Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

29.08.2024р. [PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідачка 2), в якому просить визнати за нею: - право власності на 1/3 частину земельної ділянки (паю) площею 4,98 га, у тому числі 2,83 га - ріллі та 2,15 га, в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , який помер [INFO] ; - право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно: земельну ділянку (паю) площею 4,98 га, у тому числі 2,83 га - ріллі та 2,15 га, в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області; частину квартири [ADDRESS] . З приводу оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно звернулися до державної нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку (пай) і рекомендовано звернутися до суду. Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2021р. у справі № 474/518/19 (провадження 2/484/87/21) вирішено визнати право власності за [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці земельної ділянки (паю) площею 4,98 га, у тому числі ріллі 2,83 га та 2,15 га в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . А тому, посилаючись на ст. 82 ЦПК України, вказувала, що всі обставини справи щодо спадкування спадкового майна сторонами були встановлені в судовому засіданні, та додатковому доказуванню не підлягають. В судовому засіданні також було встановлено, що вона є спадкоємцем на майно першої черги та має право на 1/3 частину спірної земельної ділянки (паю). З огляду на вищевикладене та посилаючись на приписи ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1222, 1261 ЦК України, просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 19.09.2024р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено цивільну справу до підготовчого судового засідання В цій же ухвалі запропоновано позивачці уточнити позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на земельну частку (пай) (ідентифікуючі ознаки такої). В ухвалі суду про витребування доказів постановленій 18.11.2024р., позивачці було запропоновано: 1) уточнити позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на земельну частку (пай), та вірного ім`я власника майна про визнання права власності на яке у порядку спадкування ставить позивачка; 2) надати до Врадіївського районного суду Миколаївської області належні докази про дійсну вартість майна про яке заявлено у позовних вимогах (земельної ділянки, квартири) станом на момент пред`явлення позову, 29.08.2024р.; 3) надати до Врадіївського районного суду Миколаївської області належним чином завірену копію рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19 від 10.06.2021р., в разі неможливості самостійного подання таких - клопотання про їх витребування в порядку визначеному ст.ст. 83, 84 ЦПК України; 4) зазначити всіх спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . При цьому, в описовій частині ухвали про витребування доказів від 18.11.2024р., судом було роз`яснено позивачці, що з даним позовом вона звернулася до суду у серпні 2024 року, та ставить вимоги про визнання права власності не на земельну ділянку, а на земельну частку (пай). На підтвердження позовних вимог нею було надано державний акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] , у якій площа земельної ділянки визначена у гектарах як 4,98 га, та яка складається з двох земельних ділянок. При цьому, земельна частка (пай) - це певна умовна земельна частка, розміри якої визначаються в умовних кадастрових гектарах, виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Характерною особливістю земельних часток (паїв) є те, що вони не були виділені в натурі, тобто не мають чітко визначених меж та розташування на місцевості, на що зверталася увага позивачки при винесенні ухвали про відкриття провадження, в якій їй було запропоновано уточнити позовні вимог в цій частині, шляхом зазначення ідентифікуючих ознак земельної ділянки. В ухвалі було звернуто увагу позивачки і на те, що подаючи позовну заяву, позивачка визначила відповідачами [PERSON] та [PERSON] , як таких за якими рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19 визнано право власності - по 1/3 частки на земельну ділянку (пай) площею 4,98 га. Водночас, з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 392081710 від 22.08.2024р. вбачається, що двокімнатна квартира за адресою: квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за наступними особами: [PERSON] - , [PERSON] - , [PERSON] - , [PERSON] - . При цьому, до матеріалів позовної заяви позивачкою надано рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19 від 10.06.2021р. з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого не можливо встановити прізвище, ім`я та по батькові учасників вказаної справи (доступ до таких обмежено). Їй же було роз`яснено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. А тому позивачці необхідно було надати належним чином завірену копію рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19, та зазначити всіх спадкоємців після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвала про витребування доказів отримана позивачкою 03.12.2024р., про що на адресу суду 19.12.2024р. повернуто рекомендоване повідомлення зі штрих-кодом № 0610209949922. Позивачка в судові засідання призначені на 05.03.2025р., 09.04.2025р., 08.05.2025р. та 03.06.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик позивачки до суду. З заявами та клопотаннями на адресу суду позивачка не зверталася, про причини неявки не повідомляла, окрім звернення її з телефонограмою до суду за № 234а від 09.04.2025р. у якій вона просила відкласти розгляд справи, так як не має можливості дістатися до суду. Позивачкою, на виконання ухвали суду від 19.09.2024р. про відкриття провадження у справі та ухвали суду від 18.11.2024р. про витребування доказів, будь-які дії не вчинялися. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 05.03.2025р., 09.04.2025р., 08.05.2025р. та 03.06.2025р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судові засідання призначені на 05.03.2025р., 09.04.2025р., 08.05.2025р. та 03.06.2025р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст. 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. 25.08.2010р. виконкомом Підгороднянської селищної ради Первомайського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 8. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ", про що 25.08.2010р. видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Власниками двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розмір частки кожного із співвласників - . Тип речового права - право власності, форма власності - приватна спільна часткова (витяг про державну реєстрацію прав по Первомайському МБТІ № 27932728 від 09.11.2010р., свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 09.11.2010р., Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта). У державному акті на право приватної власності на землю серії МК № 4852 виданому у 2002р. власником земельної ділянки площею 4,98 га (складається з двох земельних ділянок: земельна ділянка 1 та земельна ділянка 2) у межах Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області значиться [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть видане повторно 16.09.2014р. відділом ДРАЦС по Первомайському району реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 353/2014. Із заявою про прийняття спадщини звернулися: [PERSON] , [PERSON] . Інших заяв до державної нотаріальної контори не надходило. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 01.07.1999р. батьком дитини зазначено " [PERSON] " та матір`ю " [PERSON] ". У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 14.08.1989р. батьком дитини зазначено на російській мові зазначено " [PERSON] " та матір`ю « [PERSON] ". 10.11.2007р. після реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , дружині [PERSON] , [INFO] було присвоєно прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] " (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 10.11.2007р.). 11.10.2019р. Первомайським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 348. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ", про що 11.10.2019р. видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У довідці № 514 від 18.03.2025р. виданій Підгородянською селищною радою зазначено, що на день смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 20.03.2015р. Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на ім`я [PERSON] направлено роз`яснення щодо вимог спадкування, у якій зазначено про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , та що відповідно до ст. 1261 ЦК України вона як спадкоємець за законом має право на частку у спадщині після його смерті, а тому їй необхідно повідомити про прийняте рішення щодо вказаного права шляхом направлення до нотаріальної контори заяви. Також повідомлено про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно спадкоємцям які прийняли спадщину у встановленому порядку та підтвердили своє право на спадкування. 25.10.2017р. постановою завідуючої Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Грушанською І.В. заявниці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області належну [PERSON] через не надання документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, що також є передумовами та підставами для захисту права власності на вказані об`єкти нерухомості і в судовому порядку, які підтверджений належними доказами факт порушення цього права (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Водночас, звертаючись до суду з позовом, позивачка просила визнати за нею права власності на 1/3 частину земельної ділянки (паю) площею 4,98 га, у тому числі 2,83 га - ріллі та 2,15 га, в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у вказаній частині остання на підтвердження обставин належності земельної ділянки (паю) площею 4,98 га спадкодавцю [PERSON] надала державний акт серії МК № 4852 на право приватної власності на землю площею 4,98 га (земельна ділянка 1 та земельна ділянка 2) на ім`я власника [PERSON] , тобто особи по батькові якої не співпадає з по батькові особи спадкодавця. Та звертаючись з позовом остання ставить вимоги про визнання права власності не на земельну ділянку, а на земельну частку (пай). При цьому, земельна частка (пай) - це певна умовна земельна частка, розміри якої визначаються в умовних кадастрових гектарах, виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Характерною особливістю земельних часток (паїв) є те, що вони не були виділені в натурі, тобто не мають чітко визначених меж та розташування на місцевості. На що зверталася увага позивачки при винесенні ухвали про відкриття провадження, в якій їй було запропоновано уточнити позовні вимог в цій частині, шляхом зазначення ідентифікуючих ознак земельної ділянки, та в ухвалі про витребування доказів від 18.11.2024р., у якій їй було запропоновано уточнити позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на земельну частку (пай), та вірного ім`я власника майна про визнання права власності на яке у порядку спадкування ставить позивачка. Однак вимоги ухвал позивачкою протягом усього часу судового розгляду справи (з серпня 2024р.) виконані не були, у судові засідання остання не з`являлася, з клопотаннями та заявами до суду не зверталася. Крім того слід зазначити, що наданий до матеріалів справи документ (а.с. 25) з назвою "Додаток 7, кадастровий план ділянки переданої у власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського в межах території Краснопільської сільської ради" щодо земельної ділянки 1 № 4822382600:02:000:0199 та щодо земельної ділянки 2 № 4822382600:02:000:0191 судом не береться до уваги, як такий що не відповідає вимогам ст.ст. 77-79 ЦПК України, та виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 7, 8 -10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 106 ЗК України місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. За правилами ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про землеустрій" №858-IV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Види документації із землеустрою, це, в тому числі, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" №858-IV визначено, що Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" №858-IV технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки. Тобто обов`язковою умовою проекту землеустрою є план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Кадастровий план виготовляється в результаті вчинення певних дій, в тому числі погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Посилання позивачки на ст. 82 ЦПК України, та те, що всі обставини справи щодо спадкування спадкового майна сторонами були встановлені в судовому засіданні, та додатковому доказуванню не підлягають, з огляду на наявне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10.06.2021р. у справі № 474/518/19 (провадження 2/484/87/21) яким визнано право власності за [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці земельної ділянки (паю) площею 4,98 га, у тому числі ріллі 2,83 га та 2,15 га в межах території Краснопільської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заслуговують на увагу. Так, до матеріалів позовної заяви позивачкою надано рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19 від 10.06.2021р. з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого не можливо встановити прізвище, ім`я та по батькові учасників вказаної справи (доступ до таких обмежено), та як наслідок - можливість його використання для звільнення позивачки від доказування певних обставин у вказаній справі на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України (те, що обставини, встановлені рішенням суду у справі № 474/518/19 стосуються вирішення спору про визнання права власності на земельну ділянку (пай) та частину квартири у порядку спадкування за законом з приводу спадкового майна саме спадкодавця [PERSON] між його спадкоємцями). Також слід зазначити, що з Витягу про державну реєстрацію прав по Первомайському МБТІ № 27932728 від 09.11.2010р., Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 09.11.2010р., Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 392081710 від 22.08.2024р. та матеріалів спадкової справи № 353/2014 після смерті [PERSON] , наданої на ухвалу суду Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, вбачається, що співвласниками квартири [ADDRESS] , окрім спадкодавця та позивачки, значаться [PERSON] , [PERSON] , у частці кожному, які були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою на момент його смерті, та, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися [PERSON] , [PERSON] . А також, обставини того, що 20.03.2015р. Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на ім`я [PERSON] направлено роз`яснення щодо вимог спадкування, у якій зазначено про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , та що відповідно до ст. 1261 ЦК України вона як спадкоємець за законом має право на частку у спадщині після його смерті. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.01.2022р. у справі № 280/4/18. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені (постанова Верховного Суду від 28.12.2022р. у справі № 315/236/21). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ст. 51 ЦПК України). Однак позивачка жодним чином не зверталася до суду щодо вирішення питання залучення до участі у справі належного кола відповідачів. Необхідність надання належним чином завіреної копії рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/518/19, та зазначення всіх спадкоємців після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , було роз`яснено позивачці в ухвалі від 18.11.2024р., однак будь-яких дій на її виконання останньою вчинено не було. У постанові від 31.01.2024р. у справі № 175/654/22 Верховний Суд зазначив, що з урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Доказів, які б підтверджували порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивачки щодо користування та розпорядження спадковим майном матеріали справи не містяться. Відсутня в матеріалах справи і відмова нотаріуса у видачі позивачці свідоцтв про право на спадщину за законом щодо спірного майна. Також слід зазначити, що позивачка просить визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири [ADDRESS] , хоча згідно Витягу про державну реєстрацію прав по Первомайському МБТІ № 27932728 від 09.11.2010р., Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 09.11.2010р., Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 392081710 від 22.08.2024р., квартира [ADDRESS] . При цьому позивачка не надала суд жодних доказів на підтвердження факту перейменування вулиці "[ADDRESS]" на вулицю "[ADDRESS]". Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. При цьому достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), тобто надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не виконав свого процесуального обов`язку із доведення суду своїх вимог належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову у позові з підстави його недоведеності. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed