Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо про те, що Постановою ВДВС Оболонського району м. Києва від 11.07.2017 було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] . Зазначила, що в Оболонському ВДВС м. Києва на виконанні перебувало виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» боргу у розмірі 17838,02 грн., однак державним виконавцем 05.07.2017 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Окрім того відповідно до оприлюдненої інформації Національний банк України відніс АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних у березні 2015 року, а в жовтні 2015 року ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. На думку позивача наявність накладеного обтяження порушує права позивача на належне користування, володіння та розпорядження своїм майном, з підстав того, що виконавчих проваджень про стягнення з позивача на користь держави, фізичних чи юридичних осіб не перебуває тому просить зняти арешт з усього нерухомого майна, що належить [PERSON] , накладений відповідачем на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні [NUMBER]. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 13.05.2025, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав того, що виконавчий лист №2/756/4404/14 виданий 02.03.2015 Оболонським районним судом м. Києва повторно не пред`являвся та боржником не надано доказ сплати заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, а тому відсутні підстави для скасування накладеного арешту. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19.122014 (ун. №756/11027/13-Ц, справа №2/756/4404/14) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 17838,02 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 11.07.2017 державним виконавцем Чорним В.В. Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Київ винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36085184 від 11.07.2017, яким накладено арешт нерухомого майна щодо [PERSON] . Згідно з постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.06.2017 ВП [NUMBER] виконавчий лист №2/756/4404/14 виданий 02.03.2015 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Дельта Банк» заборгованості у сумі 17838 грн. 02 коп. Відповідно до відповіді Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ЦМУМЮ (м. Київ) від 16.07.2024 позивача повідомлено про те, що виконавче провадження [NUMBER] по справі №2-756/4404/14 знищено за строком зберігання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, захисту прав особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про зняття з арешту з майна. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Позивач звертаючись до суду з позовом зазначила, що відповідно до оприлюдненої інформації Національний банк України відніс АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних у березні 2015 року, а в жовтні 2015 року ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку та у судовому засіданні представник позивача підтвердила той факт, що стягувач АТ «Дельта Банк» знаходиться в стані припинення, а не ліквідований. Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. За таких обставин позовні вимоги заявлені до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є такими, що заявлені до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed