Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

[PERSON] (надалі позивачка) звернулась до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до повномасштабного вторгнення позивачка постійно проживала за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] була змінена на підставі розпорядження начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації від 19 січня 2024 року [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачці на праві приватної власності на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 03 червня 1994 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 26 травня 1994 року № 4041 та зареєстрованого в реєстрову книгу за № 4048 (реєстрація правовстановлюючого документа в БТІ посвідчується печаткою Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації, за реєстром № 376 від 08 серпня 1994 року); свідоцтва про право на спадщину за законом АВО № 537543 від 20 грудня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2276 державним нотаріусом Северодонецької державної нотаріальної контори Кровяковим С. О. (реєстрація правовстановлюючого документа в БТІ посвідчується також реєстраційним записом на правовстановлюючому документі, яким частка вказаної квартири зареєстрована Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації за реєстром № 376 від 10 січня 2001 року). Також нотаріусом зроблено відповідний запис про спадкування на вищевказаному свідоцтві про право власності. З початком повномасштабного вторгнення позивачка вимушена була евакуюватись з м. Сєвєродонецьк та перемістилась до м. Черкаси, де і мешкає наразі. Позивачці відомо, що внаслідок воєнних дій багатоквартирний будинок, у якому знаходиться її квартира, був пошкоджений, а квартира майже знищена внаслідок обстрілу населеного пункту. Оцінити реальний характер та обсяг наявних пошкоджень будинку на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивачки спеціальних знань, а також беручи до уваги безпекову ситуацію, та те, що м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецького району, Луганської області є окупованим з червня 2022 року. Для отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна отримувачеві компенсації необхідно провести дії щодо державної реєстрації припинення такого права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення свого будинку, що постраждав внаслідок бойових дій, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, позивачка звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з заявою про реєстрацію прав власності на свою квартиру. Однак, 12 липня 2024 року позивачка отримала рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74101238 мотивоване тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, через обставини, які виникли не з вини позивачки окупація м. Сєвєродонецьк, відсутність доступу до архівів БТІ та не функціонування органів, які б могли надати інформацію щодо зареєстрованого майна, можна зробити висновок про відсутність умов у позивачки для підтвердження свого права власності на квартиру [ADDRESS] , та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, порушене право позивачки щодо здійснення нею права власності на квартиру підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на цю квартиру, що відповідає вимогам ст. 15, 16 ЦК України та є єдиним способом захисту права власності позивачки. Постановленою суддею ухвалою від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Від позивачки витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали документів, доданих у копіях до позову. 11 березня 2025 року, на виконання ухвали суду, до суду надійшли нотаріально засвідчені копії доказів. Постановленою судом ухвалою від 01 квітня 2025 року судові засідання у справі призначено в режимі відеоконференції за участю представниці позивачки. Постановленою у судовому засіданні 09 квітня 2025 року ухвалою закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, в якому підтримала вимоги позовної заяви. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, перевіривши доводи позовної заяви матеріалами справи, висновує таке. З дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М. В. за № 773, копії свідоцтва про право власності на житло, встановлено, що 03 червня 1994 року Фондом Комунального майна видане свідоцтво про право власності на житло, згідно з яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 62,8 кв. м, а відновна вартість на момент приватизації 1099000 крб. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 26 травня 1994 року № 4041. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва містить: штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 376 08 серпня 1994 року /а.с.36/. З долученої позивачкою у копії технічного паспорта квартири [ADDRESS] , складеного у 1994 році, вбачається підтвердження відомостей про площу квартири (загальна 62,8 кв. м, житлова 44,3 кв. м), відомостей про власників [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про право власності на житло від 03 червня 1994 року). Технічний паспорт містить печатки Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк, підписи посадових осіб /а.с.13-14 зворот/. Також, з дослідженої судом, засвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М. В. за № 772, копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 грудня 2000 року, встановлено, що спадкоємицею майна громадянина [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з: 1/2 частки квартири в [ADDRESS] , належної померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна 03 червня 1994 року. Свідоцтво посвідчене державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Кровяковим С. О. та зареєстроване в реєстрі за № 1-2276. Зворотна сторона засвідченої нотаріусом копії свідоцтва містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] з підписом посадової особи, про що здійснено запис у реєстрову книгу за № 376 10 січня 2001 року /а.с.37/. З копії паспорта громадянки України позивачки, серії [NUMBER] , вбачається, що з 23 травня 1970 року місце проживання позивачки зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-11/. Відповідно до копії довідки від 25 вересня 2023 року № 7102-5002971807 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що з 25 вересня 2023 року місце перебування позивачки зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гнатика А. І., Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, Черкаської області від 12 липня 2024 року № 74101238 позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Підставою рішення державного реєстратора зазначено те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: відповідно до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. На виконання цієї норми законодавства було здійснено консолідовані пошуки інформації в Державному реєстрі речових прав щодо вказаного об`єкта речових прав та суб`єктів цих прав. Інформація щодо права власності на заявлену квартиру в Державному реєстрі речових прав та його невід`ємній архівній складовій частині відсутня. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. У зв`язку з цим державним реєстратором було сформовано та надіслано запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо надання інформації про зареєстроване право власності на квартиру до запровадження електронних реєстрів. Відповідно до відповіді Сєвєродонецької міської військової адміністрації, яка надійшла державному реєстратору, було повідомлено наступне. Інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві КП Сєвєродонецьке БТІ (далі БТІ) на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою рф, то БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Таким чином, неможливо отримати інформацію про зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи вище викладені обставини та те, що чинним законодавством не передбачено винятків щодо застосування вище вказаної норми Закону, державний реєстратор не мас змоги встановити підстави набуття права власності на квартиру /а.с.12 зворот/. 19 січня 2024 року розпорядженням Керівника Сєвєродонецької міської військової адміністрації № 47-ВА вул. Менделєєва у м. Сєвєродонецьк перейменована на вул. Миколи Амосова /а.с.18/. Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року № 3984-IX перейменовано: Сєвєродонецький район на Сіверськодонецький район; місто Сєвєродонецьк Сєвєродонецького району на місто Сіверськодонецьк. Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачці майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності. Вирішуючи позов, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо. У позивачки наявні документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло та свідоцтво про право на спадщину за законом), однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачки права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачку можливості довести своє право. Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Позивачкою право власності на спірну квартиру набуте у 1994 році (1/2 частина) та у 2001 році (1/2 частина). Надані позивачкою докази у виді свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом, технічного паспорту посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1994 та 2001 роки Сєвєродонецьким БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію переходу права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Крім того, реєстрація місця проживання у спірній квартирі позивачки підтверджує її доводи про набуття права власності на спірну квартиру. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачки на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved