Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

08 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що з 27.02.1993 року між нею та відповідачем [PERSON] укладений шлюб у відділі ЗАЦС Підгороднянського міськвиконкому. Шлюбні відносини між ними припинені, з відповідачем проживають окремо. Від шлюбних відносин вони мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка вступила до ВНЗ у вересні 2023 року та на даний час навчається на 2-му курсі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, факультету психології, денної форми навчання на контрактній основі. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 30 000 грн. на рік. Також вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який втупив до ВНЗ у вересні 2022 року та на даний час навчається на 3-му курсі Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, факультету міжнародного права, денної форми навчання на контрактній основі. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітні послуг складає 30\~000 грн. на рік. 28 січня 2015 року рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/5392/14 з відповідача були стягнуті аліменти на неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у зв`язку з тим, що відповідач не надавав позивачці грошових коштів на утримання дітей. Після досягнення дітьми повноліття позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про необхідність утримувати дітей на період навчання у вищих навчальних закладах, була досягнута згода по сумі (три тисячі гривень на одну дитину), період та видані відповідні розписки, які підтверджувалися письмово з визнанням заборгованості, але на даний час відповідач нічого не сплатив в рахунок заборгованості по аліментам на повнолітніх донку та сину. Донька та син проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Самостійно вона не має можливості їх утримувати, у зв`язку з цим вони опинилися у скрутному матеріальному становищі. Відповідач є працездатним, крім того, він отримує пенсію за вислугу років, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує. Отже відповідач має можливість грошову допомогу на утримання сина та доньки. На підставі наведеного, позивачка просить суд: 1. Стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частки з усіх виді його заробітку (доходу) до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. 2. Стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 57\~000 грн. за минулий час. 3. Стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання. 4. Стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 93\~000 грн. за минулий час. Ухвалою від 24 квітня 2025 року позовна заява залишена без руху з наданням позивачці строку для усунення її недоліків. 29 квітня 2025 позивачка усунула недоліки позовної заяви, подавши до суду виправлену позовну заяву. Ухвалою від 07 травня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Макаров М.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань не подали. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.02.1993 та мають двох повнолітніх дітей: сина, [PERSON] , [INFO] та доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та свідоцтвом про народження (а.с.5-7). На час розгляду справи позивач та відповідачка мешкають окремо. Повнолітня донька сторін, [PERSON] , [INFO] , на час розгляду справи мешкає разом з позивачкою, що підтверджується: - витягом з реєстру територіальної громади від 09.03.2005, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13); - довідкою про реєстрацію місця проживання від 30.07.2020, виданого відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15). \~ \~ \~ \~Як вбачається з довідки Українського державного університету імені Михайла Драгоманова від 17.03.2025 №186/25, [PERSON] є студенткою 2 курсу, спеціальності «Психологія», факультету психології Українського державного університету імен [PERSON] , IV рівень акредитації. Освітньо-кваліфікаційний рівень бакалавр. Денна форма навчання з 01.09.2023 по 30.05.2027 року, на контрактній основі (а.с.9). Як вбачається з довідки Національного юридичного університету ім.Я.Мудрого №947 від 27.03.2025, [PERSON] навчається на 2 курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету міжнародного та європейського права Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, денної форми навчання, за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб . Термін навчання з 26.09.2022 по 30.06.2026 (а.с.8). Як вбачається з довідки про доходи №3130191197932171 від 10.03.2025, виданої ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років. Середньомісячний розмір пенсії за період з серпня 2024 по лютий 2025 складає 9335,39 грн., за березень 2025 20087,88 грн. (а.с.16). \~ \~ \~ \~Даних про розмір доходу позивачки суду не надано. \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії розписки від 14.08.2022, [PERSON] зобов`язується приймати участь в утриманні [PERSON] , 2001 року народження, після досягнення ним повноліття за умови його навчання у вищому учбовому закладі в розмірі 3000 грн. на місяць, до досягнення ним 23 років (а.с.17). \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії розписки від 21.09.2022, [PERSON] зобов`язується приймати участь в утриманні [PERSON] , 2006 року народження, після досягнення нею повноліття, за умови її навчання у вищому учбовому закладі, в розмірі 3000 грн. до досягнення нею 23 років. Також зобов`язується погасити заборгованість по аліментах на повнолітнього [PERSON] , 2001 року народження (а.с.18). \~ \~ \~ \~Як вбачається з копії розписки від 18 січня 2025 року, [PERSON] зобов`язується погасити заборгованість по аліментах на [PERSON] , 2001 року народження та [PERSON] , 2006 року народження (а.с.19). \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Правовідносини по даному позову регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.\~Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.\~Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що станом на день подання позову до суду, повнолітній син відповідача - [PERSON] , [INFO] , хоча і продовжує навчання, але досяг 24-річного віку, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на його утримання не ґрунтуються на вимогах ст. 199 СК України та не підлягають задоволенню. Також судом встановлено, що повнолітня донька відповідача, [PERSON] , [INFO] , якій на час подання позову до суду виповнилося 19 років, навчається на 2 курсі факультету психології Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, на контрактній основі, форма навчання денна, період навчання з 01.09.2023 по 30.05.2027 року, що підтверджується матеріалами справи. Навчання на денній формі позбавляє позивачку можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач, [PERSON] на час розгляду справи має постійний дохід - отримує пенсію за вислугою років, а також перебуває у працездатному віці, інформації щодо наявності хронічних захворювань та незадовільного стану здоров`я відповідачем суду не надано. Доказів наявності у відповідача інших утриманців суду також не надано. Отже відповідач має можливість надавати доньці матеріальну допомогу. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу). Разом з тим, з урахуванням матеріального становища відповідача, суд дійшов висновку, що такий розмір аліментів є непропорційним та поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, відсутність у відповідача інших утриманців, а також рівний обов`язок батьків по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд вважає за можливе визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки, [PERSON] , у розмірі частки його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам\~повнолітньої доньки відповідача, яка продовжує навчання, та рівню платоспроможності самого відповідача. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх сина та доньки за минулий період, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст.191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тлумачення ч. 2 ст.191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини: - вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти; - неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати. Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18. Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21. За загальним правилом, визначеним\~СК України\~та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Суд зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дитини після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дітей, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку. Відповідно до частини 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи.\~Ці дані\~встановлюються такими\~засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] у розмірі 93\~000 грн. за минулий час, та доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 57\~000 грн. за минулий час, позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем досягнута згода щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, але відповідач ухиляється від їх сплати. На підтвердження вказаних обставин позивачкою надані розписки відповідача. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.189 СК України батьки мають\~право укласти\~договір про\~сплату аліментів\~на дитину,\~у якому\~визначити розмір\~та строки\~виплати.\~Умови договору\~не можуть\~порушувати права\~дитини,\~які встановлені\~цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Судом встановлено, що сторонами нотаріально посвідчений договір щодо сплати аліментів на дітей не укладався, доказів його укладення суду не надано. Таким чином, розписки, надані позивачкою на підтвердження домовленості щодо сплати аліментів, не приймаються судом до уваги, оскільки не підтверджують виникнення у відповідача обов`язку утримувати повнолітніх доньку та сина, які продовжують навчання , а також не підтверджують ухилення від сплати аліментів. Оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів про те, що вона зверталася до відповідача з вимогою щодо одержання аліментів, а останній ухилявся від їх сплати та виконання свого обов`язку з утримання повнолітніх дітей, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітніх доньки та сина за минулий час. Щодо визнання відповідачем позову, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті\~206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина\~четверта статті 206 ЦПК України). Проте, з огляду на встановлені судом обставини, визнання позову [PERSON] суперечить закону, а тому в даному випадку не має правового значення. За таких обставин, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial