Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34500,00 грн та судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.02.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1349-7045. Позичальнику наданий одноразовий ідентифікатор С6402 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. 21.02.2024 до договору про відкриття кредитної лінії № 1349-7045 від 16.02.2024 кредитодавець та позичальник уклали додаткову угоду № 1, згідно з якою відповідачу надано додаткові кошти у розмірі 1300,00 грн. 23.02.2024 до договору про відкриття кредитної лінії № 1349-7045 від 16.02.2024 кредитодавець та позичальник уклали додаткову угоду № 2, згідно з якою відповідачу надано додаткові кошти у розмірі 1000,00 грн. Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму 23812,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 34500,00 грн. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання з викликом учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Водночас, відповідач ухвалу судді від 31 березня 2025 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до\~правил ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою представник позивача подав заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності представника позивача за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, 29.04.2025 та 28.05.2025 подав до суду заяви про відкладення розгляду справи, оскільки має намір врегулювати спір у позасудовому порядку. Суд визнав вказану у заявах причину неявки відповідача у судове засідання неповажною, оскільки зазначена ним підстава не перешкоджає розгляду справи по суті, а також до заяв про відкладення розгляду справи позивач не надав будь-яких підтверджень існування означених обставин. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, суд вирішує справу, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні 29.05.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 04.05.2025 (з урахуванням вихідних днів). Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 «Про видачу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. 16.02.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, уклали електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1349-7045. Згідно з цим договором, який підписано позичальником одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), на підставі якого відповідач отримав кредит, розмір кредиту становить 4600,00 грн, дата надання кредиту 16.02.2024. Згідно з п. 4.10 договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 2,5 % за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 4.14 договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення цього договору складає: 39100,00 грн та включає в себе суму кредиту та проценти за користуванням кредитом. Відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивача повідомлено про перерахування коштів від ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на карту отримувача/на картковий рахунок, вказаний ним в особистому кабінеті. Вказане перерахування здійснено через АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як через партнера, з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1349-7045 від 16.02.2024 року, 16.02.2024 року на рахунок відповідача з № [NUMBER] зараховано кошти в розмірі 4600,00 грн. Цей рахунок також зазначений відповідачем в розділі 12 договору (Реквізити сторін). 21.02.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 до договору про відкриття кредитної лінії № 1349-7045. Згідно з цією додатковою угодою відповідач отримав грошові кошти у розмірі 1300,00 грн, дата надання кредиту 21.02.2024. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1349-7045 від 16.02.2024 року, 21.02.2024 року на рахунок відповідача з № [NUMBER] зараховано кошти в розмірі 1300,00 грн. 23.02.2024 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , укладено додаткову угоду № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № 1349-7045. Згідно з цією додатковою угодою відповідач отримав грошові кошти у розмірі 1000,00 грн, дата надання кредиту 23.02.2024. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1349-7045 від 16.02.2024 року, 23.02.2024 року на рахунок відповідача з № [NUMBER] зараховано кошти в розмірі 1000,00 грн. За твердженням позивача відповідач порушив умови договору, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34500,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 6900,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 27600,00 грн. Проценти нараховані в межах строку кредитування. Водночас за змістом позовної заяви позивач повідомив про те, що кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму на загальну суму 23812,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 34500,00 грн. На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію договору про відкриття кредитної лінії №1349-7045 та паспорт споживчого кредиту, правила надання кредитної лінії, довідку про перерахування коштів, довідку про перерахування суми кредиту, розрахунок заборгованості. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію»\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У\~статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію»\~встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд бере до уваги таке. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору про відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, правила надання кредитної лінії. ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Позивач зазначає що він через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір про надання послуг в системі LiqPay, видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті. На підтвердження вказаного позивач надав довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору кредиту на карту отримувача, а також створену позивачем Довідку про перерахування суми кредиту. У зв`язку з цим позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Водночас суд встановив, що позивач не надав і в матеріалах справи відсутні докази проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». У свою чергу, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Суд бере до уваги, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~ст. 9 Закону України\~\~«Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, з урахуванням положень ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України,\~кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Отже, надані позивачем на підтвердження перерахування коштів відповідачу довідки про перерахування коштів та про перерахування суми кредиту не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу коштів, оскільки вони не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номеру картки, що позбавляє можливості вважати доведеним факт переказу ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» коштів у зазначеному позивачем розмірі на картковий рахунок, який належить саме відповідачу. З огляду на це суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» договору про відкриття кредитної лінії щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Також суд враховує, що позивач не подав до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та АТ КБ «Приватбанк», яке, згідно з доводами позивача, здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача. Крім того, довідки ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за договором та розрахунок заборгованості за кредитним договором складені самим позивачем, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ? позивача. При цьому суд бере до уваги, що доводи позивача про те, що кредитні кошти перераховані ним відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами та відхиляються судом як припущення. Також суд критично сприймає доводи позовної заяви з посиланням на\~ст. 46 Закону України «Про платіжні послуги», про те, що у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу відомості про нього, як про належного отримувача кредиту, не підтвердились, тоді операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась; що відповідач при оформленні заявки зазначив повний номер електронного платіжного засобу, але, відповідно до п. 10\~постанови Правління НБУ від 03 листопада 2021 року № 113\~та\~п. 64 постанови Правління НБУ від 29 липня 2022 року № 164,\~позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки. Суд вважає, що такі твердження позивача самі по собі не доводять факт надання позивачем кредитних коштів відповідачу. Також суд вважає, що позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунку та у позовній заяві. Додатки до позовної заяви без банківської виписки з особового рахунку\~відповідача та без детального розрахунку не підтверджують надання позивачем кредитних коштів, правильності нарахування процентів за кредитним договором, факту наявності у відповідача боргу за невиконаним зобов`язанням по кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог частин 3 та 4\~статті 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За\~змістом ст. 89 ЦПК України,\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту наявності у відповідача боргу за кредитним договором у заявленому розмірі. Вказані обставини свідчать про те, що позивач не довів вказану обставину та як наслідок позивач не довів обгрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Вирішуючи цю справу, суд враховує практику суду апеляційної інстанції щодо оцінки вказаних доказів (постанова Київського апеляційного суду від 17.04.2025 у справі № 372/1952/24). Хоча рішення апеляційного суду не є обов`язковими для суду першої інстанції, суд бере до уваги, що забезпечення єдності судової практики та однакове застосування закону є завданням всіх судів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат\~вирішення цієї\~справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed