною, не цікавиться її навчанням і не турбується про фізичний і духовний розвиток сина, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Дане підтверджується, крім пояснень позивача, наданими суду довідкою №420 від 19.12.2024 року із ліцею №38 ЛМР, характеристикою [PERSON] як учня 4-Б класу ліцею №38 ЛМР від 20.12.2025 року та характеристикою [PERSON] від ГО «Школа футбольної майстерності ФК Прайд» №390/01-01/, згідно із яких батько жодного разу не приходив до школи чи на тренування та не виявляє жодного інтересу до навчання, виховання чи спортивних успіхів сина (а.с.11-12, 64 зв.). Окрім цього, суду на підтвердження слів позивача про наявність конфліктних ситуацій та залякувань зі сторони відповідача було надано копію ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 27.08.2018 року у справі №466/5835/18, згідно із якою кримінальне провадження відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України було закрито та звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення (а.с.59). При цьому, судом також було досліджено копію виписки №8665 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та копію даних із медичної карти амбулаторного хворого, згідно із якими 18.06.2018 року [PERSON] отримала колото-різану рану н/з лівого стегна. (а.с.76-77). На думку суду, вказані обставини можуть слугувати підтвердженням факту відсутності у відповідача сімейних, та і загалом, доброзичливих відносин як з позивачем, так і з сином, а також відсутності у нього моральних якостей, які би свідчили про його бажання займатися належним вихованням свого сина. Згідно із ч. 4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування №260001 від 07.05.2025 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.52). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на нього, як батька, обов`язків, ухиляється від їх виконання, суд дійшов переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.15).

Outcome: approved