Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2007 року по 2022 рік, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання син залишились проживати разом з матір`ю. Відповідачка фактично заперечує проти побачень з сином, ухиляється від контакту з ним щодо питань виховання дитини, чинить перешкоди у їх спілкуванні. На даний час він фактично позбавлений можливості здійснювати свої батьківські права, брати участь у виховані сина та сприяти його розвитку. Вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, та визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, у другу та третю неділю кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, щосереди або щоп`ятниці з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, щовівторка або щочетверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; відвідування [PERSON] , 2019 року народження, батька [PERSON] щороку протягом 30 днів влітку, що співпадають з днями перебування батька [PERSON] у відпустці, за місцем постійного проживання батька [PERSON] з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини [PERSON] ; відвідування [PERSON] , 2019 року народження, батька [PERSON] щороку протягом 30 днів взимку, що співпадають з днями перебування батька [PERSON] у відпустці, за місцем постійного проживання батька [PERSON] з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини [PERSON] ; зобов`язати матір дитини [PERSON] не чинити батьку [PERSON] перешкод у щоденному спілкуванні з сином [PERSON] , 2019 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку, за допомогою мережі «Інтернет» або інших засобів, що не передбачають необхідності безпосередньої зустрічі при спілкуванні між батьком та сином; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. 07 травня 2024 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Вказав, що також для забезпечення його права на вільне спілкування з сином слід додати ще одну вимогу: відвідування сином Нікітою батька [PERSON] з ночівлею, без присутності матері, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька або місця перебування батька у пергу та третю суботу та неділю кожного місяця. Остаточно просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, та визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, у другу та третю неділю кожного місяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, щосереди або щоп`ятниці з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; безперешкодні зустрічі батька [PERSON] з сином [PERSON] , 2019 року народження, щовівторка або щочетверга з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; відвідування [PERSON] , 2019 року народження, батька [PERSON] щороку протягом 30 днів влітку, що співпадають з днями перебування батька [PERSON] у відпустці, за місцем постійного проживання батька [PERSON] з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини [PERSON] ; відвідування [PERSON] , 2019 року народження, батька [PERSON] щороку протягом 30 днів взимку, що співпадають з днями перебування батька [PERSON] у відпустці, за місцем постійного проживання батька [PERSON] з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері дитини [PERSON] ; відвідування [PERSON] , 2019 року народження, батька [PERSON] з ночівлею, без присутності матері, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька або місця перебування батька у першу та третю суботу та неділю кожного місяця; зобов`язати матір дитини [PERSON] не чинити батьку [PERSON] перешкод у щоденному спілкуванні з сином [PERSON] , 2019 року народження, засобами телефонного, поштового, електронного або іншого зв`язку, за допомогою мережі «Інтернет» або інших засобів, що не передбачають необхідності безпосередньої зустрічі при спілкуванні між батьком та сином; судові витрати покласти на відповідача. 24 квітня 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що після припинення спільного проживання, їх син [PERSON] залишився проживати разом з нею. З батьком дитини досягнути домовленостей щодо його участі в житті дитини виявилось неможливим. Вона не заперечує та не заперечувала щодо побачень дитина з татом, але побачення мають відбуватись з урахуванням графіку дитини. Вона працює, тому допомога батька у забиранні дитини з садочка, з тренувань, доглядав під час хвороби є важливою. Разом з тим, заперечує щодо ночівлі чина до досягнення ним 13-річного віку поза місцем її проживання, оскільки у відповідача відсутні належні умови і знаходження сина у невідому їй місці, з маловідомими людьми може завдати йому надмірної тривожності, вплинути на його емоційний стан, завдати шкоди його психологічному здоров`ю. Просила суд визначити [PERSON] спосіб спілкування та участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] ; щопонеділка з 17-00 до 20-00; щовівторка з 17-00 до 20-00; щосереди з 17-00 до 20-00; щоп`ятниці з 17-00 до 20-00; щосуботи з 11-00 до 14-00 з можливістю відвідування громадських місць, місць розваг та відпочинку для дітей, з повідомленням матері місця перебування; у разі припадання у зазначені дні та часи тренувань, секцій, гуртків батько самостійно забезпечує їх відвідування сином; у день народження сина [PERSON] та святкові дні з 10-00 до 12-00 з можливістю відвідування громадських місць, місць розваг та відпочинку для дітей з повідомленням матері місця перебування; за домовленості між батьками половину канікул проводити з батьком, половину з матір`ю за умови забезпечення належних умов перебування, узгодженого місця перебування; за попередньою домовленістю з матір`ю супроводжувати сина під час обстежень та лікування в медичних закладах; здійснювати догляд за сином під час його хвороби за місцем його перебування по черзі один день батько, один день матір; під час зустрічей дотримуватись режиму харчування: вживати негазовану воду, солодощі лише пастила та мармелад фірми Bod Shail; не вживати взагалі продукти жарені, на мангалі, гострі чіпси, сухарики, горішки, насіння соняшника, продукт фастфуда; до досягнення 13-річного віку сина у нічні години син перебуває за місцем проживання з матір`ю; під час зустрічі батько з розумінням ставиться до потреб сина, слідкує за своєю мовою, жестикуляцією, не вживає слів з ненормативної лексики; судові витрати покласти на відповідача. 18 червня 2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] на заяву про збільшення розміру позовних вимоги [PERSON] . Додатково відповідачка вказала, що ночівля дитини, якій виповнилось лише 5 років є неприйнятною. Так їй не відоме місце проживання та перебування [PERSON] , створені там умови для дитини, яка має особливий розпорядок дня, харчування. Тому зміна місця його перебування на ночівлю матиме негативний вплив. А у разі оголошення повітряної тривоги дитина потребує особливої уваги, піклування. Зазначений [PERSON] час побачення з дитиною на вихідних, у літній та зимовий період по 30 днів також є неможливим, оскільки дитини увесь вільний від навчання час проводитиме з батьком, що порушує її права. Вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з дитиною ні особисто, ні телекомунікаційними засобами, а позивач не надав жодного доказу, тому така вимога не може бути задоволена. Просила врахувати запропонований графік побачень з дитиною, вказаний у зустрічному позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечували, підтримали вимоги за зустрічним позовом, просили задоволити зустрічний позов та відмовити у задоволенні позову [PERSON] . У судове засідання представники служби у справах дітей Боярської міської ради Київської області не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просили суд розглянути справу за їх відсутності, вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов та зустрічний позов підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З пояснень сторін вбачається, що після припинення спільного проживання, малолітній син залишився проживати разом з матір`ю [PERSON] ; на даний час сторони не можуть дійти згоди у спілкуванні дитини з батьком. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у\~статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). З пояснень сторін вбачається, що за час роздільного проживання між батьками виникають суперечки щодо участі батька у вихованні спільного сина. При цьому кожна із сторін мотивує своє бачення у вирішенні спору лиш інтересами дитини. Позивач вказував, що служба не врахувала рівність батьків у спілкуванні з дитиною. Відповідачка також вважає, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні та побачень батька з сином, тому позивач не мав підстав для звернення до суду в цілому. Так, суд відхиляє такі заперечення, що позивач не мав права звертатися до суду з позовом про визначення порядку участі у вихованні дитини, оскільки його права не порушені. У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року в справі № 165/2839/17 (провадження № 61-6769св19) зроблено висновок, що «будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону». У даній справі рішенням виконавчого комітету Боярської міської ради Фастівського району Київської області №11/73 від 10 травня 2024 року визначено способи участі у вихованні дітей та встановлено [PERSON] порядок побачень з його малолітніми сином [PERSON] , [INFO] таким чином: безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері; відвідування сином батька щороку протягом 30 днів влітку та 30 днів взимку за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без обмеження переміщення, включаючи можливість виїзду за кордон, без присутності матері; відвідування сином батька один раз на місяць з 10-00 суботи до 20-00 неділі за місцем постійного проживання батька з можливістю вільного пересування в місцях та помешканнях приналежних об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей без присутності матері; безперешкодно передавати подарунки, одяг, солодощі, іграшки, відвідувати його у день народження. Також рішенням рекомендовано батькові дитини [PERSON] дотримуватись графіку побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її, матеріально утримувати. Рекомендовано матері [PERSON] поважити батьківські права [PERSON] , не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином. У визначені години та дні спілкування при виникненні обставин, коли зустріч батька з дитиною є неможлива (хвороба дитини, перебування матері не за адресою проживання, тощо) матері дитини необхідно завчасно повідомляти про це батька дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з частинами четвертою-шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (стаття 158 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Подібна норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009 року). Для дітей вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останніх, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року у справі № 523/11605/16-ц) зазначено, що «обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний психоемоційний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини». Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принципи рівності прав батьків у вихованні дитини та забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною їх батька, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з сином. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з сином буде перешкоджати нормальному розвитку дитини. Батьками, сторонами у справі, - не досягнуто компромісу щодо способу участі батька у вихованні сина в психологічному аспекті. Сторони по справі, як батьки малолітньої дитини, бажають забезпечити їй належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька з сином досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітнього сина, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дітей, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це є причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Суд, враховуючи пояснення сторін та визначений Службою у справах дітей Боярської міської ради спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, інтереси дитини, бажання батька спілкуватися з дитиною, приходить до висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися. Виходячи з наведеного, з дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дітей, зокрема, і того, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Суд враховує й вік дитини, ставлення батька до сина, можливість батька відвідувати дитину, тому слід встановити порядок участі батька у його вихованні. Дитина повинна розвиватися фізично, морально та духовно, а не перетворюватися на предмет маніпуляції між батьками. Сторони неодноразово відкидали пропозиції шляхом врегулювати спірні правовідносини та забезпечити участь обох батьків у вихованні дитини виходячи, в першу чергу, з інтересів останніх, наголошуючи на необхідності саме судового рішення. Щодо запропонованого графіку позивача [PERSON] , який вважає, що справедливим буде встановлення графіку участі батька у вихованні дитини за принципом половина на половину, то суд приходить до висновку, що визначення такого способу участі батька у вихованні дитини буде суперечити інтересам дитини та порушуватиме звичний його графік (відвідування гуртків, можливість також вільного спілкування матері з дитиною на вихідних і проведення часу не лише у межах домівки). При цьому суд також враховує, що можливість більш тісного спілкування дітей з батьком на канікулах, у святкові дні, тощо за домовленістю між собою з урахуванням графіку дитини, а також у спілкування з дитиною головне не кількість часу, а саме якість проведеного часу разом. Посилання [PERSON] про неможливість ночівлі дитини з батьком, суд до уваги не приймає. Так, єдиним обґрунтуванням було те, що їй не відомі умови проживання батька, але не надала доказів того, що у батька відсутня можливість створити у себе вдома умови для проживання, розвитку, навчання, ночівлі для власного сина. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази асоціальної поведінки батька, застосування до дитини будь-якого виду насильства. При вирішенні спору суд враховує, що батько дитини має право на спілкування з ними, однак це не повинно заважати нормальному розвитку дитини, порушувати його звичний режим, та враховуючи вік дитини шкільний графік навчання. Тому слід створити умови для одночасного спілкування з дитиною обох з батьків. Зважаючи на те, що батьки наполягають на встановленні графіку саме судовим рішенням, відносини між батьками саме на час прийняття рішення, вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення частково. А саме слід встановити наступний графік: кожного буднього дня з 15.00 год. до 20.00 год. вільно спілкуватись з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, інтернету, скайпу без присутності матері (враховуючи відвідування дитиною школи та додаткових гуртків); безперешкодні зустрічі, а саме: у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: у другу та третю неділю кожного місяця з 10-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме щосереди або щоп`ятниці з 17-00 до 20-00 без присутності матері; безперешкодні зустрічі, а саме: щовівторка або щочетверга з 17-00 до 20-00 без присутності матері (у даному випадку суд враховує вік дитини, необхідність підготовки увечері в неділю до школи, а також можливість матері, яка працює у будні дні, спілкування з дитиною у вихідні й не лише вдома) та обов`язковими урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, його інтересів та потреб; один місяць влітку, один тиждень взимку на канікулах для виїзду на оздоровлення дитини на території України або за кордон за умови, що дитина здорова та за згодою матері; відвідування та спілкування з дитиною у його день народження, святкові дні (державні та релігійні свята) за погодженням з матір`ю, з урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, їх інтересів та потреб. При цьому суд також враховує те, що батьки не можуть перекласти вирішення всіх питань лише на суд, вони мають вчитись комунікувати між собою, дослухатись до іншого і в першу чергу до своєї дитини, пам`ятати не лише про свої права, але й обов`язки створити дитині нормальну психологічну атмосферу. Інші доводи та пояснення сторін не приймаються судом до уваги, оскільки батьки є повнолітні, працездатні, мають дохід та нормальні умови проживання, мають можливість забезпечити умови проживання дитини, враховуючи інтереси дитини та його вік, доводи сторін, баланс прав і обов`язків сторін спору на момент розгляду справи, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участі у їх вихованні. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати його інтересам. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданих позовів частково. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed