Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання за ним права власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (надалі Квартира). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2004 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-282/2004 було постановлено ухвалу про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] , яка набрала законної сили. Згідно умов мирової угоди [PERSON] взяв на себе обов`язок по досягненню вісімнадцятирічного віку сина, [PERSON] , 1990 року народження, передати йому в дар Квартиру. Після затвердження мирової угоди [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] продовжили проживати у Квартирі, сподіваючись на добросовісність [PERSON] . Разом з тим, 07.05.2012 [PERSON] уклав договір купівлі продажу Квартири з [PERSON] , який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 у справі №0418/2318/2012 визнаний недійсним як такий, що порушує публічний порядок, оскільки [PERSON] порушив права [PERSON] , що виразилося у не передачі в дар Квартири відповідно до затвердженої судом мирової угоди. На даний час ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 не виконана, відповідач залишається власником Квартири, продовжуючи ігнорувати обов`язки, покладені на нього мировою угодою, вчиняє дії, що порушують права позивача та його матері: 28.06.2024 зняв позивача та його мати (третю особу) з реєстрації місця проживання. Викладене, на думку позивача, вказує на те, що право володіння, користування та розпорядження Квартирою, не зважаючи на затверджену судом мирову угоду, продовжує порушуватися та не визнаватися відповідачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2024, цивільну справу №203/4733/24 розподілено головуючому судді Іваницькій І.В. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2024 після усунення позивачем недоліків позовної заяви її прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; проведення підготовчого судового засідання призначено на 22.10.2024. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено; заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 827289512101. У підготовчому судовому засіданні 22.10.2024 розгляд справи відкладений на 26.11.2024. У підготовчому судовому засіданні 26.11.2024 розгляд справи відкладений на 19.12.2024. 18.12.2024 від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої прохальна частина позовної заяви викладена в наступній редакції: «Спонукати [PERSON] до виконання мирової угоди, затвердженої 26.07.2004 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-282/2004, а саме зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] в дар квартиру [ADDRESS] ». 19.12.2024 розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладений на 24.01.2025. 03.01.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати до позовних вимог позовну давність, у задоволенні позову відмовити. 16.01.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він, зокрема, зазначив, що існують поважні причини пропуску строку позовної давності: [PERSON] регулярно хворів та мав обґрунтовані сподівання на отримання від свого батька обіцяної Квартири. 23.01.2025 від відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 у справі №0418/2318/2012 вказує про наявність тотожного спору між тими самими сторонами, з тих саме підстав та предмету. 23.01.2025 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин. У підготовчому судовому засіданні 24.01.2025 розгляд справи відкладений на 06.02.2025. 31.01.2025 від позивача до суду надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі, а також письмові пояснення стосовно заперечення на відповідь на відзив. 06.02.2025 підготовче судове засідання у справі закрито, призначено справу до розгляду по суті на 05.03.2025. У судовому засіданні 05.03.2025 оголошено перерву до 02.04.2025 та в подальшому до 25.04.2025. 25.04.2025 розгляд справи у судовому засіданні відкладений на 20.05.2025 та в подальшому до 02.06.2025. У судове засідання 02.06.2025 сторони не з`явились, від представників позивача та відповідача до суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі; третя особа причин неявки не повідомила, не зважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить наступного висновку. Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 у цивільній справі №2-282/2004, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.07.2012, які набрали законної сили, затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] , згідно якої [PERSON] зобов`язався передати в дар [PERSON] , 1990 року народження, по досягненню ним вісімнадцятирічного віку, квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язалася укласти з [PERSON] договір оренди цієї квартири, а також сплачувати орендну плату -1 грн на місяць, не передавати в суборенду і не надавити для проживання третім особам квартиру, до досягнення [PERSON] вісімнадцятирічного віку. Згідно акту про проживання №1 від 25.07.2024, складеного головою ЖБК №25 «Конструктор» Гончаровою О.О., [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , фактично проживають у зазначеній квартирі з 1994 року по теперішній час. До позовної зави позивачем надані платіжні інструкції за період з 03.02.2022 по 05.07.2024 про оплату комунальних послуг [PERSON] за Квартирою. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.08.2024 право власності на Квартиру належить [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер 3-188, виданого 23.01.2003 Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Позивач зазначає, що відповідач досі не виконав умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 у цивільній справі №2-282/2004; крім того, вчиняє дії, які явно порушують його права: 07.05.2012 [PERSON] уклав договір купівлі продажу Квартири з [PERSON] , який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 у справі №0418/2318/2012 визнаний недійсним; 28.06.2024 зняв позивача та його мати (третю особу) з реєстрації місця проживання. Викладене стало підставою для звернення з даним позовом, в якому позивач просить спонукати [PERSON] до виконання мирової угоди, затвердженої 26.07.2004 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №2-282/2004, а саме зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] в дар квартиру [ADDRESS] . Згідно зі\~ст.\~3\~Закону України\~від 21\~квітня 1999\~року №606-XIV\~«Про виконавче\~провадження» (чинного,\~на момент\~затвердження мирової\~угоди)\~виконанню державною\~виконавчою службою\~підлягають:\~1)\~рішення,\~ухвали і\~постанови судів\~у цивільних\~справах;\~ 2) вироки, ухвали і постанови судів у кримінальних справах у частині майнових стягнень; 4) постанови судів у частині майнових стягнень у справах про адміністративні правопорушення; 6) рішення, ухвали, постанови господарських судів; 7)\~виконавчі написи\~нотаріусів; 10) рішення третейських судів; 11) рішення комісій по трудових спорах; 12) постанови, винесені органами (посадовими особами), уповноваженими законом розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 13) рішення іноземних судів і арбітражів у передбачених законом випадках; 13-1) рішення Європейського Суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень Європейського Суду з прав людини; 14) рішення державних органів, прийняті з питань володіння і користування культовими будівлями та майном; 15) рішення Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень у передбачених законом випадках; 16)\~постанови державного\~виконавця про\~стягнення виконавчого\~збору,\~витрат на\~проведення виконавчих\~дій,\~накладення штрафу; 17) рішення інших органів державної влади у випадках, якщо за законом їх виконання покладено на Державну виконавчу службу; 18) визнана у встановленому порядку претензія. На момент постановлення ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 у цивільній справі №2-282/2004 про затвердження мирової угоди вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою. В силу приписів статті 526 та частини 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 175 ЦПК України (в редакції від 18 березня 2004 року) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах, вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. У разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі №6-274цс15. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У справі, яка переглядається, на підставі укладеної між сторонами мирової угоди, у останніх виникають цивільно-правові зобов`язання, а тому у випадку ухилення однієї зі сторін від добровільного виконання умов мирової угоди, інша сторона може заявити позов про спонукання до виконання умов мирової угоди, і лише після ухвалення судового рішення про задоволення таких позовних вимог можуть вирішуватись усі процесуальні питання, пов`язані із виконанням судових рішень. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. З наведених обставин вбачається, що з метою добровільного врегулювання спору між сторонами було укладено мирову угоду, яку ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 визнано судом, а провадження у справі закрито. Умови мирової угоди відповідач не виконав, що не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи. Станом на час звернення позивача до суду із вказаним позовом та його розгляду зазначена мирова угода та ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004 не скасовані та є чинними, а тому підлягають виконанню сторонами у справі, в тому числі, в межах тих умов, які були погодженні сторонами. З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом. Пунктом 11 постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» судам надані такі роз`яснення, суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За нормами статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства). Згідно з приписами частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.261 ЦК України (частини 1, 5) перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Суд зауважує, що під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №57/314-6/526-2012, від 03 квітня 2018 року у справі №910/31767/15, від 22 травня 2018 у справі №908/1064/1, від 17 липня 2018 року у справі №911/4006/16, від 14 серпня 2018 року у справі №922/1425/17. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права. Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило ч.1 ст.261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив суд застосувати позовну давність за вимогою про спонукання до виконання спірної мирової угоди. Так, з умов мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 26.07.2004, вбачається, що обов`язок з передачі в дар позивачу Квартири виник у відповідача після досягнення [PERSON] вісімнадцятирічного віку, тобто після [INFO] . Як зазначає представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву від 16.01.2025, на момент затвердження мирової угоди [PERSON] був неповнолітній, участі у розгляді справи не брав та не знав про мирову угоду. У серпні 2012 року [PERSON] дізналася про те, що відповідач уклав договір купівлі продажу Квартири з невідомою особою, після чого повідомила [PERSON] про укладення мирової угоди між нею та його батьком та порушення останнім його прав. З огляду на викладене [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом у справі №0418/2318/2012. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 20.05.2013 підписав уточнену позовну заяву про визнання договору дарування квартири удаваною угодою, договору купівлі продажу квартири недійсним, зобов`язання виконати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004, яка, з урахуванням поданих в подальшому уточнених позовних заяв, розглядалася судом у справі №0418/2318/2012. У зазначеній позовній заяві (копія надана 23.01.2025 в якості додатків до клопотання відповідача про закриття провадження у справі) [PERSON] зазначено, що про укладення мирової угоди та порушення свого права він дізнався від своєї матері в серпні 2012 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2015 у справі №0418/2318/2012, яке набрало законної сили 26.11.2015, зокрема, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, [PERSON] , Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, визнання права власності на квартиру задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , укладений 07.05.2012 року між [PERSON] і [PERSON] , який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим Антоном Олексійовичем за реєстровим № 114. У мотивувальній частині вказаного рішення судом зазначено, що позовні вимоги в частині визнання договору дарування квартири [ADDRESS] таким, що відбувся згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру, не підлягають задоволенню, оскільки позивач не позбавлений права звернутися у законному порядку з приводу виконання ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2004, якою передбачено передача у дар позивачу спірна квартира і як наслідок є передчасними. Згідно ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що строк позовної давності 20.05.2013 перервався та розпочався заново з 21.05.2013, сплив 21.05.2016. У відповіді на відзив позивачем зазначено про поважність причин пропуску строку позовної давності з посиланням на те, що [PERSON] сильно хворів, що підтверджується листами непрацездатності за 2015 2019 роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 виснувала, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. Питання поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Саме позивач повинен довести поважність характеру тієї чи іншої причини, а не інші учасники, адже це в його інтересах, щоб суд визнав поважними причини пропуску позовної давності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що\~питання поважності цих причин,\~тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 04 квітня 2022 року у справі № 523/15572/16-ц). Висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі (постанова Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 303/6079/17). Дослідивши подані позивачем докази на обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності (листки непрацездатності), суд доходить висновку, що вони не є достатніми у своїй сукупності на підтвердження обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача причин, свідчать про неможливість звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права протягом усього періоду з 2015 2019 рік. Участь [PERSON] у цивільній справі №0418/6078/2016 за позовом [PERSON] про витребування майна, усуненні перешкод у його користуванні, та зобов`язання вчинити дії не свідчить про поважність причин пропуску строку позовної давності, оскільки не перешкоджало реалізувати право на звернення з позовом. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з застосуванням позовної давності, строк якої сплив; поважності причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено. Враховуючи відмінність предметів позовів у цій справі та справі №0418/2318/2012, підстави для закриття провадження, визначені п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України відсутні, тому клопотання відповідача з цього питання залишено судом без задоволення. Згідно п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на позивача. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на викладене, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 08.10.2024, підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed