Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-12 00:00:00

25 листопада 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, в якому зазначило, що 13.10.2023р. між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено Договір №4054077 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. За умовами ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 11000,00 грн. на строк 365 днів. Періодичність сплати платежів кожні 5 днів. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 11000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] . Відповідно до п. 1.4.1 кредитного договору, стандартна процента ставка становить 2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. За даними поденного розрахунку заборгованості за договором №4054077 від 13.10.2023р. у період з 13.10.2023 по 24.05.2024р. включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 49168,28 грн. У зазначений період відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора, які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,05 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами в сумі 3190,00 грн. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював, чим порушив умови договору. Отже, станом на 24.05.2024р. загальна сума заборгованості становила 56978,23 грн., з яких: тіло кредиту 10999,95 грн. та заборгованість за процентами 45978,28 грн. 24.05.2024р. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №24/05/2024, згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором до відповідача на суму заборгованості в розмірі 56978,23 грн. Після цього, позивачем в межах строку кредитування, а саме з 24.05.2024р. по 22.07.2024р. було здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в сумі 13200 грн. Таким чином, оскільки зобов`язання [PERSON] залишаються невиконаними, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з нього заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальній сумі 70178,23 грн., яка складається з тіла кредиту 10999,95 грн. та нарахованих відсотків 59178,28 грн., а також понесені судові витрати: 2422,40 грн. на оплату судового збору та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою від 17.12.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Витребувано у АТ КБ «Приват банк» відомості щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів на дану картку 13.10.2023р. банком-емітентом якої є АТ КБ «Приват Банк» у сумі 11000,00 грн. від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492). 13.03.2025 року від представника позивача надійшла заява, в якій повідомлено суд про заміну найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». В судове засіданні представник позивача не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 23.04.2025р. [PERSON] просив проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує на підставах викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення . Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України). Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він був стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 жовтня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в особі директора Пшеничного Андрія Івановича, з однієї сторони та [PERSON] , з іншої сторони, уклали Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4054077 (далі договір). Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору відповідач [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е179». Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо. Пунктом 1.1 договору передбачено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. За умовами договору, передбаченими п.1.2-1.5 слідує, що товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти (кредит) у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту становить 11000,00 грн. Строк кредиту 365 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 5 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до п. 2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . З листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31.05.2024р. № 3215-3105 слідує, що дане товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про переказ коштів №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019р. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 13.10.2023р. о 22:16 на суму 11000,00 грн. маска карти [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 296293545, призначення платежу: зарахування 11000,00 на карту [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 17.12.2024р. в частині витребування доказів, 07.01.2025р. АТ КБ «Приват Банк» надіслало лист з якого слідує, що платіжна картка № [NUMBER] було емітовано в банку на ім`я [PERSON] і на вказану карту 13.10.2023р. здійснено переказ коштів на суму 11000,00 гривевнь. Інформація про платника відсутня. Таким чином, взявши до уваги вказану інформацію, суд вважає, що надані АТ КБ «Приват Банк» відомості щодо зарахування на картку відповідача суми, яка відповідає сумі кредиту в день укладення між сторонами договору, в сукупності з матеріалами справи, є достатніми доказами, які належним чином підтверджують виконання ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» своїх зобов`язань по договору №4054077. Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними кощтами повинна бути здійснена [PERSON] шляхом сплати 73 платежів з інтервалом 5 днів між ними. При цьому перший платіж на суму 770 грн., з другого по сімдесят другий платіж в сумі 1100,00 грн. (є сумами нарахованих відсотків), а останній платіж на суму 12100 грн. включає в себе погашення суми кредиту в розмірі 11000,00 грн. та суму нарахованих відсотків 1100 грн. Дата останнього платежу не пізніше 11.10.2024р. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] свої зобов`язання за договором своєчасно та у повному обсязі не виконав, оскільки 14.10.2023р. сплатив 308,00 грн., 15.10.2023р. та 16.10.2023р. сплатив по 154,00 грн., 20.10.2023р. сплатив 814,00 грн. та 28.10.2023р. сплатив 1760,00 грн. В подальшому платежів не здійснював, тим самим у встановлений договором строк кредитні кошти та нараховані йому проценти не повернув. Таким чином, позивачем було доведено, що умови укладеного з [PERSON] договору щодо своєчасно та повного повернення кредитних коштів, сплати відсотків, позичальником виконані не були, що призвело до виникнення в нього заборгованості, розмір якої, згідно наданого розрахунку, станом на 24.05.2024р. становив 56978,23 грн., з яких 10999,95 грн. сума основного боргу та 45978,28 грн. сума заборгованості за відсотками (стандартна процента ставка). Згідно ст.. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа\~з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,\~є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним\~з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані\~з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання\~\~є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст.. 4, 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому\~Законом України\~"Про електронну комерцію". Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України.\~Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором.\~Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.\~ 24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно з умовами якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрах боржників, в тому числі за кредитним договором [PERSON] .. Згідно долученого до матеріалів справи витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за заборгованістю, яка виникла за кредитним договором № 4054077 в загальній сумі 56978,23 грн., з яких 10999,95 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 45978,28 грн. заборгованість за відсотками. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (стаття 519 ЦК України). Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора. Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. В даній справі встановлено, відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 4054077 було здійснено шляхом укладення 24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» договору факторингу. Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Згідно із пунктом 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») до фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу від 24 травня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором не тільки у розмірі 56978,23 грн., яке виникло на момент укладення цього договору, а й на майбутні грошові вимоги, які можуть виникнути відповідно до умов кредитного договору. Умовами договору № 4054077 передбачено, що строк кредитування становить 365 днів (п.1.3). З долученого до справи розрахунку заборгованості, виконаного позивачем слідує, що після придбання права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в межах строку кредитування, а саме за період з 24 травня 2024 року по 22 липня 2024 року нарахувало проценти за стандартною процентною ставкою в сумі 13\~200 грн. (10999,95 грн. х 2,00% х 60 дн.). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21). За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 11 жовтня 2024 року (365 днів від 13 жовтня 2023 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків в зобов`язанні на підставі договору факторингу від 24 травня 2024 року, укладеного з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Відтак, суд дійшов висновку, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалося в межах строку користування кредитом з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Рішенням єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року вирішено змінити найменування Товариства на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», а випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань від 10.12.2024 року підтверджується зміна найменування в юридичної особи із кодом 44559822 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на суму заборгованості в розмірі 70178,23 грн. є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи в розмірі 2\~422,40 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви. ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» також просило відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою статті 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved