Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

24.10.2024 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4825483800:03:000:0234, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №269343. Ця земельна ділянка перебуває фактично у користуванні приватного сільськогосподарського підприємства «Кумари» відповідно до договору оренди землі від 01.09.2010 року, укладеного між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Кумари», що підтверджується копією Договору оренди землі від 01.09.2010 року та актом приймання-передачі земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.09.2010 року. Відповідно до п.1 Договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в межах території Кумарівської сільської ради. Відповідно до п. 10 Договору оренди землі орендар сплачує орендну плату протягом терміні дії договору, але не пізніше, як у строк до 1 грудня щороку. Таким чином приватне сільськогосподарське підприємство «Кумари» зобов`язане щорічного до 01 грудня проводити розрахунок по орендній платі, однак із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 28.09.2023 рок вбачається, що оренда плата [PERSON] за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2023 рік не нараховувалася та не виплачувалася, що є порушенням умов договору. На усні звернення Позивачки про виплату їй орендної плати Відповідач належним чином не реагував та орендну плату не виплачує. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно п. 1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельного ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно правил ст.22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій ( надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно зі статтями 3, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договор) оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Вважає, що матеріалами справи доведено, що приватне сільськогосподарське підприємство «Кумари» систематично (два та більше рази) не сплачує орендну плату позивачці, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє сторону договору можливості отримати гарантовані договором кошти, послуги за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Відповідно до абзацу 7 пункту 30 Договору оренди землі орендар зобов`язаний замовити в землевпорядній організації Проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та упорядкування угідь. Згідно абзацу 8 пункту 30 Договору оренди землі орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку згідно з періодом ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою. Відповідно до пункту 37 Договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Частина 1 ст.14 ЦК України визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, шо звичайно ставляться. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (редакція, що була чинна на час укладення договору), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Положеннями ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (редакція, що була чинна на час укладення договору) встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом та іншими законами України. Аналізуючи викладене слід дійти висновку, що умовами договору оренди землі передбачений обов`язок орендаря розробити та затвердити у встановленому законом порядку проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та упорядкування угідь та використовувати земельну ділянку згідно з періодом ротації основної сівозміни згідно з Проектом землеустрою. Відповідно до положень ч.1 ст. 36 Закону України «Про оренду землі», у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Отже, на думку позивача, не виготовлення приватним сільськогосподарським підприємством «Кумари» проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та упорядкування угідь та використання земельної ділянки без цього проекту є порушенням абзацу 7 та 8 пункту 30 розділу Договору оренди землі «Обов`язки орендаря» від 01.09.2010 року, що згідно умов пункту 37 Договору оренди землі, є невиконанням умов договору, що тягне за собою розірвання Договору оренди землі у судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки представником позивача не додані всі належні документи, які б підтверджували достовірність його доводів щодо можливості розірвання договору оренди у законний спосіб, що могло навесні суд на хибну думку щодо позиції відповідача з цього приводу. Крім цього, вважає, що стороною, яка подала позов, не доведені ті обставини, на які вона посилається в позові. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, допитавши свідка [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 вересня 2010 року між [PERSON] та ПСП «Кумари», в особі директора [PERSON] , було укладено Договір оренди землі (далі - договір оренди) щодо земельної ділянки площею 4.87 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4825483800:03:000:0234, строком на 49 років. Зазначений договір було зареєстровано у Книзі записів держаної реєстрації договорів оренди землі по Кумарівській сільській раді 09.12.2010 за № 041048300086. Укладення зазначеного договору оренди землі, а також наявність договірних відносин між [PERSON] та відповідачем сторонами не оспорювались. Згідно Пункту 8 Договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахування її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає грошову суму 1632 грн. або в натуральній формі - Зерно: пшениця 750 кг., ячмінь 750 кг., кукурудза. 200 кг., соняшник 150 кг. обробіток присадибної ділянки - 0,25 га, 1 причеп солом`яної січки, ритуальні послуги - 300 грн. (в разі смерті орендодавця). Відповідно до п. 10 Договору оренди землі орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніше, як у строк до 1 грудня щороку. Звертаючись до суду з цим позовом позивач вказувала, що відповідачем орендна плата за 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2022 рік, 2023 рік не нараховувалася та не виплачувалася, що є порушенням умов договору, а тому враховуючи систематичну невиплату орендної плати, просила про розірвання вищевказаного договору оренди землі. Однак, дане твердження позивача не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи виходячи з наступного. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією регулювалися ЗК України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частини першої статті 152 та частини першої статті 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Згідно із статтями 21, 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалась виплата орендної плати позивачу як в грошовій так і в натуральній формі. При цьому, будь які належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на які позивач посилається в позові, зокрема стосовно систематичної несплати відповідачем орендної плати та істотного порушення умов договору оренди, які могли б бути наслідком його розірвання, [PERSON] і її представником надані не були та в матеріалах справи відсутні. Відповідач в свою чергу надав суду копії та оригінали документів (видаткових касових ордерів, відомостей на видачу орендної плати) за 2010 рік на підтвердження виплати орендної плати позивачу, в тому числі наперед. Також відповідач надав копію розписки, відповідно до якої [PERSON] отримала орендну плату за землю в повному обсязі за 49 років, копію видаткового касового ордера від 31.08.2010 року відповідно до якого ПСП «Кумари» виплатило позивачу 16000 грн. «за земельний пай» та копію заповіту від 20.10.2014 року, яким позивач заповіла [PERSON] вказану земельну ділянку на випадок своєї смерті. Наведені документи свідчать про існування між сторонами домовленості про передачу позивачем відповідачу в оренду земельної ділянки на платних умовах з виплатою орендної плати наперед, та про виконання сторонами цих домовленостей. Також відповідачем надано суду копії відомостей про видачу позивачці орендної плати, як зерном так і грошима за 2021, 2022 та 2023 роки. Те, що позивач щорічно отримувала зерно, в рахунок орендної плати, підтвердила суду свідок [PERSON] , яка пояснила, що працювала на ПСП «Кумари» та особисто видавала позивачці та її чоловіку зерно протягом, щонайменше останніх п`яти років. Позивачем не спростовано отримання коштів та зерна в рахунок орендної плати за землю протягом 2021 2023 років та у 2010 році (за день до укладення договору оренди) в сумі 16000 грн. наперед, тож враховуючи те, що позивач звернулася до суду з даним позовом лише у 2024 році, суд вважає, що протягом всього часу дії договору оренди з 2010 року відповідач виконував його умови щодо вчасної сплати орендної плати за землю на погоджених сторонами умовах та у погодженій формі. Факт існування таких домовленостей між сторонами та взагалі довірливих стосунків між ними, підтверджується наданими відповідачем копіями розписки позивача в отриманні орендної плати та заповіту. Твердження позивача стосовно того, що не виготовлення приватним сільськогосподарським підприємством «Кумари» проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозмін та упорядкування угідь та використання земельної ділянки без цього проекту тягне за собою розірвання Договору оренди землі у судовому порядку не заслуговують на увагу, оскільки виготовлення проекту землеустрою не є обов`язковою істотною умовою договору оренди землі. Більш того, 02.02.2025 року між ПСП «Кумари», в особі директора Солтановського В.А., та ФОП [PERSON] було укладено Договір про виготовлення проекту еколого економічного обґрунтування сівозміни ПСП «Кумари». Тобто, позивач у цій справі не довела істотного та систематичного порушення орендарем умов договору. На підставі викладеного суд знаходить необґрунтованими і безпідставними позовні вимоги, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed