Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Крюківського районного суду міста Кременчука із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким: визнати незаконним та скасувати наказ з датою підписання 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; визнати незаконним та скасувати наказ з датою підписання 19.07.2024 року «Про звільнення з роботи», яким його звільнено з посади 23.07.2024; поновити його на посаді командира повітряного судна загону пошуково-рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації відповідача з 24.07.2024; стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, який на час подачі позову становив 139 335 грн. 00 коп., з подальшим його коригуванням на час винесення рішення в даній справі; стягнути з відповідача на його користь судові витрати; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку; стягнути судові витрати. Вимоги позову мотивовані тим, що 01.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено контракт, за яким позивач отримав посаду командира повітряного судна. 06.08.2024 на адресу позивача надійшов конверт, в якому містився супровідний до наказу без номеру та датою підписання 18.07.2024 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», за яким позивача звільнено за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. Підставою для видачі наказу зазначено службову записку директора департаменту льотної експлуатації [PERSON] та акти фіксації порушення умов трудового договору (контракту), як вказано в самому наказі. Окрім того, відповідач видав ще один наказ, підписаний 19.07.2024 «Про звільнення з роботи», яким позивача звільнено з 23.07.2024 за прогул без поважних причин (як вказано в самому наказі) в період з 19.02.2024 по 15.07.2024. Позивач [PERSON] вважає обидва наведених накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню з одночасним поновленням його на роботі, оскільки він не здійснював прогулу, тривалий час очікував на погашення відповідачем боргу із заробітної плати, у зв`язку із чим і вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 02.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крюківського\~районного суду\~міста Кременчука\~від 30.09.2024 представникам відповідача [PERSON] та Хоруженку В.О. у задоволенні клопотання про витребування доказів від позивача [PERSON] відмовлено. Ухвалами Крюківського районного суду міста Кременчука від 18.11.2024, 28.05.2025 постановлено здійнювати судове засідання дистанційно - в режимі відео конференції. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 20.11.2024 клопотання представника відповідача Хоруженка В.О. задоволено, витребувано від Адміністрації Держприкордонслужби інформацію про дати перетину державного кордону України з метою в`їзду на територію України [PERSON] , громадянином України, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за період, починаючи з 18.02.2024 по 25.10.2024. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гонтар В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача, ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» - Хоруженко В.О. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Згідно змісту наданого представником відповідача, ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» - Букорос С.С., відзиву, останній обґрунтований тим, що [PERSON] , командир повітряного судна загону транспортних вертольотів департаменту льотної експлуатації, наказом від 08.08.2023 №08/691 був відряджений до Республіки Малі до 18.02.2024. Листом директора департаменту льотної експлуатації Авіакомпанії від 14.03.2024 відповідача було повідомлено про необхідність виконання взятих на себе обов`язків та прибуття до офісу Авіакомпанії 18.03.2024. На повторний лист від 04.04.2024 вказані вимоги відповідачем були залишені без виконання. В електронному листуванні [PERSON] неодноразово повідомляв про відсутність наміру припиняти трудові відносини з Авіакомпанією, однак зазначив, що повертатись до України не планує. Тобто, як зазначає представник відповідача, позивач, в порушення вимог відповідних приписів, після закінчення відрядження до офісу компанії не прибув для проходження відповідних процедур звітності та перевірки стану здоров`я, розпорядження директора департаменту льотної експлуатації на вибуття до місця постійного проживання для виконання посадових обов`язків в режимі очікування не отримував. Також він був попереджений про звільнення за прогул, пояснень про причини своєї відсутності не надав. Актами «Про відсутність на роботі командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів [PERSON] » зафіксована відсутність останнього на робочому місці в період з 12.06.2024 до 15.07.2024. Також представник відповідача зазначає, що [PERSON] з вимогою про розрахунок після 06.08.2024 (день отримання ним наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення) до Авіакомпанії не звертався. За вказаних обставин сторона відповідача вважає, що при звільненні [PERSON] . Авіакомпанією були дотримані всі вимоги законодавства, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних наказів та поновлення позивача на роботі, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд, вислухавши пояснення сторони позивача та відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~частини 1\~ статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що 01.11.2022 між ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» та [PERSON] було укладено Трудовий договір (контракт), за яким [PERSON] прийнято на роботу в Департамент льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» на посаду командира повітряного судна. Пунктом 8.1 вказаного Трудового договору передбачений строк його дії 2 (два) роки 8 (вісім) місяців з дати набрання ним чинності. 8.08.2023 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченко В.В. №08/691 «Про відрядження льотного складу до місій ООН» командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] відряджено в період з 12.08.2023 до 11.11.2023 з міста Відень (Австрія) до Республіки Малі. 15.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченко В. за вих. №1/50 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 10 (десять) календарних днів з 16.01.2024 до 25.01.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] , відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023. 25.01.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченко В. за вих. №1/88 «Про продовження термінів відрядження льотного складу» продовжено термін відрядження на 19 (дев`ятнадцять) календарних днів з 26.01.2024 до 15.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] , відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023. 14.02.2024 наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченко В. за №2/154 «Про продовження термінів відрядження льотного складу», із врахуванням внесених Наказом Голови Правління Генерального директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Ткаченко В. за №2/235 від 29.02.2024 «Про зміни до наказів», продовжено термін відрядження на 3 (три) календарні дні з 16.02.2024 до 18.02.2024 командиру повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] , відрядженому до Республіки Малі наказом №08/691 від 08.08.2023. 14.03.2024 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» [PERSON] було направлено лист за вих. №28/ЛС-24 відповідно до яких позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань. 04.04.2025 на адресу позивача Директором департаменту льотної експлуатації ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Расторгуєвим С. було направлено лист №968/24 відповідно до яких позивача повідомлено про необхідність прибуття в Україну у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації і на протязі трьох діб з моменту закінчення відрядження доповісти відповідним посадовим особам про результати виконання виробничих завдань. 12.06.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 17.06.2024, 18.06.2024, 19.06.2024, 20.06.2024, 21.06.2024, 24.06.2024, 25.06.2024, 26.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024, 01.07.2024, 02.07.2024, 03.07.2024, 04.07.2024, 05.07.2024, 08.07.2024, 09.07.2024, 10.07.2024, 11.07.2024, 12.07.2024, 15.07.2024 відповідачем складено численні акти «Про відсутність на роботі командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] » 18.07.2024 головним виконавчим директором ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. було видано наказ № 325 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за змістом якого вбачається що у зв`язку із відсутністю на робочому місці з нез`ясованих причин з 19.02.2024 командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] до останнього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. 19.07.2024 наказом головного виконавчого директора ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» Рудь О. №203/к/ командира повітряного судна загону пошуково рятувальних вертольотів департаменту льотної експлуатації [PERSON] , звільнено 23.07.2024 за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України. 23.07.2024 вказані вище накази для відома та ознайомлення були направлені відповідачем на адресу [PERSON] і отриманні останнім 06.08.2024. 13.12.2024 на виконання ухвали Крюківського районного суду міста Кременчука від 20.11.2024, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України було надіслано лист №19-86787/18/24, за змістом якого вбачається що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] , в період з 18.02.2024 по 25.10.2024 в Базі даних не виявлено. В судовому засіданні сторона позивача заперечує факт вчиненні дисциплінарного проступку у вигляді прогулу без поважних причин посилаючись при цьому на не врахування відповідачем при видачі оскаржуваних наказів, пункту 4.2 трудового договору від 01.11.2022, а саме повернення позивача після закінчення відрядження до України та перебування останнього в режимі очікування. Пунктом 1.1. зазначеного вище Трудового договору визначено що позивач зобов`язався виконувати роботу, визначену цим Контрактом, а роботодавець зобов`язався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством і угодою сторін. Згідно пункту 1.5. вказаного Трудового договору, перебуваючи на посаді, працівник зобов`язаний виконувати посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, проходити обов`язкові види підготовок у затверджених навчальних організаціях (АТО), дотримуватись правил внутрішнього розпорядку та графіку роботи, вимог щодо конфіденційної інформації роботодавця, дбайливо ставитись до майна роботодавця і вживати заходів до запобігання його пошкодження, втрати, псування. Відповідно до пункту 3.2.2 вказаного Трудового договору, роботодавець має право притягувати працівника до матеріальної та/або дисциплінарної відповідальності в разі порушення ним цього Контракту, вимог посадової інструкції, внутрішніх розпорядчих документів роботодавця. На підставі пунктів 3.3.1 вказаного Трудового договору, працівник зобов`язується якісно та в установлений термін виконувати роботу, покладену на нього цим контрактом та посадовою інструкцією, у цілковитій відповідності до вимог доведених роботодавцем контрактних (договірних), нормативних та спеціальних документів та розпоряджень, що регулюють діяльність персоналу роботодавця в період виконання завдань в інтересах замовника. Згідно пункту 4.1 вказаного Трудового договору, виконання працівником посадових обов`язків за цим Контрактом передбачається як на території України, так і за її межзами. Місце виконання працівником посадових обов`язків у відповідний проміжок часу визначається наказом роботодавця (про направлення на підготовку, про відрядження, про виконання перельотів, учбово тренувальних польотів, про перебування в режимі очікування, чергування, інше). Пунктом 4.1 вказаного Трудового договору передбачено, що по закінченню виконання посадових обов`язків у відрядженні працівник зобов`язаний прибути в офіс Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірки стану здоров`я (якщо вимагається). Вибуття працівника після завершення відрядження до місця постійного проживання для виконання посадових обов`язків в режимі очікування здійснюється за розпорядженням директора департаменту льотної експлуатації. Відповідно до пункту 9.16 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» ДП СК-018 затвердженого наказом ПрАТ «АК «Українські вертольоти» 01.07.2020 вбачається що після прибуття з відрядження з місії ООН працівник після повернення з регіону виконання авіаційних робіт зобов`язаний пройти медичне обстеження не пізніше 24-х годин з моменту прибуття; протягом трьох діб повинен доповісти посадовим особам визначеним в «Листі погодження спеціаліста зо прибув з відрядження», про підсумки роботи у відрядженні. Пунктом 10.4 зазначених вище Правил робочий час визначається з урахуванням особливостей визначених Правилами визначення робочого часу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №219 від 02.04.2002 та включає в себе наряду з іншим і час очікування, тобто час\~протягом якого\~екіпаж повітряного\~судна перебуває\~у місці\~постійного проживання,\~чекаючи наступного\~відрядження. Відповідно до змісту дослідженого судом трудового договору укладеного між сторонами 01.11.2022 позивачем особисто у пункті 12.2 зазначено [ADDRESS] як місце постійного проживання останнього. Доказів що [PERSON] змінював зазначене у договорі місця постійного проживання або повідомляв про це відповідача, в матеріалах справи відсутні. Аналізуючи наведені вище докази, суд приходить до висновку про недоведеність стороною позивача факту перебування [PERSON] в період лютого-липня 2024 року в режимі очікування оскільки дана обставина на яку позивач посилається як на підставу за для задоволення своїх позовних вимог недоведена та спростовується наданими сторонами доказами з огляду на наступне. По-перше: твердження позивача висловлене у відзиві що в лютому 2024 він повернувся до України та перебував за місцем проживання в очікуванні належних йому виплат не відповідає дійсності і спростовується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформації за змістом якої вбачається що [PERSON] в період з 18.02.2024 по 25.10.2024 на територію України не повертався. По-друге: на виконання як наведених вище умов трудового договору так і Правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] по закінченню виконання посадових обов`язків у відрядженні до офісу Авіакомпанії для проходження відповідних процедур звітності та перевірку стану здоров`я не з`явився; визначене пунктом 4.1 трудового договору розпорядження директора департаменту льотної експлуатації як підстава для знаходження працівника в режимі очікування, в матеріалах справи відсутнє. Відповідно до пункту 4\~ частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно із пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів»\~при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 \~Кодексу Законів про працю України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Відповідно до\~статті 147 Кодексу законів про працю України,\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі\~статтею 148 Кодексу законів про працю України,\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів»\~у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40\~п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149\~КЗпП\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу\~України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процессуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно статті\~80\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування.\~ Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на дослідженні надані стороною відповідача докази суд вважає доведеною ту обставину на яку остання посилається як на підставу своїх заперечень щодо вимог позивача, що по закінченню терміну відрядження позивач [PERSON] до офісу авіакомпанії не прибув, в режимі очікування не перебував і як наслідок в період лютого-липня 2024 був відсутній на роботі без поважних на то причин. Посилання сторони позивача на недотримання відповідачем вимог щодо відібрання у працівника відповідних пояснень щодо причин відсутності на робочому місці, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається із досліджених в судовому засіданні письмових доказів, працівники підприємства неодноразово намагалися в телефонному режимі та шляхом направлення відповідних листів за адресою постійного проживання позивача, з`ясувати причини відсутності [PERSON] на робочому місці, проте таки спроби були марні. Окрім того, як вбачається із дослідженого в судовому засіданні листуванні сторін у застосунку VIBER, [PERSON] поважних причин, на питання відповідача щодо причин неповернення після закінчення відрядження до України не навів, місце свого перебування не повідомив та в категоричній формі відмовився щодо перетину державного кордону України, мотивуючи цю дію зміною своїх попередніх планів (а.с. 156 т.1) Наданий стороною відповідача наведений вище доказ, суд вважає належним та допустимим і таким що підтверджує обставини на які сторона відповідача посилається як на підставу своїх заперечень; сторона позивача з клопотанням про неприйняття судом зазначеного вище доказу з підстав недопустимості останнього, у визначеному законом порядку, не зверталась Скорочення стороною відповідача терміну відрядження [PERSON] , на думку суду, ніяким чином не впливає на встановлений судом факт відсутності останнього на робочому місці без поважних причин протягом лютого липня 2024 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» при звільненні позивача за пунктом 4\~ статті 40 Кодексу законів про працю України дотрималось вимог чинного законодавства, зокрема щодо вжиття заходів для з`ясування причин його неприбуття у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації, неодноразових спроб шляхом листування відібрати пояснення у позивача з приводу причин його неприбуття, та належного фіксування зазначених вище обставин у службових актах підприємства. З огляду на викладене, суд вважає, що зазначений відповідачем факт неприбуття позивача у розпорядження директора департаменту льотної експлуатації тривалий період часу без поважних причин достовірно підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень Цивільного процесуального кодексу України, які були ретельно дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, то відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України\~позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed