Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача половину фактично здійснених додаткових витрат на дитину у сумі 82 023 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21.04.2012 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON] . Шлюб було розірвано 22.01.2021. Позивач зазначила, що з серпня 2018 року відповідач постійно виїжджав за межі України, а з вересня 2021 року постійно проживає за кордоном. За твердженням позивача, з цього часу відповідач не бере участі ні у вихованні, ні у фінансовому забезпеченні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться життям сина. Позивач наголосила, що сповіщала відповідача про основні потреби та здійснені витрати на дитину електронними повідомленнями, однак жодної участі з боку відповідача у додаткових витратах не було. На думку позивача, через байдужість відповідача їй доводиться самостійно нести всі витрати на розвиток та лікування дитини, включаючи оплату спортивних, навчальних, медичних, оздоровчих послуг, придбання речей, необхідних для дитини, організацію відпочинку, курси та репетиторство. Також позивач звернула увагу, що перебуває у складному матеріальному становищі через власну інвалідність, а перелічені витрати не включались до розміру аліментів та були спрямовані виключно на задоволення додаткових потреб дитини. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 березня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до вказаної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Частина 2 ст. 185 СК України передбачає, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Так, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 та постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17. Вищезазначені висновки узгоджуються й з положеннями п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У пункті 18 вищезазначеної постанови зазначено, що передбачені ст. 185 СК України додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрат є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд встановив, що 21.04.2012 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.10.2015. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.01.2021, шлюб між сторонами було розірвано. Як підтверджується листом Головного управління Національної поліції у м. Києві Шевченківського управління поліції [PERSON] виїхав за межі території України з 03.09.2021 та наразі перебуває в РФ. Як вбачається з наданих суду документів, позивач поніс витрати, пов`язані із забезпеченнями потреб дитини: - оплата навчання дитини у НЦ «Мала Академія Наук України», що підтверджується квитанціями про оплату № 294864438 від 27.09.2024 у розмірі 750 грн, № 295829530 від 03.10.2024 у розмірі 1 500 грн, № 301107385 від 07.11.2024 у розмірі 1 500 грн та № 305440328 від 06.12.2024 у розмірі 1 330 грн (разом 5080 грн); - оплата додаткових курсів з математики при політехнічному ліцеї НТУУ «КПІ Київ» з метою подальшого вступу до 5-го класу, що підтверджується квитанцією про оплату № 312467673 від 24.01.2025 на суму 3 400 грн (призначення платежу - «за додаткові освітні послуги з 01.02.2025 (математика) учня [PERSON] »); - оплата додаткових курсів з ментальної арифметики «[INFO]» (ФОП [PERSON] ), що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4151182205.1 від 22.01.2025 у розмірі 2 000 грн, та квитанцією № 237063341 від 05.03.2025 у розмірі 2 200 грн (разом 4200 грн); - оплата додаткових курсів з англійської мови для подальшого вступу до ліцею до 5-го класу, що підтверджується квитанцією № 265531568 від 04.04.2024 у розмірі 2 200 грн, квитанціями до прибуткового касового ордера № 22 від 04.02.2025 у розмірі 2 280 грн (Speak Well) та № 51 від 04.03.2025 в сумі 2 280 грн (Speak Well), а також витратами на підручники у розмірі 950 грн (разом 7710 грн); - витрати на лікування дитини у дитячого стоматолога, що підтверджується актом виконаних робіт від 28.08.2022 у розмірі 1 260 грн, актом виконаних робіт від 02.09.2022 у розмірі 1 950 грн, двома актами виконаних робіт від 08.12.2022 у розмірі 510 грн та 1260 грн відповідно, а також чеками № 068613 від 10.01.2025 у розмірі 2 410 грн і № 06760003 від 15.03.2025 у розмірі 2 110 грн (разом 9500 грн); - консультація приватного педіатра у клініці IntoSana на суму 630 грн, що підтверджується квитанцією № 8783 від 30.03.2024. - святкування дня народження дитини 14.04.2024 на суму 7 750 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 01 від 14.04.2024 (Baby Rock). Загальний розмір зазначених витрат складає 38270 грн. Отже, половина цих витрат у загальному розмірі 19135 грн, підлягає стягненню з відповідача. Крім того, як вбачається з виписок по картковому рахунку позивача (рахунки [NUMBER] та [NUMBER] , позивач здійснила оплату відпочинку дитини з бабусею влітку 2023 року та влітку 2024 року вартістю 40500 грн та 42300 грн, відповідно, що також підтверджується документами про бронювання. За таких обставин, наявні підстави для стягнення половини витрат (в частині, що стосуються дитини) з відповідача (40500 / 2 / 2 = 10 125 грн та 42300 / 2 / 2 = 10575 грн). Враховуючи, що зазначені витрати безпосередньо пов`язані із забезпеченням виховання та розвитку дитини, загальний розмір витрат, які підтверджені доказами та підлягають стягненню з відповідача, становить 39835 грн. Разом з тим, в матеріалах справи міститься квитанція № 265587036 від 04.04.2024, згідно з якою було сплачено 1 300 грн, однак відсутні реквізити отримувача та призначення платежу, що унеможливлює встановити, на які саме цілі були витрачені ці кошти. Крім того, в матеріалах справи містяться докази сплати витрат, здійснених іншою особою - [PERSON] : платіжна інструкція № 2.103947793.1 від 10.03.2025 (Дитяча музична школа № 8). Крім того, позивачем надано скріншоти листування щодо придбання спортивної форми, планування літнього табору. Враховуючи, зазначені документи не є підтвердженням витрат, здійснених позивачем, відсутні підстави для їх стягнення на її користь. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 39835 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 588,22 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial