Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з первісним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що вони є користувачами квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за вище вказаною адресою. На переконання позивачів відповідач втратив право користування квартирою, оскільки він ніколи в ній не проживав, речей його там не має, а з початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України деякий час проживав у Польщі і лише після повернення почав претендувати на право проживання у квартирі, хоча жодного разу не сплачував комунальні платежі. Позивачі вказують на те, що реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає у здійсненні ними своїх прав щодо користування та розпорядження нею, зокрема позбавляє їх права на приватизацію. На підставі вищевикладеного, просять суд усунути перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2023 р. відкрито провадження по даній цивільній справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи. [PERSON] , як відповідачем у первісному позові подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, посилаючись на те, що після смерті його батька в травні 2023 р., [PERSON] , яка є його тіткою, перешкоджає в користуванні спірною квартирою, в якій зареєстроване його місце проживання. За її проханням його бабуся - третя особа у справі [PERSON] забрала в нього ключі від квартири і заборонила йому мешкати в ній. На підставі наказу служби у справах дітей, у звязку з агресивним ставленням матері до нього, він тимчасово мешкав в свого повнолітнього брата в с. Шевченківське Запорізького району Запорізької області, але [INFO] житло брата пошкоджено внаслідок збройної агресії рф відносно Укрїани . Виснуючи свою позицію, [PERSON] зазначив, що він, як квартиронаймач, має право мешкати в цій квартирі, в якій зареєстроване його право проживання. Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надала письмові пояснення з приводу вищевказних первісних позовних вимог, в яких зазначила, що прийняття рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] призведе до порушень прав дитини на користування житлом, що визначені та охороняються чинними нормативно-правовими актами України та міжнародними угодами, тобто суттєво призведе до порушення прав неповнолітньої особи на збереження житлових прав (у тому числі на право проживання). Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Інформація щодо перетинання відповідачем кордону України свідчить лише про періодичну його відсутність за місцем реєстрації. Не встановлено відсутність поважних причин не проживання відповідача за місцем реєстрації. Відомості про наявність іншого житла, яке належить відповідачу на праві власності, матеріали справи не містить. Отже, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. На стадії підготовчого провадження у цій справі, відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду, окремо, позовну заяву до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення. Справі за цим позовом присвоєно єдиний унікальний номер №333/11568/23. На підставі цього позову відкрито провадження та призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. На підставі ордеру від 1977 року, виданого на ім`я [PERSON] , остання вселилась у квартиру [ADDRESS] зі своєю сім`єю. У спірній квартирі проживали та були зареєстровані [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1976 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON]., [PERSON] , [PERSON] , 2007 р.н. Батько позивача [PERSON] зареєстрував його в квартирі з народження, де він зареєстрований до даного часу. Отже, він мав право користуватись квартирою на рівні з іншими квартиронаймачами, які були зареєстровані в ній. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] помер дядько [PERSON] , який також був зареєстрований в квартирі і з цього часу в позивача є перешкоди в користуванні кімнатою, в якій вони з батьком проживали. Тимчасово він був вимушений проживати з братом, оскільки в сім`ї склались конфлікти, які супроводжувались насильством. Перешкоди в користуванні квартирою, в якій він зареєстрований з дитинства та останнім часом проживав зі своїм батьком, йому чинить тітка [PERSON] , яка не дає ключі від квартири і добровільно двері квартири не відчиняє. На підставі вищевказаного, [PERSON] просить суд: усунути йому перешкоди у здійсненні ним свого права користування житлом, шляхом вселення його в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, надала письові пояснення з приводу заявленого [PERSON] позову, в яких просила винести обґрунтоване, законне рішення у справі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі №333/11568/23 від 08.04.2024 р., постановлено: клопотання [PERSON] задовольнити. Цивільну справу №333/11568/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Міське комунальне підприємство «Основаніє», про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення, та цивільну справу №333/8901/23 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , в особі законного представника [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, - об`єднати в одне провадження під загальним номером справи №333/8901/23. Протокольною ухвалою суду від 30.04.2024 р., МКП «Основаніє», яке стороною у справі було залучено як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги, виключено зі складу учасників у справі, оскільки дана юридична особа не є належною третьою особою у цій справі. В судових засіданнях позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] та їх представник - адвокат Булдигіна М.С. підтримали поданий ними позов та просили його задовольнити, з підстав, зазначених вище. В задоволенні позову [PERSON] до них про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, просили відмовити в зв`язку з необгрунтованістю. [PERSON] , його законна представниця - матір [PERSON] , та представник - адвокат Кара Р.Т. в судових засіданнях просили відмовити в первісному позові в зв`язку з необґрунтованістю, при цьому наполягали на задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, з підстав зазначених вище. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, - [PERSON] підтримала первісні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] . Позовні вимоги [PERSON] не підтримала та просила відмовити у їх задоволенні, вважає їх безпідставними. Представниця третьої особи - Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, в судовому засіданні пітримала первісні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , вважає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні. Також надала висновок органу опіки та піклування по суті розв`язання спору, в якому вважають доцільним визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, та відповідно відмовити в задоволенні його позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи та інші докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ордеру № 9208 № А-1, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів трудящихся в м. Запоріжжя від 11.11.1976 року за № 425 на ім`я [PERSON] на родину зі складом сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було видано 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] (Т. 2 а.с. 9). 14.02.2011 року за № 88 на ім`я [PERSON] видано ордер, відповідно до якого на родину з 6 чоловік було видано 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1976 р.н., [PERSON] , 1978 р.н., [PERSON] , 2001 р.н., [PERSON] , 2009 р.н. (Т.1 а.с. 7, Т. 2 а.с. 7). Сторона по справі [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 08.02.2000 р., що підтверджується копією її паспорту громадянина України (Т. 1 а.с. 20). [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] (Т. 1 а.с. 12) Сторона по справі [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою з 06.03.2003 р., що підтверджується витягом з Єдиного дердавного демографіного реєстру (Т. 1 а.с. 15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Комунарським відділом ДРАЦ у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 08.07.2023 року ( Т. 1 а.с. 10). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , [NUMBER] виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 15.02.2007 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (Т. 1 а.с. 4, Т. 2 а.с. 12). Батьки останнього перебували у шлюбі з 15.11.2008 р. по вересень 2018 р., який був розірваний рішенням суду, копія якого перебує в Єдиному реєстрі судових рішень. 21.12.2021 р. шлюб між ними укладений повторно, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (Т. 2 а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Комунарським відділом ДРАЦ у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 31.05.2023 року (Т.1 а.с. 10). Відповідно до довідки ОСББ «Істок М8» від 16.11.2023 р., виданої [PERSON] , її син [PERSON] фактично проживав за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2004 р. до дня смерті [INFO] (Т. 1 а.с. 46). Суд, критично відноситься до цієї довідки, оскільки ОСББ «Істок М8» не наділений законодавством повноваженнями видавати довідки щодо місця проживання фізичних осіб. З інформацій, наданих Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 07.02.2024 року № 04-35/3/20, № 04-35/3/21 (Т.2. а.с. 58, 59), довідок про реєстрацію місця проживання від 25.05.2016 р., 22.07.2021 р., витягів з реєстру територіальної громади Запорізької міської територіальної громади (Т. 2 а.с. 8, 16, 17, 18) вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , було задекларовано за адресою: [ADDRESS] (за зареєстрованим місцем проживання його батька [PERSON] ), в період з 24.02.2007 року по 15.07.2008 року, з 12.02.2016 р. по теперішній час. В період з 29.07.2008 року по 10.12.2016 року його місце проживання було задеклароване за зареєстровано адресою проживання його матері [PERSON] - [ADDRESS] . Відповідно до наказу начальника служби у справах неповнолітніх Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.11.2022 року за № 01.1-8/22, який було видано за результатами розгляду заяви [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , як дитину, залишену без батьківського піклування тимчасово поміщено в сім`ю брата [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федераії № 135 від 03.07.2023 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , куди тимчасово було поміщено [PERSON] , пошкоджено. Згідно рапорту співробітника відділу поліції № 4 РУП ГУНП в Запорізькій області, 31.01.2024 року до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби 102 від неповнолітнього [PERSON] про те, що тітка [PERSON] не впускає його за місцем прописки за адресою: [ADDRESS] . Заявник тимчасово проживав у брата, але брат виїхав. Заявник біля 7 під`їзду. Відповідно до доповідної записки заступника начальника СП ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції Лютого О. про розгляд звернення від оператора лінії «102», 31.01.2024 року до відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] тітка не впускає неповнолітнього за місцем прописки. В ході перевірки було здійснено виїзд співробітниками патрульної поліції за адресою, де було всановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , проживає в с. Шевченкове Запорізької області, за вказаною адресою проживає [PERSON] , котра на момент перевірки двері не відчинила. Згідно Акту від 01.10.2023 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] , 1973 року народження, не проживав у квартирі [ADDRESS] понад 30 років, а [PERSON] , 2007 року народження, у квартирі [ADDRESS] не проживав з народження і по теперішній час. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2008 року у справі № 2-141/08 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , КП «ВРЕЖО № 5», орган опіки та піклування Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради та відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовлено, в зв`язку з необгрунтованістю позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він являється рідним братом неповнолітнього [PERSON] . З 10.11.2022 року [PERSON] на підставі наказу начальника служби у справах неповнолітніх Степногірської сільської ради Запорізького району Запорізької області, тимчасово влаштовано до нього мешкати за адресою: [ADDRESS] № 01.1-8/22 від 10.11.2022 року, як дитина, залишена без батьківського піклування, в звязку із застосуванням до нього батьками насилля. Питання про тимчасове влаштування неповнолітнього [PERSON] в його родину це був вимушений захід, оскільки між матір`ю, батьком та братом були конфлікти, які мали насильницький характер. Його брат [PERSON] періодично їздив за адресою своєї реєстрації, до батька, там були деякі його речі, він ночував там. Після смерті батька, тітка [PERSON] перестала його пускати в квартиру, перешкоджала користуватися спірним житловим примішенням. З наданих стороною [PERSON] відеозаписів, вбачається, що між ним та його матір`ю [PERSON] існує конфілктна ситуація, пов`язана з домашнім насиллям відносно неповнолітнього. Позивачка [PERSON] безпідставно періодично перешкоджає у проживанні її племінника [PERSON] за місцем його реєстрації. З урахуванням досліджених судом вищевказаних доказів, суд дійшов висновку, що вищевказаний Акт від 01.10.2023 року, підписаний мешканцями будинку [ADDRESS] , не є достовірним доказом у справі, оскільки зазначені в ньому особи, в якості свідків з приведенням їх до присяги, не залучались сторонами у справі, зазначені в ньому обставини спростовуються іншими доказами у справі. Квартира, в якій зареєстровані сторони у справі, не приватизована, перебуває у володінні територіальної громади м. Запоріжжя. За статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 68 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. На вселення до батьків їхніх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна (частина друга статті 156, частина перша статті 161 ЖК Української РСР).Крім того, згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). З досліджених судом доказів вбачається, що третя особа [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , а сторони по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право користування цією квартирою, як члени сім`ї наймача. Згідно статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК Української РСР). Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Аналогічні правові висновки вказані в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2024 року по справі №462/4491/23. Відповідно до статті 107 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19) вказано, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Виселення має оцінюватися на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ, позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача. Отже, при вирішенні спору про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 442/8188/19 (провадження № 61-7095св21), від 25 вересня 2024 року у справі № 161/15630/22 (провадження № 61-11716св23). Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 22 грудня 2021 року у справі № 758/12823/17 (провадження № 61-6652св21), від 26 липня 2023 року у справі № 754/5333/18 (провадження № 61-4094св23). З досліджених судом доказів вбачається, що неповнолітній [PERSON] не мешкав з 2022 р. за місцем своєї реєстрації та батька, ні за місцем проживання матері, поза власної волі, з поважних причин, оскільки опинився в життєвій складній ситуації та був позбавлений належного батьківського піклування, що спонукало службу у справах дітей влаштувати тимчасово його в родину рідного повнолітнього брата. При цьому неповнолітній [PERSON] не втрачав свого інтересу до вказаного житлового приміщення, в якому зокрема, він користувався певною кімнатою, в якій знаходилися його речі, про що можна зробити висновки зі спілкування між сторонами, зафіксованому на дослідженому судом відео. Коли внаслідок смерті його батька, пошкодження житлового приміщення, належного брату, внаслідок бойових дій в Україні, неповнолітній [PERSON] виявив намір повернутися мешкати за місцем своєї реєстрації, позивачка [PERSON] перешкоджала йому у користуванні житловим примішенням, забравши через наймача [PERSON] у нього ключі від квартири та не відкриваючи йому двері до неї, що також суд вважає поважною причиною не проживання неповнолітнього [PERSON] за місцем реєстрації в спірній квартирі. Належних, достовірних, достатніх доказів, що неповнолітній [PERSON] не мешкає в спірній квартирі до 2022 р. без поважних причин, суду не надано. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, у відповідності до ст. 19 Сімейного кодексу України, надано висновок про доцільність визнання [PERSON] , який на час розгляду цієї справи досяг повноліття, таким, що втратив право користування спірною квартирою, з посиланням на наступне. За інформацією відділу по Комунарському району служби (управління) району у справах дітей Запорізької міської ради - (далі по тексту - Відділ) у лютому 2021 року батьки [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] зверталися з питання повернення їм дитини [PERSON] , [INFO] , зазначаючи в заяві адресу проживання: [ADDRESS] і повідомляючи, що [PERSON] пішов з дому і став мешкати разом з братом по лінії матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За новим місцем проживання [PERSON] . Відділом було здійснено обстеження умов проживання і зроблено висновок про незадовільні умови проживання. З березня 2021 року [PERSON] разом з [PERSON] став мешкати в [ADDRESS] . Там він перебував на профілактичному обліку у службі у справах дітей Степнянської селищної ради. Згідно інформації голови правління ОСББ «Істок М 8»: за словами сусідів [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] з моменту народження у 2007 році по 2021 рік до свого чотирнадцятиріччя. Згідно інформації голови правління ОСББ «Сонячний будинок 2015»: на підставі свідчень мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з моменту народження та до 01.10.2023 року не проживав. При цьому голова ОСББ повідомив, що на підтвердження вказаного факту 01.10.2023 року мешканцями будинку був складений відповідний акт, який був засвідчений ним, як головою ОСББ. Згідно інформації Запорізького міського центру соціальних служб у 2021 році родина [PERSON] отримувала соціальну послугу «довгострокового консультування» у зв`язку із вчиненням домашнього насильства в їх родині та складними відносинами між [PERSON] та його батьками. На момент надання послуг родина проживала за адресою: [ADDRESS] . До лютого 2021 р. він мешкає зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , а потім самостійно визначився щодо свого місця проживання. На теперішній час [PERSON] є повнолітнім. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Наданий висновок повністю суперечить позиції органу опіки та піклування, викладеній в раніше наданих ним письмових поясненнях. У висновку органу опіки та піклування не враховані причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем її реєстрації. В ньому містяться посилання на письмові докази, які не були надані суду для дослідження. Враховуючи досліджені судом докази та встановлені на їх підставі обставини, суд дійшов висновку про неналежну обгрунтованість цього висновку та визнає його таким, що він суперечить інтересам [PERSON] , який на момент виникнення та існування спірних відносин був неповнолітнім. З огляду на те, що судом встановлено факт перешкоджання стороною у справі [PERSON] у праві користуванні [PERSON] спірним житловим приміщенням; недоведеність належними, достовірними, достатніми доказами заявлених в первісному позові обставин щодо непроживання [PERSON] в спірній квартирі без поважних причин, необхідність поновлення порушеного права останнього на користування цією квартирою, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню, а задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення йому перешкоди у здійсненні ним свого права користування житлом, шляхом вселення його в квартиру за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved