Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.12.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Млинівського районного суду 09 червня 2020 року. Під час спільного проживання з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею за адресою [ADDRESS] , а відповідач у [ADDRESS] . 03 серпня 2018 року Млинівським районним судом Рівненської області видано судовий наказ яким з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак [PERSON] з дня видачі судового наказу ухиляється від сплати аліментів, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 96930,00 гривень. Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та навчанню своєї дитини, що в свою чергу порушує інтереси дитини та перешкоджає його індивідуальному розвитку. Відтак, наявні правові підстави, передбачені ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилась, її представник - адвокат Панчина П.Є. позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Пояснив, що відповідач участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] не бере, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, в зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Бокіймівської сільської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.53-55) Відповідач [PERSON] будучи неодноразово викликаним в судове засідання, жодного разу до суду не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в чому числі і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. (а.с.60) Відповідач, будучи належним чином повідомленим про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, його неявка визнана судом такою, що має місце без поважних причин, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 Сімейного Кодексу України підставою позбавлення матері, батька батьківських прав є ухилення від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини та здобуттю нею повної загальної середньої освіти. З огляду на зміст норми закону (п.2 ч.1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню та навчанню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав та призначення опікуна (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с.11) Впродовж тривалого часу відповідач не виконує свого обов`язку по вихованню малолітнього [PERSON] , [INFO] , який є його сином. Як вбачається з копії судового наказу з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.07.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.9-10) Сукупна заборгованість відповідача по сплаті аліментів за вищевказаним судовим наказом становить 96930,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 11.11.2024 року. (а.с.14-17) І хоча ця обставина безпосередньо не впливає на застосування положень ст.164 СК України, проте у сукупності з іншими доказами по справі, вказує на нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем [PERSON] . З витягу з Державного реєстру речових прав № 388283872 від 25.07.2024 року вбачається, що позивач [PERSON] має в приватній власності житловий будинок по [ADDRESS] . (а.с.13) Той факт, що відповідач [PERSON] не виконує свого обов`язку по вихованню малолітнього [PERSON] підтверджується довідкою-характеристикою, зі змісту якої видно, що [PERSON] навчається у Смордвівському ліцеї з 05.10.2022 року. Зарекомендував себе як старанний учень, добрий, товариський, не конфліктний, тактовний, стриманий. Мати, [PERSON] бере активну участь у житті класу, постійно перебуває на зв`язку із класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини у школі. Забезпечила сина усім необхідним приладдям. Батько, [PERSON] із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходить, на батьківські збори не з`являється. (а.с.50) В ході судового розгляду досліджено висновок органу опіки і піклування щодо доцільності вирішення спору. Так, рішенням виконавчого комітету Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 26 від 27 березня 2025 року затверджено висновок органу опіки і піклування, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.52-54). Суперечностей висновку органу опіки і піклування з фактичними обставинами справи, судом не встановлено. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вище наведеного, з урахуванням усіх досліджених в суді доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено наявність правових підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, які підтверджені висновком органу опіки і піклування, для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно спільної з позивачем малолітньої дитини. А тому, суд вважає доцільним позов [PERSON] задовольнити повністю, позбавивши відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved