Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Договором позики № 75722299 в розмірі 12 516,46 грн, з яких: 5 421,61 грн - заборгованість за основою сумою боргу; 7 094,85 грн - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позову, зокрема, вказується, що 23.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики № 75722299 (АНУЇТЕТ), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн, строк позики - 64 дні зі сплатою процентів у розмірі 1.6 % в день (базова процентна ставка/фіксована). При цьому, зауважується, що договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису сv8Ri7woCL, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Того ж дня, як зазначається у позові, позикодавець на виконання п. 1 Договору позики № 75722299 від 23.05.2021, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. У позові звертається увага на те, що відповідно до листа № 20/11/24-28 від 20.11.2024, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідача на підставі платіжної інструкції № c7326e37-c22a-493e-92f1-5edcc154768e перераховано кошти на виконання умов Договору позики № 75722299. Як наголошується у позові, відповідно до довідки № КД-000002492/ТНПП від 18.11.2024 ТОВ «ФК Фінекспрес», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між ТОВ «ФК Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 23.05.2021, сума 6 000,00 грн, за номером платіжної картки № [NUMBER] , номер платежу c7326e37-c22a-493e-92f1-5edcc154768e. Позивач акцентує, що укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. У позові вказується, що відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем- ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики № 75722299 на підставі договору факторингу. Між тим, як стверджується у позові, з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що попереднім кредитором та позивачем не здійснювались додаткове нарахуванні процентів за базовою/фіксованою процентною ставкою та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою. Також у позові зазначається, що 26.10.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75722299 від 23.05.2021. Як зауважується у позові, 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 75722299 від 23.05.2021. Акцентується, що відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 12 516,46 грн, з яких: 5 421,61 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 094,85 грн - сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову. 07.03.2025 до суду надійшов відзив на позову заяву (а.с. 155-161), в якому відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відмовити в повному обсязі. Вказується, що відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» моментом підписання правочину є: саме момент використання одноразового ідентифікатора, а позивачем не надано інформації щодо отримання відповідачем одноразового ідентифікатора. Відповідач звертає увагу на те, що абонентський номер (та/або SIM-картка) лише ідентифікують обладнання (мобільний термінал) споживача, а не самого споживача. Як наголошується у відзиві, факт здійснення банківської/небанківської операції щодо транзакції грошових коштів не підтверджує факт здійснення робіт або послуг. При цьому, зазначається, що оскільки кредит є предметом договору на який посилається позивач, то реальність факту здійснення господарської операції (надання фінансової послуги Відповідачу) є первинна бухгалтерська документація (в розумінні ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»). Така документація повинна бути виготовлена на спеціальному бланку, якщо такий бланк передбачено законом або у вільній формі із збереженням обов`язкових реквізитів (Постанова № 75 НБУ від 04.07.2018 року). Крім того, у відзиві зауважується, що факт здійснення банківської операції з транзакції грошових коштів на особовий рахунок відповідача та факт отримання грошових коштів відповідачем має бути зафіксований у відповідності до нормативно-правових актів НБУ. Акцентується, що платіжна карта є платіжним інструментом та її номер не є особовим рахунком користувача, а є номером ідентифікації платіжного засобу. Таким чином, у відзиві стверджується, що для підтвердження факту укладання договору (використання одноразового ідентифікатору) необхідно встановити обладнання, що використовував відповідач, встановити факт використання одноразового ідентифікатору в ІТС позивача за допомогою обладнання, що використовував відповідач, а також, встановити факт отримання грошових коштів відповідачем. 07.04.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 171-172), у якій позивачем, зокрема, наголошується, що в матеріалах справи містяться докази перерахування коштів відповідачу, а посилання відповідача стосовно відсутності доказів зарахування коштів на картковий рахунок є безпідставні, оскільки саме боржник має доступ до свого рахунку зазначеного в договорі, і він має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. 05 лютого 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі. 06 травня 2025 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ КБ «Приватбанк» інформацію, щодо належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] , а також виписки по зазначеному картковому рахунку за період 23.05.2021-26.05.2021. Учасники провадження у судове засідання, призначене на 13.06.2025 не з`явились, повідомлялись належним чином про судове засідання. Суд врахував, що 22.05.2025 до суду надійшла заява від директора ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в якій ставиться питання про розгляд справи без участі представника товариства. Разом з тим, відповідачем до матеріалів відзиву на позовну заяву від 07.04.2025 долучено клопотання про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 23.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено Договір позики (АНУЇТЕТ) № 75722299 /далі - Договір; а.с. 17/ за змістом якого за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику), без забезпечення, на погоджений строк (строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплачувати проценти позикодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах, тобто позичальник зобов`язуєтеся повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів та сплатити плату (проценти) від суми позики протягом строку позики згідно графіка платежів, або достроково (п. 1 Договору). Параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів: сума позики - 6 000,00 грн, строк позики - 64 дні, процентна ставка (базова) / день - 1,6% (фіксована), дата надання позики - 23.05.2021, знижена процента ставка / день - 1,60%, процента ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70%, орієнтована реальна річна процентна ставка - 20974,93%, орієнтовна загальна вартість позики - 10 271,32 грн (п. 2 Договору). Проценти за цим договором нараховуються на залишок позики згідно графіка платежів, за кожен день користування позикою включаючи дати отримання та повернення (п. 3 Договору). Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі (п. 12 Договору). Цей договір укладений на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6, 627 ЦК України (п. 6 Договору). [PERSON] вказано паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу, телефон, електронну пошту, рахунок № [NUMBER] . Договором детально регламентовані права та обов`язки сторін. Відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором сv8Ri7woCL. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) і ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) укладено договір факторингу № 2610 (а.с. 48-56) відповідно до якого, за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (п. 1.1 Договору факторингу № 2610 від 26.10.2021). Згідно реєстру прав вимог № 2 від 26.10.2021 (а.с. 64-66) клієнт (ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») відступає факторові (ТОВ «Фінансова компанія управління активами») право вимоги заборгованостей до боржників на умовах, передбачених договором факторингу № 2610, зокрема, боржником є [PERSON] , договір - № 75722299 від 23.05.2021, одноразовий ідентифікатор - сv8Ri7woCL, дата та час відправки ідентифікатору позичальнику - 23.05.2021 о 18 год. 03 хв. 35 с., маска картки - [NUMBER] , e-mail на який було відправлено ідентифікатор - [INFO] , сума заборгованості за тілом - 5 421,62 грн., сума заборгованості по процентам за користування - 7 094,85 грн, сума заборгованості по простроченим процентам за користування - 0,00 грн., сума заборгованості разом - 12 516,46 грн, кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань - 141 (а.с. 65). З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) і ТОВ «Фінпром Маркет» (фактор) укладено договір факторингу № 030423-ФК (а.с. 71-79) за змістом якого фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги) (п. 1.1 Договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023). Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023, який є додатком № 1 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, клієнт (ТОВ «Фінансова компанія управління активами») відступає факторові (ТОВ «Фінпром Маркет») право вимоги заборгованостей до боржників - позичальників на умовах, передбачених договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, зокрема, боржником є [PERSON] (а.с. 88-90). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» видано довідку про ідентифікацію якою підтверджено, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № 75722299 від 23.05.2021, ідентифікований товариством, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор сv8Ri7woCL, час відправки ідентифікатора позичальнику - 23.05.2021 о 18 год. 03 хв. 35 с., номер телефону / електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] (а.с. 41). З копії платіжної інструкції / операція c7326e37-c22a-493e-92f1-5edcc154768e вбачається, що отримувачем є [PERSON] , платіжний інструмент [NUMBER] , сума - 6 000,00 грн, дата та час здійснення операції - 23.05.2021. 18.11.2024 ТОВ «ФК «Фінекспрес» видано довідку, що компанія діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку і 23.05.2021 прийнято до виконання та завершено платіжну інструкцію, яка надана ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», номер платежу - c7326e37-c22a-493e-92f1-5edcc154768e, сума - 6 000,00 грн, отримувач [PERSON] , ЕПЗ номер [NUMBER] . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а.с. 45). Зі змісту листа АТ «Універсал Банк» від 25.05.2025 вбачається що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] банком було емітовано картку № [NUMBER] (а.с. 208) Відповідно до виписки по картці № [NUMBER] за період з 23.05.2021 по 26.05.2021 (а.с. 209), вбачається, що 23.05.2021 відбулося зарахування переказу у розмірі 6 000,00 грн. Згідно з наданим ТОВ «Фінпром Маркет» розрахунком суми заборгованості [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором позики № 1663835 від 28 березня 2021 року за період 28 березня 2021 року по 27 січня 2025 року випливає, що загальна сума заборгованості становить 39033,20 грн., з них: заборгованість за тілом позики - 13000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 26033,20 грн. Із цього ж розрахунку випливає, що 21 квітня 2021 року [PERSON] сплачено 4960,80 грн., а 22 травня 2021 року - 50,00 грн., всього - 5010,80 грн., які зараховані на сплату процентів. За змістом підготовленого ТОВ «Фінпром Маркет» розрахунку заборгованості договором позики № 75722299 від 23.05.2021 (а.с. 117-118) заборгованість [PERSON] за період з 25.10.2021 по 22.01.2025, становить 12 516,46 грн, з яких 5 421,61 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 7 094,85 грн - заборгованість за відсотками. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23). Згідно з ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 та від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, договір позики між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агенсттво Необхідних Кредитів» та [PERSON] було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису позичальника шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, між сторонами було укладено кредитний договір, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою, другою , третьою статті 83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Як встановлено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що позичальник (відповідач) не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15, провадження №61-8803св22). Зважаючи на викладене, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження та відповідачем не спростовуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником ТОВ «Фінпром Маркет» - адвокатом Ткаченко Ю.О. надано: договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024; витяг з акту № 5-П приймання передачі наданої правничої допомоги за вказаним договором (боржник [PERSON] ), у якому вказано перелік наданих послуг та їх вартість - 3 500,00 грн; акт приймання передачі справ на надання правничої допомоги. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3 500,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 3 028,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved