Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що 09.11.2019 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського району у місті Дніпрі Головного територіального управління юстиції зареєстрував шлюб між позивачем та відповідачем, про що зроблений відповідний актовий запис № 914. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У сторін різні погляди на життя. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припиненні з 20 травня 2024 року. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Спору про поділ майна немає. Позивач одна не зможе забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому просить суд також стягнути щомісячно з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі не менше частини усіх видів його доходу. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Кошлі А.О. від 08.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст.\~247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 51 Конституції України\~передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у ч. 1\~статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3 та 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з ч. 2\~статті 104 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3\~статті 105 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що 09.11.2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладно шлюб, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб, виданого повторного 17.08.2023 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис № 914. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Матеріали справи свідчать про те, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, Позивач не має наміру відновлювати сім`ю та бажає розірвати шлюб, оскільки них з Відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Згідно\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Стосовно стягнення аліментів з відповідача суд зазначає наступне. З позовної заяви встановлено, що малолітня дитина проживає разом із позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, в зв`язку з чим позивач звернулась із вказаним позовом до суду. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст.51 Конституції України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 Сімейного кодексу\~(далі\~СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 182 ч. 2 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Рішення ухвалюється у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. Таким чином, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, будь-яких доказів про надання матеріальної допомоги на утримання дитини не надав. На підставі викладеного та враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, а також інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , слід задовольнити та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду 06.05.2025 року. Тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. В порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved