Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Керівник Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час вивчення інформації Управління Служби безпеки України у Вінницькій області щодо незаконного володіння громадянами російської федерації земельними ділянками сільськогосподарського призначення, встановлено, що громадянка російської федерації\~\~ [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії АЕА № 218292 від 10.04.2001, виданого державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Кусюк О.А., в порядку спадкування за законом набула право на спадкове майно своєї матері [PERSON] , яке складається з права на земельну частку (пай), що перебувала у власності КСП «Нива», площею 2,22 умовних кадастрових гектара. У відповідності до розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 665 від 22.12.2004 та додатку до нього за [PERSON] рахується земельна ділянка № [NUMBER] площею 1,8344 га. Відповідно до державного акту серії ЯА № 103197, виданого 16.03.2005, зареєстрованого у Державному реєстрі земель, [PERSON] набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523786400:04:000:0274, площею 1,8344 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соболівської сільської ради Теплицького (нині Гайсинського) району Вінницької області. Згідно з інформацією Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області [PERSON] із заявою про оформлення набуття (прийняття) громадянства України не зверталась; паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на проживання в Україні не документувалась; відомості щодо її зареєстрованого місця проживання в Україні відсутні. Належність [PERSON] до громадянства російської федерації підтверджується змістом Державного акту та відомостями з ДЗК. Інформація про право власності [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523786400:04:000:0274 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутня. Ухвалою судді від 03 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження (а.с. 43-45). Ухвалою суду від 21.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 57). Прокурор, як представник органу державної влади, який звернувся до суду в інтересах держави, підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Держгеокадастру у Вінницькій області у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач\~\~ в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про виклик, яке міститься на офіційному веб сайті «Судова влада». Будь яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не подавала. Частиною 3\~статті 211 ЦПК України\~передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 1 ст.174ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до ч. 3 ст.\~211\~та ст. ст.\~280-282 ЦПК України. Враховуючи позицію представника позивача та представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Позов пред`явлено прокурором правомірно на виконання вимог\~ст. 131-1 Конституції України, ч. 3 ст. 23\~Закону України «Про прокуратуру»\~, в інтересах держави. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, прийняла у спадщину після смерті матері [PERSON] земельну частку (пай), у межах земель, які перебували у колективній власності КСП «Нива», розміром 2,22 умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АЕА № 218292 від 10.04.2001, виданого державним нотаріусом Теплицької державної нотаріальної контори Кусюк О.А. (а.с. 26). Відповідно до розпорядження голови Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області № 665 від 22.12.2004 року затверджено технічну документацію по передачі земельних часток (паїв) та видачу державних актів на право власності на землю громадянам на території Соболівської сільської ради по бувшому КСП «Нива» (а.с. 21). Згідно Списку власників сертифікатів, що мають право на земельну частку (пай) на території Соболівської сільської ради, що є Додатком 1 до розпорядження №665 від 22.12.2004, за [PERSON] рахується земельна ділянка № [NUMBER] площею 1,8344 га (а.с.22-23). Відповідно до державного акту серії ЯА №103197 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523786400:04:000:0274, площею 1,8344 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соболівської сільської ради Теплицького району (тепер Гайсинського району) Вінницької області (а.с. 17). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про право власності [PERSON] на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0523786400:04:000:0274 відсутні (а.с. 38). Відповідно до інформації Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, наданої у листі на № 02.51/2-588ВИХ-24 від 01.05.2024, [PERSON] паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, тимчасовим посвідченням громадянина України, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в Україні не документована (а.с. 20). Належність [PERSON] до громадянства російської федерації та її проживання за адресою: [ADDRESS] російська федерація підтверджується змістом Державного акту та відомостями із ДЗК (а.с. 17). Підставою звернення до суду з позовом про припинення права приватної власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації є, на думку позивача, виявлені факти порушення статей 13, 14, 41 Конституції України, статей 80, 81, 145 Земельного кодексу України при володінні [PERSON] спірною земельною ділянкою. Щодо позовної вимоги про припинення права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, судом встановлено наступне. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із частиною третьою статті 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені частинами другою, четвертою статті 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із статтею 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною п`ятою статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною 1 «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) зокрема, в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Таким чином, враховуючи зазначені положення законодавства саме Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є уповноваженим органом щодо здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності та в даному випадку, з урахуванням частин другої та четвертої статті 145 Земельного кодексу України, звернення до суду із позовом про конфіскацію земельної ділянки. Так, статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] , яка є громадянкою російської федерації, порушила визначену статтями 13, 14, 41 Конституції України, статтями 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення та як іноземна громадянка не відчужила її упродовж року після набуття права власності. На даний час вона без перешкод володіє спірною земельною ділянкою на території України. Правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Так, за пунктами 76-77 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Згідно із пунктом 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави 29.01.2025 Гайсинською окружною прокуратурою Вінницької області до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області спрямовано лист за № 02.51/2-123ВИХ-24 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яким повідомлено про виявлені порушення та встановлення причин не звернення до суду з позовною заявою про конфіскацію вказаної земельної ділянки. Поряд з цим, уповноваженим державним органом заходи щодо конфіскації земельної ділянки в дохід держави не вжито, листом за № 0-2-0.6-615/2-25 від 05.02.2025 повідомлено окружну прокуратуру про неможливість самостійного вжиття заходів для конфіскації спірної земельної ділянки у зв`язку з великою кількістю аналогічних земельних ділянок на підвідомчій території. У зв`язку із вищезазначеним, в даному випадку представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишились незахищеними. Зазначене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного суду. Отже, суд вважає, оскільки відповідач\~\~ [PERSON] , будучи іноземним громадянином, в порушення вимог ч. 4\~ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку площею 1,8344 га, а кадастровим №0523786400:04:000:0274, цільове призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, добровільно її не відчужила, слід припинити її право власності та конфіскувати вказану вище земельну на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відповідно до вимог \~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі\~\~ст. ст.\~13,\~14,\~41 Конституції України, ч. 1, 2 ст.\~38, ч.1 ст.39\~\~Закону України «Про міжнародне приватне право»,\~\~ст.\~354, ст.\~378, ч.2 ст.\~373, ч.1, 2, 4\~ст.\~374, п. 10 ч. 1 ст.\~346 ЦК України, ст. 80, 81, ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України,

Outcome: approved