Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] в особі представника - Скокіна Л.Л. з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку роботодавцем виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року по справі №754/6388/23. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.04.2024 року справу передано для розгляду судді Буша Н.Д. Ухвалою суду від 08.04.2024 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та було надано позивачу строк для усунення її недоліків. 18.04.2024 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 24.04.2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). 29.04.2024 року від сторони позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів по справі. 01.05.2024 року від представника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на адресу суду надійшло клопотання про залишення заяви без розгляду з підстав подання даного позову неуповноваженою особою. 16.09.2024 року від позивача на адресу суду надійшло клопотання про заміну сторони її правонаступником, а саме просить замінити відповідача Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків на Державне підприємство "Сервісний центр морського та річкового транспорту" в зв`язку з реорганізацією. Ухвалою суду від 17.09.2024 року залучено до участі у цивільній справі №754/4817/24 за позовом [PERSON] до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків про стягнення середнього заробітку за затримку роботодавцем виконання рішення суду, як правонаступника відповідача - Державне підприємство "Сервісний центр морського та річкового транспорту". Позивач мотивує свої вимоги тим, що наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 04.01.2022 № 01/к позивача прийнято на роботу на посаду головного юрисконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 05 січня 2022 року. Наказом Інспекції від 01.03.2023 № 23/к позивача було звільнено у зв`язку реорганізацією Інспекції відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року визнано незаконним з моменту його прийняття та скасувано наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №24/К від 01 березня 2023 року про звільнення [PERSON] . Поновлено [PERSON] на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків. Стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь [PERSON] 324 760 гривень 96 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків допущено до негайного виконання. Рішення щодо поновлення позивача на роботі підлягало виконанню саме Інспекцією, оскільки саме наказ Інспекції №24/К від 01 березня 2023 було скасовано. 14.02.2024 року позивач прибув за офіційною юридичною адресою відповідача (м. Київ, вул. Кирилівська 104 ) з метою поновлення на роботі на виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва. Однак, жодних працівників чи будь-якої іншої особи, що має відношення до установи відповідача за вказаною адресою не виявлено. Крім того, того ж дня позивач прибув за адресою м. Київ, вул. Провіантська 3. Дана адреса була фактичною адресою здійснення господарської діяльності Інспекції за часів працевлаштування там позивача. Проте, працівник охорони будівлі на першому поверсі повідомив позивачу, що організація відповідача за вказаною адресою вже майже рік не перебуває, будь які представники Інспекції у будівлі - відсутні. З приводу виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/6388/23 ніхто з представників відповідача до позивача не зателефонував та не зв`язався у іншій спосіб, не зважаючи на те, що контактні дані позивача були відомі сторонам у справі та не змінювались. Враховуючи викладене, позивач письмово звернувся на юридичну адресу Інспекції з листом від 04.03.2024 року, в якому просив повідомити дату, час та адресу куди йому необхідно з`явитись для поновлення на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції. Також, позивачем додатково у листі були зазначені актуальні контактні дані (номер телефону та електронної пошти), за якими він просив із ним зв`язатись. Вказаний лист був направлений позивачем поштовим відправленням рекомендованим листом з описом вкладення. Проте, станом на сьогодні жодної відповіді позивач не отримав, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у справі №754/6388/23 в частині негайного щодо поновлення позивача на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції, не виконане. Представником Державного підприємства «Сервісний центр морського та річкового транспорту» (організації правонаступника Інспекції) 26.03.3024 року подана апеляційна скарга на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року у справі №754/6388/23, що підтверджується довідкою картки руху документу в системі Електронний суд про реєстрації апеляційної скарги. Отже, з вищенаведених обставин встановлено, що сторонам справи, як Інспекції так і організації правонаступнику - Державному підприємству «Сервісний центр морського та річкового транспорту» було достеменно відомо про існування та зміст рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року у справі №754/6388/23, а відповідно і про вимогу негайного виконання в частині поновлення позивача на роботі. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Беручи до уваги довідку від 02.03.2023 року № 1/9-277/01 про розрахунок отриманої позивачем заробітної платні за період січень - лютий 2023 року, середньоденний заробіток позивача складає 1 309 грн. 52 коп., а середньомісячний 34 702 грн. 28 коп. Отже, станом на дату пред`явлення позову 29.03.2024 року сума, що підлягає стягненню складає 44 523 грн. 68 коп. (1309 грн. 52 коп. х 35 робочих дня, починаючи з 14.02.2024 року). На підставі викладеного позивач просить суд з урахування збільшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у справі №754/6388/23 у розмірі 45 833 грн. 02 коп. та стягнути судові витрати у розмірі 31 211 грн. 02 коп. 20.01.2025 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року станом на дату подання цих пояснень, правонаступником відповідача не виконано. 06.02.2025 року від представника ДП «Сервісний Центр Морського та річкового транспорту» - Стасюк Т.М. на адресу суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позовна заява від імені [PERSON] подана через підсистему «Електронний суд» адвокатом Скокіним Леонідом Леонідовичем. На підтвердження своїх повноважень адвокатом Скокіним Л.Л. додано в електронній формі до матеріалів позову файл із згенерованим на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України і частково заповненим бланком ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1388286, який не містить особистого підпису адвоката. За наведеного, обов`язковим реквізитом ордеру, у цій справі, є власноручний підпис адвоката (у графі «Адвокат»), який відсутній у бланку наданого ордеру. Тому ДП «Моррічсервіс» наголошує суду, що подана на підтвердження наявності у адвоката Скокіна Л.Л. повноважень на представництво інтересів [PERSON] копія ордеру не містить власноручного підпису адвоката, а тому слід дійти висновку про наявність підстав для повернення позову. 07.02.2025 року від представника ДП «Сервісний Центр Морського та річкового транспорту» - Стасюк Т.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволені позову. 18.03.2025 року до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій [PERSON] просить суд стягнути з ДП "Сервісний центр морського та річкового транспорту" на свою користь середній заробіток за час затримки роботодавцем виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 лютого 2024 року у справі №754/6388/23 у розмірі 373 213, 02 коп. та судові витрати у розмірі 33 732,13 грн. Оскільки станом на 18.03.2025 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року у справі №754/6388/23 досі не виконано. Таким чином, починаючи з 14.02.2024 року по 18.03.2025 року відповідач не виконує рішення. 10.04.2025 року від представника ДП «Сервісний Центр Морського та річкового транспорту» - Стасюк Т.М. надійшли заперечення на уточнення до позовної заяви, у яких представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволені позову в повному обсязі. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Судом встановлено, що наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 04.01.2022 року № 01/к позивача прийнято на роботу на посаду головного юрисконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 05.01.2022 року. Наказом Інспекції від 01.03.2023 року № 23/к позивача було звільнено у зв`язку реорганізацією Інспекції відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.2024 року визнано незаконним з моменту його прийняття та скасувано наказ Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків №24/К від 01 березня 2023 року про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, стягнуто з Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на користь [PERSON] 324 760 гривень 96 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 08.07.2024 юридичну особу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків (Код ЄДРПОУ 25958804) було припинено, про що зроблено запис 1000711120043002802. Відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною особою правонаступником Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків є ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР МОРСЬКОГО ТА РІЧКОВОГО ТРАНСПОРТУ" (Код ЄДРПОУ:42615235). Постановою Київського апеляційного суду від 12.09.2024 року рішення Деснянського районного суду міста Києва змінено. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень по справі №754/6388/23 року Київський апеляційний суд в постанові від 12.09.2024 року зазначає «…При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглося його попереднє місце роботи. Тобто, звільнення, у зв`язку з реорганізацією, може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. В іншому випадку - дія трудового договору працівника продовжується. Разом з тим, згідно даних наказу від 01 березня 2023 року №23/к позивача звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією Інспекції відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Даних про скорочення чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, цей наказ не містить. В судовому засіданні представник скаржника підтвердила, що посада позивача (головний юрисконсульт відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків) не була скорочена. Зазначене дає підстави для висновку про звільнення позивача із порушенням вимог чинного законодавства, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відтак, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову, проте помилився з мотивами, що є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення…». Отже, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.02.204 року щодо поновлення позивача на роботі досі не виконано. У відповідності до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 711/8138/18. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не тільки з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. За нормами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц, за змістом норм ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Період невиконання рішення в частині негайного виконання рішення суду в частині поновлененя [PERSON] на посаді головного юристконсульта відділу судової роботи Служби правового забезпечення Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків- з 14.02.2024 року (наступний день після винесення рішення) по дату подання цього позову до суду 01.04.2024 року. Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати з всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконанні підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода з підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяця включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахування із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794 св18) та у постанові від 12 лютого 2020 року у справі 569/3637/19 (провадження №61-14649св19) зазначив, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (в редакції на 30.05.2020). При цьому середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як встановлено судом, посадовий оклад [PERSON] згідно довідки від 02.03.2023 року №1/9-277/01 Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з урахуванням виплаченого доходу січень 2023 року становив - 23 850 грн.; лютий 2023 року - 20 125 грн.; березень 2023 року - 58 454,15 грн. Таким чином, відповідно до розрахунку позивача середній заробіток за затримання виконання рішення суду за період з 14.02.2024 року по 18.03.2025 року - 285 днів. 285 х 1309 грн. 52 коп (середньоденний заробіток) =373 213,02 грн. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 373 213,02 грн. (середній заробіток за час затримки виконання рішення суду). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги позивача, то відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 710,33 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача до суду подано копію договору №25/03.24 про надання правової (правничої) допомоги від 25.03.2024 року, укладеного між адвокатом Скокіним Л.Л. та [PERSON] . Відповідно до пункту 1 договору про надання правової (правничої) допомоги адвокат приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги клієнту з наступних питань та у таких обсягах, в тому числі представництво інтересів клієнта у судах усіх інстанцій та юрисдикцій з усіх питань, що стосується клієнта, в тому числі захисту, надання правової (правничої) допомоги. Відповідно до пункту 5 договору про надання правової допомоги за надання правової (правничої) допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованому розмірі 30 000 гривень за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції. Вартість та обсяг інших послуг адвоката за цим договором погоджуються сторонами окремо у відповідних додаткових угодах. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 33 732,13 грн. Згідно даних квитанції №1 від 25.03.2024 року адвокатом Скокіним Л.Л. отримано від [PERSON] 23 000 грн. за договором про надання правової допомоги №25/03.24 від 25 березня 2024 року. Однак, враховуючи що розгляд справи здійснювався в спрощеному проваджені без виклику сторін, враховуючи складність справи, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial