Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказано, що по-зивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою [PERSON] 10.05.2016 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, через що між ними часто виникали сварки та суперечки, що призвело до втрати любові та поваги один до одного. Також вказує, що після припинення фактичних шлюбних відносин спільна донька сторін - [PERSON] , [INFO] , залишилась прожи-вати з позивачем на його повному самостійному вихованні та утриманні. При цьому, з грудня 2022 року відповідачка [PERSON] не бере участі в мате-ріальному утриманні та вихованні спільної малолітньої доньки, у зв`язку із чим між сто-ронами був укладений Договір про визначення місця проживання дитини, умов її само-стійного утримання та виховання від 13.05.2025 рок, який був посвідчений Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук В.Г. Вказує на необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на одно-особовому утриманні з метою оформлення документів для отримання соціальної допо-моги на дитину, яка виховується лише одним з батьків. У зв`язку з вищевикладеним, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управ-ління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис №486, а також встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.05.2025 року від-крито спрощене провадження з викликом всіх сторін по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та підтвер-див обставини, наведені у позовній заяві. Вказав, що з грудня 2022 року виховує та ут-римує дитину самостійно, оскільки його дружина самоусунулась від виховання та утри-мання дитини. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояс-нила, що на даний час має намір створити нову сім`ю, а тому не має можливості вихо-вувати та утримувати малолітню доньку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини, наведені у позовній заяві та пояснила, що добре знає родину [PERSON] . Однак, через невідомі їй причини, відповідачка вже тривалий час не проживає з позивачем та донькою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Вказав, що він давно знає позивача та відповідачку, при цьо-му вихованням малолітньої [PERSON] займається виключно батько. Вказав, що неодноразово бачив як позивач [PERSON] забирав малолітню доньку з дитячого садочку. Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши надані письмові до-кази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підля-гають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони уклали шлюб 10.05.2016 року, що підтверд-жується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіаль-ного управління юстиції у Чернівецькій області 10.05.2016 року, про що зроблено акто-вий запис №486. У сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO], про що складено відповідний актовий запис №429 Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіональ-ного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Між сторонами 13 травня 2025 року було укладено нотаріально посвідчений дого-вір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно п.1 якого місцем проживання [PERSON] батьки визначили місце фактичного проживання батька. При цьому, з матеріалів справи встановлено, що зареєстрованим місцем прожи-вання позивача та малолітньої [PERSON] є адреса: [ADDRESS] , у той час як відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на по-чуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Таким чином, суд приходить до ви-сновку, що шлюб між сторонами існує формально та підлягає розірванню. Зазначені об-ставини підтверджуються матеріалами справи та заявами сторін. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, вста-новленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизна-них або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встанов-лені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх вста-новлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та запере-чення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сто-рін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач перебувають в зареєстрова-ному шлюбі, від шлюбних відносин в них народились дитина, [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває по теперішній час на утриман-ні батька. При цьому, судом приймається до уваги, що відповідачка не заперечує факту про-живання та перебування на вихованні з батьком спільної дитини. Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в по-дальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховуються тільки одним із батьків. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому до-слідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги визнання позовних вимог матір`ю дитини, та ту обставину, що встановлення вищезазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину, приходить до виснов-ку, що вимога про встановлення факту перебування дитини на вихованні батька, підля-гають задоволенню. При цьому, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), дер-жави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відпові-дальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх ос-новного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи ви-ховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здій-снення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця про-живання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло. Водночас у даному випадку судом під час розгляду цієї справи не вирішується спір про визначення місця проживання дитини. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого ви-сновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, оскільки сторони визначили місце проживання дитини у нотаріально посвідченому до-говорі щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з батьком від 13 травня 2025 року, після чого відповідач визнала позовні вимоги у повно-му обсязі та не оспорювала факт проживання доньки [PERSON] разом з батьком. Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду визначення місця проживання дитини разом з ним, що не оспорюється сторонами, і таке питання може бути вирішене судом разом з іншою вимогою, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог і в цій частині.

Outcome: approved