Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Виклад позиції позивача та відповідача. 14 січня 2025 року [PERSON] звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на частину квартири та сплату матеріальної компенсації. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями в рівних частках нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , після [PERSON] , померлого [INFO] . 15 січня 2020 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частки спірної квартиру на іншу частку спірної квартири, свідоцтво про право на спадщину отримала відповідач [PERSON] . Спірна квартира складається з однієї кімнати площею 19,2 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та лоджії, житлова площа складає 19,2 кв.м., загальна 38,5 кв.м. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка намагалась вселитися до спірної квартири, але в квартиру заселилась [PERSON] , яка стала чинити їй перешкоди в користуванні квартирою. Виходячи з поведінки [PERSON] склалась ситуація коли сумісне проживання та користування квартирою є неможливим. У зв`язку з тим, що спірна квартира є однокімнатною та знаходиться на 14-му поверсі неможливо зробити окремий вихід кожному з співвласників та забезпечити для кожного співвласника окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення), а тому з цих підстав неможливо кожному із співвласників виділити ізольоване приміщення. Ринкова вартість квартири нам момент подання позову до суду складає 740 600 грн. відповідно до Звіту про незалежну експертну грошову оцінку вартості від 10 жовтня 2024 року. Тобто, ринкова вартість частини квартири становить 370300.00 грн. Також зазначила, що станом на 01 липня 2024 року заборгованість по квартплаті та комунальних послугах складають 4659,10 грн., а станом на момент подання позову борг виріс ще більший. Окрім того, вказує на той факт, що самостійне проживання відповідачки в квартирі привели її в нежилий стан. Позивачка робила можливим спроби вирішити це питання мирним шляхом, проте відповідачка на врегулювання цієї ситуації в досудовому порядку не йде. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого права з урахуванням того, що квартира є неподільною і її спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним нерухомим майном лише відповідачем, пошкодження спільної сумісної власності відповідачем істотно порушують право власності позивача, також нею на депозити суду внесені 370300.00 грн. частина вартості квартири. З огляду на те, що квартира є неподільною і її спільне використання сторонами неможливе, одноособове користування зазначеним нерухомим майном лише відповідачем істотно порушує право власності позивача, позивач просить суд про припинення права власності відповідача на 1/2 частку квартири з виплатою відповідачу грошової компенсації. Позивач та її представник, в судове засідання не з`явилися, надали до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності. Позовну заяву, просили задовольнити в повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання не з`являлась, про місце, час та день розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача адвокат Артем`єва К.М. надала до суду відзив на позов з якого вбачається, що загалом відповідачка не заперечує щодо неможливості одночасного використання спірної квартири нею та позивачем, має бажання вирішити питання щодо продажу квартири, але вважає що зазначена її вартість занижена, надала довідку про оцінку квартири, в позові прохала відмовити та стягнути на користь відповідача 10000.00 судових витрат на правову допомогу. В подальшому в судові засідання не з`явилась поважної причини своєї неявки суду не повідомляла. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 23 січня 2025 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за своєї відсутності. Позовну заяву, просили задовольнити в повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення. Відповідачка ознайомлена з матеріалами справи особисто 10 лютого 2025 року ( а.с.67). Відповідачка та її представник адвокат Артем`єва К.М. у судові засідання не з`являлись, про місце, час та день розгляду справи повідомлялась належним чином. 10 березня 2025 року представником відповідачки адвокатом Артем`євою К.М. подано відзив на позовні вимоги (а.с.84-99). В подальшому відповідач та її представник у судові засідання не з`являлись поважної причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.135-136). Судова повістка у відповідності до п.\~2\~ч.\~7\~ст.\~128\~Цивільного процесуального\~кодексу України, надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (а.с.63, 66, 77, 80, 141, 175, 176, 180-182, 188, 193, 194, 195, 199, 200). Повідомлення відповідача про розгляд справи відбулось на веб сайті судової влада, відповідно до положень ст. ст. 128, 131 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.139, 188, 201). Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального\~кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За положеннями ст.ст. 13, 43 Цивільного процесуального\~кодексу України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Таким чином відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідчин ості її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши позивача, та ї представника дослідивши матеріали справи у їх сукупності приймає наступне рішення. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 13 липня 2018 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 13 липня 2018 року серії [NUMBER] ( а.с.16). [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ) виданого консульством СРСР на Кубі 19 жовтня 1989 року (а.с.27). Згідно свідоцтва на праві власності, виданого Іллічівською міською радою [PERSON] на праві приватної власності належала квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане Чорноморським ВАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області засвідчує факт того, що [PERSON] , помер [INFO] ( а.с.17). 15 січня 2020 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру (серії НОА 189629), на іншу 1/2 частки спірної квартири свідоцтво про право на спадщину отримала відповідач - [PERSON] ( а.с.97). Спірна квартира складається з однієї кімнати площею 19,2 кв.м., кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та лоджії, житлова площа складає 19,2 кв.м., загальна 38,5 кв.м. Ринкова вартість квартири нам момент подання позову до суду складає 740 600 грн.. відповідно до Звіту про незалежну експертну грошову оцінку вартості від 10 жовтня 2024 року (а.с.38-50). Згідно довідки від 7 березня 2025 року додатку №2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку майна оціночна вартість об`єкту квартири [ADDRESS] становить 1050141.26 грн. ( а.с.93-94). Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У ст.\~11\~Цивільного процесуального\~кодексу України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу\~України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. За змістом статей 316, 317, 321 Цивільного кодексу України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу\~України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ст. 355\~Цивільного кодексу\~України майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно . Відповідно до ст.\~356\~Цивільного кодексу\~України власність\~двох чи\~більше осіб\~із визначенням\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною частковою\~власністю. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Співвласник за правилами ч. 1 -3 ст. 364 Цивільного кодексу України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 1 статті 346\~Цивільного кодексу\~України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~183\~Цивільного кодексу\~України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу\~України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2013 року, ухваленій у справі №6-37цс13 зазначив, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. [PERSON] 15 січня 2020 року отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірної квартири (а.с.23- 24), на іншу 1/2 частину квартири свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 16 січня 2020 року отримала відповідач [PERSON] (а.с. 97). Спірна квартира складається з однією кімнати, житловою площею 19,2 кв.м, кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та лоджії, загальною площею 38, 5 кв.м (а.с. 20-22). Згідно зі Звіту про вартість майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «ЦЕЗАР», ринкова вартість спірної квартири складає 740600.00 грн. (а.с. 38-39). Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з\~принципом диспозитивності\~та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Так, в судовому засіданні позивачем зазначено, що після отримання спадщини нею проводили дії щодо позасудового врегулювання спірних правовідносин. Проте її діє не привели до вирішення спору. Вона звернулась до суду з позовом до відповідачки про припинення права власності на свою частку та стягнення грошової компенсації. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області суду від 15 червня 2021 року її позовні вимоги були задоволені, проте постановою Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року, рішення було скасовано, в задоволенні її вимог відмовлено ( а.с.155-154, 170-185). До теперішнього часу спір не врегульований, її право користування та розпорядженням спадковим майном порушені та не визнаються відповідачкою, її дії направлені лише на одноособове використання власності, яка належить сторонам спільно. Вона здатна виплатити компенсацію, відповідно до наданої оцінки, що надасть можливість вирішити їх спір, на користь обох сторін при цьому права відповідачки будуть компенсовані. Згідно до положень ст. 43, 49 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають права в тому числі, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. З наданого відзиву на позов представника відповідача адвоката Артем`євої К.М. вбачається, що [PERSON] підтвердила факт того, що спільне користування спадковим майном неможливо, як і неможливо виділити частки належні сторонам через технічні властивості нерухомого майна, фактично не заперечує щодо отримання компенсації, проте вважає, що сума має становить виходячи з наданої довідки додатку №2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку майна від 7 березня 2025 року, яка встановлює оціночну вартість квартири [ADDRESS] 1050141.26 грн., відповідно частина становить 525070.68 грн. Зазначає, що надана позивачем оцінка майна є заниженою, інші зазначені обставини є недоведеними, тому вимоги задоволенню не підлягають. При цьому суд наголошує, що відповідачка та її представник на неодноразові виклики суду не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи. 10 лютого 2025 року відповідачка особисто ознайомлена з позовною заявою та додатками до неї, а також днем та часом розгляду справи, судові виклики повернуті до суду з відміткою, що адресат за вказаною адресою відсутній ( а.с.199,200). Інших будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень суду не надали. Вказане вище дає Суду підстави вважати, що відповідачка фактично не заперечує щодо отримання компенсації за належну їй частку майна. Яким чином будуть порушені її права, у разі задоволенню вимог ,чи є наявна шкода її інтересам від таких дій, суду не повідомила. При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду враховує і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому Суд з`ясовує чи не зловживає позивач своїми правами, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Матеріал справи містять відомості про те, що спірне житло є неподільною річчю, виділення в натурі частки неможливе, враховуючи стосунки які склались між співвласниками спільне користування спірним майном також не можливе, позивачем на депозитний рахунок суду внесена частка від оціночної вартості майна. Позивач, звертаючись з позовом в 2021 році до суду про припинення права власності на свою частку, погодилась на її припинення шляхом отримання компенсації. Проте апеляційний суд вважав, що виплата відповідачкою компенсації є для неї непомірною у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, стягнення з відповідачки [PERSON] грошової компенсації вартості частки майна становить для неї індивідуальний та надмірний тягар внаслідок втручання держави у мирне володіння майном. На теперішній час спір між сторонами не врегульований. Права позивача щодо користування спірним нерухомим майном не відновлені , відповідачкою не визнаються, як і відсутня реальна можливість виділити чи користуватися ним. За таких обставин Суд констатує порушення ст. 15 , 16\~Цивільного кодексу\~України відносно позивача, які підлягають судовому захисту. Також Суд враховує той факт, що будь-яких дій щодо призначення судової експертизи з визначення вартості майна на час розгляду справи відповідачкою, відповідно до роз`яснених прав, не заявлялись. Тому виходячи з оцінки наданих доказів Суд вважає можливим прийняти до уваги оцінку надану позивачем, оскільки довідка надана відповідачем не відображає реальну вартість квартири, виходячи з її фактичного стану. Позивач на свій розсуд обрала спосіб захисту порушеного права та розпорядилась своїми правами щодо предмету спору, і Суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно зі ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За приписами\~ст.\~89 Цивільного\~процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновки суду. Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку Суд дійшов висновку що втручання в права власності [PERSON] з метою врегулювання спору є виправданим та визначений спосіб співмірним та пропорційним. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими що підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати суд покладає на відповідачку. Окрім сплаченого судового збору також стягненню підлягає 3000.00 грн. сплачених позивачем за оцінку вартості спірного майна, пропорційно до заявлених вимог та документально підтверджених доказів. Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу адвоката Грищук К.П. у розмірі 15000.00 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: копіями договору про надання правничої допомоги, Актом приймання - наданої правничої допомоги до Договору від 10 жовтня 2024 року, згідно з яким адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за проведення усної або письмової консультації надання комплексної підготовку документів, збір документації та складання позовної зави, витребування доказів, платіжної квитанцією щодо сплати 15000.00 грн. Заперечень чи клопотань про зменшення пред`явлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката від [PERSON] та її захисника не надходило. Отже, витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем, підлягають до стягнення із відповідача. Стягнення 10000.00 грн. витрат на правову допомогу заявлені [PERSON] в відзиві на позовні вимоги, задоволенню не підлягає оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved