Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

У лютому 2025 року в системі «Електронний суду» [PERSON] , через адвоката Лабика Р.Р. (ордер, свідоцтво - а.с.13, 54 зв.), звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути на свою користь 219 600,00 грн моральної шкоди, завданою смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог зазначається наступне. 24 жовтня 2022, приблизно о 22:10 [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «SUBARU FORESTER», д.н. з. [NUMBER] , рухаючись по Наддніпрянському шосе у м. Києві зі сторони мосту «Патона» в напрямку Залізничного шосе, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який навпроти електроопори № 99 перетинав проїзну частину Наддніпрянського шосе у м. Києві в недозволеному для руху пішоходів місці, рухаючись справа наліво по ходу вищевказаного транспортного засобу. В результаті наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Після скоєння наїзду [PERSON] покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, допустивши порушення вимог пункту 2.10 «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України. За вказаними фактами, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в місті Києві матеріали про вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023100000000063, та передбаченого ч.1 ст. 135 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022100000000825. Вироком Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі № 757/4282/23-к, по кримінальному провадженні №12022100000000825, [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України; призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік. Станом на дату ДТП (24 жовтня 2022 року), цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SUBARU FORESTER», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 209908755. Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 752/12069/24 стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 40 200,00 грн та витрати на поховання 18 740,00 грн. Крім цього, страховиком ТДВ «Страхова група «Оберіг» у добровільному порядку ще виплачено позивачу страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн. Станом на дату подання цієї позовної заяви, страховик виплатив страхове відшкодування в повному розмірі. Проте, сума відшкодування моральної шкоди 80 400,00 грн, яку здійснив страховик є значно меншою ніж та фактична, яку було завдано позивачу. Обґрунтовуючи відшкодування моральної шкоди вказується, що позивачка із смертю сина [PERSON] зазнала надзвичайні страждання; смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес; повністю зруйновано її нормальне життя. Втрата матір`ю свого сина є найтяжчою втратою і не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просить позов задовольнити. У позові вказується про попередні витрати на професійну правничу допомогу, яку позивач очікує понести, вказавши попередній (орієнтований) розмір витрат. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року відкрито у справі спрощене позовне провадження без повідомлення сторін (а.с.60,61). За матеріалами справи представник відповідача [PERSON] - адвокат Паламарчук О.М. (ордер, свідоцтво а.с. 66, 67) 08 квітня 2025 ознайомився з матеріалами справи (а.с.65). 22 квітня 2025 до суду надійшов відзив з додатками на позовну заяву представника відповідача - адвоката Паламарчука О.М. (а.с. 68-102). У відзиві вказується, що постановою старшого слідчого з ОВС відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві майора поліції Демченка О.С. від 28 лютого 2023 року кримінальне провадження № 1202310000000063 по факту ДТП було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Пояснює, що посилання позивачки на вирок Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі 757/4282/23-к, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.135 КК України (залишення у безпеці), є безпідставними, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між вказаним правопорушення та смертю потерпілого, зазначено що даний документ не має доказового значення. Вказується, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застраховано відповідно до полісу № 209908755 у ТВД «Страхова група «Оберіг». Страховик виплатив на відшкодування моральної шкоди 40 200,00 грн, а також за рішенням суду страховик ще виплатив страхове відшкодування моральної шкоди та витрати на поховання на загальну суму 58 940,00 грн. Вказується, що згідно висновку судово-медичної (криміналістичної експертизи) від 25 грудня 2022 року № 012-297-5301-2022, при судово-токсикологічному дослідженні у крові трупа [PERSON] було виявлено етиловий спирт у концентрації - 3,11 проміле. Ця обставина свідчить, що за життя потерпілий був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Також, зазначається, що [PERSON] перетинав проїзджу частину договору у недозволеному місці для пішоходів, отже ДТП сталася внаслідок грубого порушення та нехтування потерпілим правил дорожнього руху. Факт грубої необережності потерпілого було встановлено також і судом у справі № 752/12069/24 за позовом [PERSON] до ТДВ «Страхова група «Оберіг». Представник відвідача зазначає, що виплата ТДВ «Страхова група «Оберіг» морального відшкодування у розмірі 80 400,00 грн є достатньою, що відповідає принципу розумності та справедливості. Повідомляє, що відповідач має двох малолітніх дітей 2011 та 2013 року народження. З першого дня повномасштабного вторгнення рф в Україну, добровільно був зарахований до складу військової частини [NUMBER] ; отримав поранення і відповідно до висновку лікарської комісії у подальшому був звільнений з військової служби. Вказується, що розмір витрати на правничу допомогу, який заявлено стороною позивач є завищений і не підтверджено належними доказами. Представник відповідача просить відмовити у позові, судові витрати покласти на позивача, одночасно вказавши у відзиві попередній (орієнтований) розрахунок суми втрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до вироку Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі №757/4282/23-к відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік. Вироком суду було встановлено, що 24 жовтня 2022, приблизно о 22:10 [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «SUBARU FORESTER», д.н. з. [NUMBER] , рухаючись по Наддніпрянського шосе у м. Києві зі сторони мосту «Патона» в напрямку Залізничного шосе, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який напроти електроопори № 99 перетинав проїзну частину Наддніпрянського шосе у м. Києві в недозволеному для руху пішоходів місці, рухаючись справа наліво по ходу вищевказаного транспортного засобу. В результаті наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Після скоєння наїзду [PERSON] покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, допустивши порушення вимог пункту 2.10 «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України. За вироком суду, дії [PERSON] виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якій він мав змогу надати допомогу та яку сам поставив в небезпечний для життя та були кваліфіковано судом ч.1 ст.135 КК України (а.с.23-27). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду № 752/12069/24 від 18 грудня 2024 року, позов [PERSON] до ТДВ «Страхова група «Оберіг» було частково задоволено, стягнуто на користь [PERSON] з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на відшкодування моральної шкоди та витрати на поховання в загальному розмірі 58 940,00 грн, з яких моральну шкоду судом було визначено у розмірі 40 200,00 грн (а.с.39-47). У позовній заяві вказується, що загалом на відшкодування моральної шкоди ТДВ «Страхова група «Оберіг» сплатило 80 400,00 грн. Стороною позивачки вказується, що неправомірні дії [PERSON] призвели до смерті сина позивачки, останній заподіяна моральна шкода в розмірі 300 000,00 грн, та враховуючи, що страховик виплатив на відшкодування моральної шкоди 80 400,00 грн, решта у розмірі 219 400,00 грн підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). У відзиві на позовну заяву сторона відповідача посилається на положення частини 2 статті 1193 ЦК України: якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Подібні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22). Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2022 року в справі № 642/4882/20 (провадження № 61-8847св22) дійшов правового висновку, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 752/12069/24 встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який загинув за обставин, встановлених вищенаведеним вироком Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі №757/4282/23-к. Даною постановою суду досліджено постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2028 року, якою було встановлено, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху з боку пішохода [PERSON] , який, в порушення вимог п. 4.4, 4.7, 4.14 ПДР, перетинав проїзну частину Наддніпрянського шосе в м. Києві, у невідведеному для переходу пішоходів місці, вийшов в смугу руху автомобіля Subaru Forester, д.н.з. [NUMBER] , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та раптово для водія [PERSON] . Саме дотримання пішоходом [PERSON] вказаних правил переходу проїзної частини виключало створення небезпеки для водія [PERSON] та можливість наїзду, а отже порушення даних правил і стало основною причиною наїзду на пішохода. У матеріалах справи міститься постанова старшого слідчого в ОВС відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у місті Києві майора поліції Демченка О.С. від 28 лютого 2023 року (кримінальне провадження № 1202310000000063) по факту ДТП, якою закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.17-23). Крім того, постановою Київського апеляційного суду 18 грудня 2024 року у справі № 752/12069/24 також було встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 3,11 проміле, що за життя відповідає сильному алкогольному сп`янінню. Даний висновок експерта № 012-297-5301-2022 від 25 грудня 2022 року міститься в матеріалах справи (а.с. 87-94). Отже, судом було встановлено, що ДТП відбулась за обставин, коли автомобіль здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину у невідведеному для переходу пішоходів місці в стані сильного алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що останній допустив грубу необережність через нехтування Правилами дорожнього руху. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водночас суд зауважує, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі №757/4282/23-к було встановлено, що відповідач [PERSON] покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, однак мав об`єктивну змогу усвідомити, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої потерпілий [PERSON] опинився в небезпечному для життя стані, залишив без допомоги потерпілого в небезпечному для життя стані, хоча був зобов`язаний дати допомогу та піклуватись про потерпілого. Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Оскільки позивачці спричинено душевні страждання, яких вона зазнала у зв`язку із смертю сина [PERSON] , в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, враховуючи, що виникненню шкоди сприяла груба необережність потерпілого, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 000,00 грн. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує те, що з моменту оголошення загальної мобілізації у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф в Україну, відповідача [PERSON] відповідно до витягу з наказу командира в/ч [NUMBER] від 24 лютого 2022 № 2 було зараховано, як такого, що звернувся добровільно, до військової частини № [NUMBER] солдатом (а.с.95). Також суд враховує, що відповідач має двох малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.96,97). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц; ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19). Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, те, що при зверненні до суду позивачка мала б сплатити 2 422,40 грн судового збору, врахувавши часткове задоволення позовних вимог у розмірі 22,76%, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,34 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial