Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

У березні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та зазначила, що 13.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] , актовий запис №49. У шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного, відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, тим самим спричиняє на неї та дітей психологічний тиск, зраджує їй. Вже тривалий проміжок часу вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, а тому вона вважає, що шлюб носить формальних характер, подальше проживання з відповідачем у шлюбі буде суперечити принципу добровільності сімейних відносин. З урахуванням наведеного, просить суд задовольнити позовні вимоги. Позивач\~ подала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Про час, день та місце розгляду\~ справи позивач повідомлена. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, повідомив суд, що з позовними вимогами позивачки згоден. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них ( ч.2 ст. 112 СК України). У постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 13 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] , актовий запис №49, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2011 року (а.с. 8). У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями актів цивільного стану про їх народження ( а.с. 9, 10). В обґрунтування позову зазначено, що подружнє життя у сторін не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного,\~ протягом останніх років вони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, а тому подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим. Крім цього, як зазначено у позові відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє вдома сварки, тим самим спричиняє на позивачку та їх спільних дітей психологічний тиск.\~ Встановлені судом обставини у цій справі\~ дають суду можливість дійти висновку про\~ відсутність підстав для вжиття заходів до примирення сторін. Дослідивши письмові докази, вимоги та обґрунтування позовної заяви, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами може бути припиненим шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка у поданій заяві 04.06.2025 зазначила, що після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved