Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

02.12.2024 року [PERSON] звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даною позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступне. [INFO] помер [PERSON] , який до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Він був її вітчимом, тобто офіційним чоловіком її матері [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , яка фактично була прийнята ним у спадок після смерті дружини [PERSON] , померлої [INFO] , але за життя не оформлена. [PERSON] заповіту за життя не залишив, таким чином позивачка є єдиним спадкоємцем четвертої черги відносно його майна. Для оформлення своїх спадкових прав в червні 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Максименко О.В., з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті матері та вітчима. Після смерті матері спадщину вона оформила, отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.08.2024 року на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Стосовно спадкування частини житлового будинку після смерті вітчима вона отримала відмову, так як нею не було підтверджено факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Позивачка зазначає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був укладений в 1983 році, тоді коли їй виповнилося шість років. Саме з того часу вони почали проживати разом зі спадкодавцем однією сім`єю. Він ставився до неї, як до рідної доньки, виховував та завжди у всьому допомагав. Проживали вони всі разом в спадковому будинку, який належав матері позивачки на праві приватної власності. Після смерті матері спадщина була прийнята нею та вітчимом порівну, так як вони проживали разом з спадкодавицею за однією адресою. В 2024 році вона оформила спадщину після смерті матері, а вітчим свою частку так і не оформив, і відповідне свідоцтво не отримав. Весь цей час вони проживали разом однією сім`єю в цьому будинку, утримували його в належному технічному стані, обробляли город. Кожного місяця вона сплачувала комунальні послуги, купувала додому продукти харчування для всієї сім`ї та готувала їжу. До вітчима ставилась, як до рідного батька, допомагала йому у всьому і піклувалась про нього до самої його смерті. За власні кошти поховала його з усіма передбаченими звичаями та атрибутами. З цих підстав просить суд встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , як вітчима та падчерки, з 26.10.1983 року по день його смерті [INFO] , та визнати за нею право власності на частину спадкового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.44-45). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2024 року у приватного нотаріуса Максименко О.В. витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.46-47). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляд (а.с.82-83). Позивач в судовому засідання свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог не заперечував, вважав, що для повного та всебічного розгляду справи необхідно заслухати пояснення свідків. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, враховує наступне. Відповідно до ст.6 Конвенції „ Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлення в судовому засіданні, [PERSON] доводиться позивачці вітчимом, тобто був чоловіком її матері - [PERSON] . Згідно наданого свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] одружились 26.10.1983 року (а.с.11). В свою чергу, позивачка на підтвердження факту родинних відносин надала свідоцтво про своє народження (а.с.12). Дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] при реєстрації шлюбу з [PERSON] (а.с.13), а потім змінила на прізвище [PERSON] при реєстрації шлюбу з [PERSON] (а.с.14). Таким чином, у суду не викликає сумніву той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] та падчеркою [PERSON] . [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] , яке належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.1997 року, виданого державним нотаріусом Першої Нікопольської держнотконтори Чубенко І.С. (а.с.15). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Оскільки на момент смерті [PERSON] позивачка та її вітчим проживали разом з нею за однією адресою, а отже вони вважаються такими що прийняли спадщину фактично. В 2024 році [PERSON] оформила свою частку спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка складається з частки домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] свою частку спадщини після смерті дружини фактично прийняв, але в нотаріальному порядку не оформив. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). До дня смерті він був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка квартального комітету (а.с.65). Після його смерті відкрилась спадщина на частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Максименко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима [PERSON] , як спадкоємиця четвертої черги. Але постановою від 16.08.2024 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, рекомендовано звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), з урахуванням положення ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] в судовому засідання пояснила, що [PERSON] одружився з її матір`ю в 1983 році, коли позивачці виповнилось 6 років. Саме з того часу вони почали проживати разом однією сім`єю в спадковому будинку. Вони вели спільн6ий побут, несли спільні витрати по домогосподарству, обробляли город, разом відпочивали. Вітчим до неї ставився як до рідної доньки, виховував та завжди у всьому допомагав, замінив батька. Факт спільного проживання спадкодавця та спадкоємиці також підтверджується довідкою квартального комітету №132 від 22.08.2022 року (а.с.9) та поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засідання засвідчила, що вона є сусідкою позивачки, живе разом з нею по одній вулиці через чотири будинки, та добре знає її родину. [PERSON] одружився з матір`ю позивачки дуже давно, жили дружно, як одна сім`я, разом виховували [PERSON] . Свідок [PERSON] дала покази, що знає родину [PERSON] з дитинства, також є їх сусідкою. [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] , коли позивачці було п`ять років. Вони проводили спільний час разом, як звичайна сім`я, вели спільне господарство. [PERSON] за власні кошти проводила поховання вітчима. На підтвердження даного факту позивакою надані свідоцтво про поховання №176 та договір-замовлення №176 на проведення поховання від 28.01.2021 року (а.с.20), товарний чек від 28.01.2021 року (а.с.21). Крім того, позивачкою надані квитанції на її ім`я про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-27), та спільні фотокартки з [PERSON] (а.с.28-30). З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю на час відкриття спадщини не менше ніж п`ять років до дня його смерті, знайшов своє підтвердження і такий факт слід встановити. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що позивачка є спадкоємицею четвертої черги після смерті свого вітчима [PERSON] за законом, але вона була позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки факт спільного проживання зі спадкодавцем не менше ніж п`ять років до його смерті може бути встановлений лише в судовому порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved