Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

В січні 2025 року в інтересах позивача [PERSON] адвокат Скиба Л.С. звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та визначити наступні способи участі у його вихованні: періодичні побачення кожного першого та третього тижня суботи з 10:00 год до 20:00 год неділі щомісяця та у державні, святкові дні з 11:00 год до 20:00 год за місцем фактичного проживання [PERSON] з можливістю відвідування дитячих вистав, парків, розважальних закладів і зоопарків та з урахуванням стану здоров`я дитини без присутності матері; у день народження дитини [PERSON] безперешкодно спілкуватися і проводити час з ним протягом не менше шести годин поспіль; безперешкодно спілкуватися батьку з дитиною [PERSON] у телефонному, відеозв`язку режимі з використання месенджерів (Viber,WhatsАрр,Telegram) або за допомогою інших електронних засобів; на період літніх, зимових канікул мати можливість спілкуватися з батьком протягом одного місяця без присутності матері за місцем фактичного проживання [PERSON] ; у разі зміни обставин та стану здоров`я дитини попереджати батька про скасування побачення та спільно визначити інший день замість пропущеного за поважною причиною. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.07.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, під час перебування в якому, у них народилося двоє синів [PERSON] , який є повнолітнім, та [PERSON] , [INFO] . 30.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24.12.2024 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 22.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Представник зазначає, що позивач надає постійно допомогу на утримання дитини в натуральній формі (одяг, канцтовари та інше), систематично у формі грошових переказів добровільно допомагає коштами дитині. Фактично до розірвання шлюбу та після у позивача почалися непорозуміння з відповідачем щодо прийняття участі у вихованні неповнолітнього сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони колишньої дружини стосовно неможливості нормального спілкування із дитиною. Всі намагання, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводили лише до конфліктів. Батько бажає бачитися зі своїм сином, сумлінно виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, проте відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином. Добровільно узгодити порядок побачень з колишньою дружиною позивачу не вдається. Короткотривалі зустрічі позивача зі своїм сином відбуваються лише за допомогою відеозв`язку через телефон. Адвокат вказує на те, що між сторонами не існує взаєморозуміння і доброзичливих стосунків, що в повній мірі доводиться до свідомості дитини зі сторони матері, тому з метою збереження психологічної рівноваги дитини у спілкування його з батьком слід встановити зустрічі без присутності матері. Вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними, не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON] , а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини. В обгрунтування позову покликається на норми ст.ст. 51, 55 Конституції України, Конвенцію ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, рішення ЄСПЛ, ст.ст. 1, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 8, 141, 150, 151, 153, 157-159 СК України, Договір між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах від 24 травня 1993 року. В судовому засіданні адвокат Скиба Л.С. позов підтримала з підстав, наведених в позові, просила провести розгляд справи без участі позивача, додатково зазначила, що позивач проживає тривалий час в Республіці Польща, де раніше з ним проживала вся сім`я, зараз старший син залишився, а молодший поїхав з матір`ю в Україну. З молодшим сином батько інколи спілкується месенджерамиі через вчителя в школі. Зазначила, що дитину до місця проживання позивача в Польщі можуть доставити його батьки, які є дідом і бабою [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву з проханням справу розглянути без її участі, підтримує висновок Збаразької міської ради. В підготовчому судовому засіданні пояснила, що вона змінила прізвище на [PERSON] , щодо позову заперечила частково, зазначила, що жодних перешкод позивачу не чинить у спілкуванні з сином, а дитина достатньо доросла і сама обирає як йому спілкуватися з батьком. Зазначила, що не проти щоб вони спілкувалися через месенджери, однак відпускати дитину в Польщу вона не згідна, та і син цього не хоче. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Збаразької міської ради (орган опіки та піклування), Виконавчий комітет Скалатської міської ради (орган опіки та піклування), подали заяви з проханням справу розглянути без участі їх представників. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.09.2011 року, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30.10.2023 року у справі №604/1208/23. Відповідно до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 24.12.2024 року у справі №604/1521/24, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування щодо встановлення способу участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого 01.05.2025 року рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №123, рекомендовано визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , встановивши йому години спілкування з дитиною шляхом безперешкодного спілкування телефонним зв`язком та в месенджерах двічі (два рази) на тиждень. Судом з зазначеного вище висновку встановлено, що відповідач [PERSON] разом з сином [PERSON] проживають по [ADDRESS] , в орендованому будинку. Крім них, в житловому приміщенні проживають її чоловік [PERSON] та мати [PERSON] . Умови проживання сім`ї хороші, в будинку прибрано та тепло, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має окрему вмебльовану кімнату, наявне місце для навчання та проведення дозвілля. Малолітній в повній мірі забезпечений одягом, шкільним приладдям. В будинку створені належні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини. [PERSON] спроможна виконувати обов`язки з виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та доглядати за ним. Ознаки складних життєвих обставин в сім`ї відсутні. Відповідно до цього ж висновку органу опіки та піклування, 04.04.2025 року працівниками служби у справах дітей Збаразької міської ради та КУ «Центр надання соціальних послуг» Збаразької міської ради було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] . Дитина повідомила, що проживає з мамою, вітчимом та бабусею в с. Максимівка Тернопільського району з 2023 року. До того часу, він вісім років жив з мамою, батьком та старшим братом в Республіці Польща. Під час проживання в Польщі батьки сварилися, батько піднімав на маму руку, тому він не хоче з батьком спілкуватися. На даний час малолітній спілкується з батьком дуже рідко, тато йому телефонує раз на декілька тижнів. Сам [PERSON] до батька не телефонує. Щодо подальшого спілкування з батьком, малолітній згідний на спілкування по телефону та в месенджерах два рази на тиждень. Щодо поїздок на канікули до батька в Республіку Польща дитина категорично проти. Зі слів малолітнього [PERSON] , він боїться батька, оскільки в Польщі він поводився агресивно, лякав їх, що вчинить суїцид. На даний час дитина не має бажання зустрічатися з батьком ні в Україні, ні за кордоном. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року в справі «Johansen v. Norway»). Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8\~Закону №\~2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону № 2402-III). У абзацах першому, другому статті 15\~Закону №\~2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто у дитини є право, а не обов`язок на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з тим з батьків, який проживає оремо. У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом (абзаци третій, четвертий статті 15 Закону № 2402-III). У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7\~СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Разом з тим, з наданого суду Висновку органу опіки та піклування щодо встановлення способу участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого 01.05.2025 року рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради №123, вбачається, що сам малолітній не хоче з батьком спілкуватися, так як під час проживання в Польщі батьки сварилися, батько піднімав на маму руку. На даний час малолітній спілкується з батьком дуже рідко, тато йому телефонує раз на декілька тижнів. Сам [PERSON] до батька не телефонує. Судом не встановлено, а позивачем та його представником не долучено достатніх доказів на підтверження того, що відповідач чинить позивачу перешкоди у спілкуванняі з сином, не надано рішення органу опіки та піклування, від виконання якого ухиляється мати дитини. Суд не вважає, що перебування дитини в Україні, а батька за кордоном, є створенням матір`ю першкод для участі у вихованні та спілкуванні батька з сином. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог про усунення перешкод у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] . Щодо вимог позивача про визначення способів участі у вихованні сина, то суд зазначає наступне. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною, та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Так,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~159\~СК України,\~суд визначає\~способи участі\~одного з\~батьків у\~вихованні дитини\~(періодичні\~чи систематичні\~побачення,\~можливість спільного\~відпочинку,\~відвідування дитиною\~місця його\~проживання тощо),\~місце та\~час їхнього\~спілкування.\~В окремих\~випадках,\~якщо це\~викликано інтересами\~дитини,\~суд може\~обумовити побачення\~з дитиною\~присутністю іншої\~особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як пояснив малолітній при опитуванні його працівниками служби у справах дітей Збаразької міської ради та КУ «Центр надання соціальних послуг» Збаразької міської ради на подальше спілкування з батьком він згідний по телефону та в месенджерах два рази на тиждень. Щодо поїздок на канікули до батька в Республіку Польща дитина категорично проти. Зі слів малолітнього [PERSON] , він боїться батька, оскільки в Польщі він поводився агресивно, і лякав їх, що вчинить суїцид. На даний час дитина не має бажання зустрічатися з батьком ні в Україні, ні за кордоном. Встановлюючи порядок побачень батька з сином, який є підлітком, суд враховує інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, бере до уваги висновок органу опіки та піклування, та доходить висновку про можливість визначення порядку (запропонованого органом опіки та піклування), встановивши йому години спілкування з дитиною шляхом безперешкодного спілкування телефонним зв`язком та в месенджерах двічі (два рази) на тиждень, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування сина з батьком відповідає його інтересам. Проведення зустрічей батька з сином за місцем проживання позивача суд вважає передчасним, оскільки він, як вбачається з матеріалів справи, проживає за кордоном, жодних доказів на підтвердження здатності виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею, а також належності умов проживання до суду не надав. Крім того, між позивачем та дитиною поки відсутній сталий психологічний зв`язок. Для налагодження довірливих відносин між батьком і сином необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності. В разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційного стану, жодна із сторін не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Таким чином, в решті вимог про визначення способів участі у вихованні дитини (періодичні побачення кожного першого та третього тижня суботи з 10:00 год до 20:00 год неділі щомісяця та у державні, святкові дні з 11:00 год до 20:00 год за місцем фактичного проживання [PERSON] з можливістю відвідування дитячих вистав, парків, розважальних закладів і зоопарків та з урахуванням стану здоров`я дитини без присутності матері; у день народження дитини [PERSON] безперешкодно спілкуватися і проводити час з ним протягом не менше шести годин поспіль; на період літніх, зимових канікул мати можливість спілкуватися з батьком протягом одного місяця без присутності матері за місцем фактичного проживання [PERSON] ) необхідно відмовити за передчасністю. Відповідно до статті 80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що у позову слід задоволити частково. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача ; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отож, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 242,24 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial