Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

30\~грудня 2024\~року [PERSON] \~звернулась до\~Новомосковського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області з\~позовом,\~поданим представником\~позивача \~адвокатом Берестом\~О.М.\~до Губиниської\~селищної \~ради,\~в якому\~просить визнати\~за позивачем\~право власності\~в порядку\~спадкування на\~частку земельної\~ділянки,\~яка розташована\~на території\~ [ADDRESS] ,\~після смерті\~ [PERSON] ,\~померлого [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не залишив. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку площею 0,1672 га, кадастровий номер 1223281500:04:002:0226, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка йому була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та належала на праві приватної власності на підставі державного акту від 31 січня 2000 року серії ІІІ-ДП № 006559. Позивач в шестимісячний строк звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , а їх донька [PERSON] звернулась с заявою про відмову від прийняття спадщин на користь матері [PERSON] .. Позивач 03 березня 2016 року отримала свідоцтв про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, оскільки право власності на земельну ділянку оформлено на одного [PERSON] , а не на трьох власників, які зазначені в свідоцтві про право власності на житловий будинок. У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду позивач не може захистити права, вимушений звернутися до суду з позовом. Відповідачем відзиву на позов не подано. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року провадження у справі відкрито, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 25 лютого 2025 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача у підготовчому судовому засіданні та витребувано докази у справі. 10 червня 2025 року ухвалою суду було закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, з підстав зазначених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у своїй заяві просив справу розглянути за відсутності представника відповідача, позовні вимоги позивача визнають у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що виконавчим комітетом Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області 16 червня 2014 року складений відповідний актовий запис № 29. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23 червня 1968 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] позивачем у справі. Згідно довідки № 558 від 30 грудня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та її донька [PERSON] . З копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДП № 006559 від 31 січня 2000 року вбачається, що [PERSON] , передана у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0, 1672 га, розташована на території Вільненьскої сільської ради в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка передана на підставі рішення 2 сесії 23 скликання Вільненської сільської ради від 06 квітня 1999 року. Вказаний державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13614. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1203241772016 від 15 березня 2016 року, вбачається що кадастровий номер земельної ділянки 1223281500:04:002:0226, земельна ділянка площею 0,1672 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована території Вільненьскої сільської ради в [ADDRESS] , земельна ділянка належить на праві приватної власності [PERSON] . Ця інформація також підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9963594262025 від 19 травня 2025 року. З копії спадкової справи №466/2014 № 56873870, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що: - 09 грудня 2014 року з заявою про відмову від прийняття спадщин на користь матері - [PERSON] звернулась донька померлого [PERSON] ; - з інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповітів не складав; - згідно довідки № 1230 від 08 грудня 2014 року, вбачається, що на день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] ; - 12 жовтня 2015 року з заявою про видачу свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] звернулась дружина померлого [PERSON] ; - 12 жовтня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,960 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223281500:02:038:0888; - 12 жовтня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,240 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1225688200:01:001:0544; - 03 березня 2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та будівель за адресою: [ADDRESS] ; - 03 березня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , оскільки на час подання документів до нотаріуса право власності на житловий будинок зареєстровано за 3 співвласниками: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а згідно державного акту право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення\~від доказування\~відповідно до\~вимог ст.\~82\~ЦПК України\~є обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~не підлягають\~доказуванню,\~якщо суд\~не має\~обґрунтованого сумніву\~щодо достовірності\~цих обставин\~або добровільності\~їх визнання.\~Обставини,\~які визнаються\~учасниками справи,\~зазначаються в\~заявах по\~суті справи,\~поясненнях учасників\~справи,\~їхніх представників.\~Обставини,\~визнані судом\~загальновідомими,\~не потребують\~доказування.\~Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом.\~Обставини,\~встановлені стосовно\~певної особи\~рішенням суду\~у господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~проте можуть\~бути у\~загальному порядку\~спростовані особою,\~яка не\~брала участі\~у справі,\~в якій\~такі обставини\~були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до\~ст. 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Нормою\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.\~41 Конституції України, визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України). Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно\~ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 1268\~ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~\~Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Стаття 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. У відповідності до\~ст. 392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1\~ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину після його смерті позовні вимоги позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,1672 га, кадастровий номер 1223281500:04:002:0226, яка розташована на території [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved