Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивача 09 серпня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява [PERSON] , подана 08 серпня 2024 року адвокатом Катруком Євгеном Анатолійовичем до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЖА НЕТ» (далі - Товариство) про захист честі і гідності, визнання поширеної інформації недостовірною та спростування недостовірної інформації. Позов обґрунтований тим, що: - [INFO] на інтернет-сайті онлайн-медіа «МЕЖА» була опублікована стаття за авторством редакції даного онлайн-медіа під назвою «[PERSON], [PERSON] , [PERSON]: що пов`язує ДМСника, модель та олігарха» [INFO] ; - частина інформації, яка міститься у статті, є недостовірною та принижує честь і гідність позивача. З урахуванням викладеного просив: - визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, поширену [INFO] , яка міститься у статті під заголовком «[PERSON], [PERSON], [PERSON]: що пов`язує ДМСника, модель та олігарха» [INFO] шляхом розміщення на інтернет сторінці онлайн медіа «МЕЖА» [INFO] а саме: « Діє [PERSON] під покровительством [PERSON] . Він - підсанкційний російський та український олігарх, засновник девелоперської компанії Mos City Group, бізнесмагнат. Громадянин Росії та України. На думку представників ФБР, [PERSON] є Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2024 18 "кооптованим активом" російської розвідки»; «Із оперативних джерел відомо про те, що [PERSON] був посередником між [PERSON] , директором ФСБ РФ і [PERSON] , вже покійним міським головою Харкова, для проведення "спецоперації" з добровільної здачі Харкова у 2014 році. [PERSON] і [PERSON] не виконали взяті на себе зобов`язання. За це останній отримав кулю в спину»; «За інформацією джерел "Межі", [PERSON] діє на користь [PERSON] , корумпуючи українських чиновників, політиків і правоохоронців. У переговорах він виступає посередником»; «У редакції "Межі" є інформація, що [PERSON] та [PERSON] бачилися і під час повномасштабного вторгнення. Інсайдери твердять, восени 2022-го року, на день народження [PERSON] , [PERSON] приїздив до нього у Велику Британію . Редакція намагалася зв`язатися з бізнесменом: телефонували, писали, однак відповіді так і не отримали»; «Інсайдери "Межі" твердять, окрім прямих посадових, до обов`язків чиновника входить: - контроль громадянства [PERSON] та членів російського злочинного клану; - боротьба з конкурентами [PERSON] за видачу українських паспортів; - легалізація потрібних [PERSON] осіб в Україні, у тому числі й агентів Росії з різними громадянствами країн колишньої СНД, для подальшої агентурної роботи на користь спецслужб РФ». - зобов`язати Товариство спростувати зазначену інформацію протягом 5 (п`яти) календарних днів з набранням судовим рішенням законної сили шляхом розміщення спростування на вебсайті Товариства. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Катурк Є.А., позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Додатково акцентував, що розміщена на вебсайті Товариства інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, містить фактичні неправдиві твердження, а не оціночні судження щодо позивача. Підтвердив, що відповідно до Указів Президента України до позивача застосовані санкції, проте рішення про визнання його олігархом відсутнє. Указав, що позивач не є громадянином російської федерації, адже завершив вихід із громадянства рф у 2017 році. Повідомив, що позивач непричетний до вчинення кримінальних правопорушень, зв`язків з фсб рф, та протиправної діяльності з паном [PERSON] . З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити повністю. Позиція відповідача Будь-яких письмових заяв по суті справи Товариство не подало. У судовому засіданні представник Товариства, адвокат Решнюк А.В., проти позову заперечив. Зазначив, що вказану інформацію Товариство взяло з вебсайту [INFO]; акцентував що факт застосування санкцій проти [PERSON] його представник визнав у позові і в судовому засіданні, тому інформація «підсанкційний» не є недостовірною; інформація про зустріч позивача і [PERSON] у 2022 році у Великій Британії не є такою, що принижує честь і гідність позивача. З урахуванням наведеного, просив у позові відмовити. ІІ. Процесуальні дії суду 19 серпня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху з підстав недоплати позивачем судового збору. 03 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 03 жовтня 2024 року. У зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому провадженні, підготовче засідання, призначене 03 жовтня 2024 року, суд відклав на 29 жовтня 2024 року. 29 жовтня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 27 листопада 2024 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання судове засідання, призначене на 27 листопада 2024 року, суд відклав на 16 січня 2025 року. У зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому провадженні, судове засідання, призначене 16 січня 2025 року, суд відклав на 20 лютого 2025 року. 29 жовтня 2024 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи роздруківки вебсайту [INFO] статті під назвою: «[INFO]», яка за даними відповідача розміщена [INFO]. Зазначене клопотання суд залишив без задоволення з підстав пропуску строку його подання, про що в судовому засіданні 20 лютого 2025 року постановив ухвалу без оформлення окремого документа. 21 листопада 2024 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС подав клопотання про відхилення доказів, поданих відповідачем та про долучення до матеріалів справи висновку експерта № 1199 за результатами проведення судової експертизи електронних комунікацій від 15.11.2024. Зазначене клопотання суд задовольнив, про що в судовому засіданні 20 лютого 2025 року постановив ухвалу без оформлення окремого документа. З метою підготовки сторін до судових дебатів, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 08 квітня 2025 року. У зв`язку з перебуванням судді на навчанні судове засідання, призначене 08 квітня 2025 року, суд відклав на 21 травня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 244 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) для проголошення рішення суд призначив судове засідання на 02 червня 2025 року. ІІІ. Обставини, які встановив суд 10 липня 2024 року на інтернет-сайті онлайн-медіа «МЕЖА» була опублікована стаття за авторством редакції даного онлайн-медіа під назвою « [PERSON] , [PERSON] , [PERSON]: що пов`язує ДМСника, модель та олігарха» [INFO] , що підтверджується письмовою копією зазначеної статті (а.с. 31-46). У вказаній статті, серед іншого, наявна така інформація: « Діє [PERSON] під покровительством [PERSON] . Він - підсанкційний російський та український олігарх, засновник девелоперської компанії Mos City Group, бізнесмагнат. Громадянин Росії та України. На думку представників ФБР, [PERSON] є Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.08.2024 18 "кооптованим активом" російської розвідки»; «Із оперативних джерел відомо про те, що [PERSON] був посередником між [PERSON] , директором ФСБ РФ і [PERSON] , вже покійним міським головою Харкова, для проведення "спецоперації" з добровільної здачі Харкова у 2014 році. [PERSON] і [PERSON] не виконали взяті на себе зобов`язання. За це останній отримав кулю в спину»; «За інформацією джерел "Межі", [PERSON] діє на користь [PERSON] , корумпуючи українських чиновників, політиків і правоохоронців. У переговорах він виступає посередником»; «У редакції "Межі" є інформація, що [PERSON] та [PERSON] бачилися і під час повномасштабного вторгнення. Інсайдери твердять, восени 2022-го року, на день народження [PERSON] , [PERSON] приїздив до нього у Велику Британію . Редакція намагалася зв`язатися з бізнесменом: телефонували, писали, однак відповіді так і не отримали»; «Інсайдери "Межі" твердять, окрім прямих посадових, до обов`язків чиновника входить: - контроль громадянства [PERSON] та членів російського злочинного клану; - боротьба з конкурентами [PERSON] за видачу українських паспортів; - легалізація потрібних [PERSON] осіб в Україні, у тому числі й агентів Росії з різними громадянствами країн колишньої СНД, для подальшої агентурної роботи на користь спецслужб РФ». 24 червня 2021 року Президент України видав Указ № 266/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким до [PERSON] застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). 24 червня 2024 року Президент України видав Указ № 376/2024 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 24 червня 2024 року "Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким до [PERSON] застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Згідно з перекладом листа консульського відділу посольства російської федерації в Україні від 02.04.2019 № 1926 заява [PERSON] була направлена до консульського департаменту мзс росії, вилучений паспорт [NUMBER] було передано до головного управління з питань міграції мвс росії для анулювання та утилізації у зв`язку з виходом з громадянства. Вірність перекладу тексту листа засвідчено Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 13.12.2021 за р. № 7501, 7502 (а.с. 77-78). Згідно з перекладом листа консульського відділу посольства російської федерації в Україні від 02.07.2021 № 3537/ко, адресованого [PERSON] , після оформлення виходу з громадянства російської федерації в установленому законом порядку заявнику видається відповідна довідка, яка підтверджує факт припинення стану заявнику у російському громадянстві і може бути надана до компетентних органів. Вірність перекладу тексту листа засвідчено Михайленком С.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 29.07.2021 за р. № 2623, 2624 (а.с. 25-26, 79-80). Згідно з перекладом довідки про припинення громадянства російської федерації, виданої посольством російської федерації в Україні 15.07.2021 за р. № 269098882, рішенням посольства російської федерації в Україні [PERSON] , [INFO] , дозволено вихід із громадянства російської федерації. Справжність підпису перекладача на перекладі довідки, засвідчено Чигрінм А.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27.03.2024 за р. № 10272, 10273 (а.с. 81-82). Згідно з висновком експерта № 1199 за результатами проведення судової експертизи електронних комунікацій, складеного на замовлення представника позивача судовою експерткою Київського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України Кривоножко Г.Є. 15.11.2024, дата досліджуваної публікації (при переході за вказаною URL-адресою [INFO]) - [INFO], як датованою у веб-архіві (а.с. 118-124). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України). Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 ЦК України). Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ст. 275 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ст. 277 ЦК України). За змістом ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до положень статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Водночас згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За приписами статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, у разі якщо позивач є публічною особою, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї. У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи, про право на недоторканність приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 758/12586/15 (провадження № 61-38937св18) зазначено, що «право на недоторканність ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку». Відповідно до статті 2 Закону України «Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)» № 1780-IX від 23.09.2021 (далі - Закон № 1780-ІХ) особою, яка має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархом), для цілей цього Закону вважається фізична особа, яка одночасно відповідає щонайменше трьом з таких ознак: 1) бере участь у політичному житті; 2) має значний вплив на засоби масової інформації; 3) є кінцевим бенефіціарним власником суб`єкта господарювання, який після дня введення в дію цього Закону є суб`єктом природних монополій або займає монопольне (домінуюче) становище на ринку відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» та протягом одного року поспіль підтримує або посилює таке становище; 4) підтверджена вартість активів особи та суб`єктів господарювання, бенефіціаром яких вона є, перевищує 1 мільйон прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня відповідного року. Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1780-ІХ рішення про визнання особи такою, яка має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархом), приймається Радою національної безпеки і оборони України на підставі подання Кабінету Міністрів України, члена Ради національної безпеки і оборони України, Національного банку України, Служби безпеки України або Антимонопольного комітету України. Рішення, передбачене частиною першою цієї статті, набирає чинності з дня офіційного опублікування указу Президента України про введення його в дію і є обов`язковим до виконання. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України). Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. V. Оцінка суду У справі, що розглядається, [PERSON] просив суд визнати інформацію, поширену Товариством, недостовірною, такою, що принижує його честь і гідність, та спростувати її. Факт поширення інформації про позивача шляхом її розміщення на вебсайті Товариство визнало. Отже, при підтвердженні факту оприлюднення та поширення інформації, необхідним є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд зауважує, що стилістика викладення та застосовані мовні звороти мають стверджувальний характер, зазначені висловлювання не є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, а містять конкретні факти без посилання на докази, інші джерела використання, поширення, на підставі чого наявні обґрунтовані підстави вважати, що спірна публікація викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. Оскільки зміст і характер указаної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Суд бере до уваги лист консульського відділу посольства російської федерації в Україні від 02.04.2019 № 1926, листа консульського відділу посольства російської федерації в Україні від 02.07.2021 № 3537/ко, довідку про припинення громадянства російської федерації, виданої посольством російської федерації в Україні 15.07.2021 за р. № 269098882, які у сукупності підтверджують факт припинення позивачем громадянства рф та факт анулювання та утилізації паспорта громадянина рф, виданого на ім`я позивача за 4518 № [NUMBER]. Отже, твердження Товариства про наявність у [PERSON] громадянства рф є недостовірним. Суд також ураховує, що рішення Радою національної безпеки і оборони України про визнання [PERSON] таким, який має значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархом) станом на день ухвалення рішення відсутнє, що свідчить про недостовірність поширеної про позивача інформації, що він є олігархом. Товариство будь-яких доказів на підтвердження достовірності іншої поширеної щодо [PERSON] інформації не надало. Аргументи представника Товариства про правдивість твердження про перебування позивача під санкціями України суд до уваги не бере, оскільки недостовірним, на думку позивача, є не саме слово «підсанкційний», а словосполучення «підсанкційний російський та український олігарх». Посилання представника відповідача на відсутність шкоди, завданої позивачеві поширенням інформації про його зустріч з [PERSON] у Великій Британії у 2022 році суд оцінює критично. Указана інформація стверджує про причетність позивача до тих чи інших обставин та у контексті подання інформації створює негативне враження про позивача як особи, пов`язаної із вчиненням протиправних дій. Доводи представника Товариства про те, що поширена інформація була взята з вебсайту [INFO] суд відхиляє, адже вони спростовуються наданим позивачем висновком експерта, згідно з яким стаття з назвою «Завдяки начальнику столичної ДМС [PERSON] росіяни можуть дихати американським повітрям інсайдер» (посилання [INFO] ) була розміщена [INFO], тобто після її публікації на вебсайті Товариства. VІ. Висновки суду Товариство на своєму вебсайті розмістило інформацію про позивача, яку суд визнав недостовірною і такою, що принижує його честь і гідність, що свідчить про порушення Товариством прав позивача. За таких обставин, суд задовольняє позов повністю. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 5491-5780-3345-2683 від 08.08.2024 (а.с. 48) та квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 2594-0967-4760-9047 від 28.08.2024 (а.с. 59). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved