Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 02 серпня 2018 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружні відносини між сторонами припинені: спільне господарство не ведеться, у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем фактично припинив існування з серпня 2024 року, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечать її інтересам. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи визначено суддю Котенко Р. В. як головуючу у справі. Ухвалою від 28 лютого 2025 року суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. 09 квітня 2025 року від адвоката Гаврильця Богдана Миколайовича, який представляє інтереси [PERSON] , до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено заперечення проти заявлених вимог. У відзиві зазначено, що під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, для яких, на переконання відповідача, важливим є виховання в повній сім`ї з метою забезпечення їхнього емоційного благополуччя. Вказується на відсутність правових підстав для припинення шлюбу, оскільки наявні між подружжям розбіжності мають тимчасовий характер і не можуть слугувати підставою для його розірвання. Відповідач висловив намір зберегти сім`ю та досягти примирення з позивачкою. У поданому відзиві представник відповідача просив суд надати сторонам строк для примирення строком на шість місяців. Ухвалою суду від 03 червня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, суд прийняв до розгляду зазначений відзив та відмовив у задоволенні клопотання про надання строку для примирення. У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, обґрунтовуючи позицію тим, що сторони з вересня 2024 року фактично проживають окремо. Суду було доведено, що між подружжям відсутні взаємна повага та належне спілкування, а взаєморозуміння не відновлено. Відповідач не проявляє інтересу до виховання дітей, не підтримує з ними жодного контакту та не надає матеріальної підтримки, що належить за законом. Представник позивачки також повідомила, що відповідач періодично вдається до погроз, образливих висловлювань на адресу позивачки та застосування фізичної сили. Жодних дій, які могли б свідчити про намір відповідача до примирення, не вчинено, що підтверджує неможливість відновлення сімейних відносин. Крім того, у суді було встановлено, що у відповідача наявна позашлюбна дитина, народжена у 2020 році, про існування якої позивачка дізналася лише після подання позову про стягнення аліментів. Усі зазначені обставини свідчать про фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість подальшого спільного життя подружжя, що обґрунтовує необхідність розірвання шлюбу. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. При цьому вони були завчасно та належним чином повідомлені про дату і час розгляду справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх сукупності, з дотриманням вимог належності, допустимості, достовірності та достатності, а також повно й всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 02 серпня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї складено актовий запис № 1067. Під час перебування позивачки та відповідача у зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що 19 вересня 2024 року за викликом позивачки до органів Національної поліції за адресою спільного місця проживання сторін відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У той же день уповноваженими посадовими особами було винесено терміновий заборонний припис строком на п`ять діб щодо [PERSON] з метою захисту постраждалої особи - [PERSON] . Із позовної заяви встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, а подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Доводи представника відповідача про те, що сторони продовжують вживати заходів для збереження шлюбу та відновлення сімейних відносин, суд не бере до уваги, оскільки під час судового засідання представник позивачки повідомила суд, що стосунки між позивачкою та відповідачем лише погіршилися, а подальше перебування у шлюбі порушує її права та законні інтереси. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування позивачки до шлюбу проти її волі. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved