Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором (оферти) № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024 та сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що між сторонами укладено електронний кредитний договір (оферти) № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024, за яким [PERSON] отримала кредит в сумі 3 000 грн., строком на 98 днів. Відповідачка свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 8919,00\~грн.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~розмірі 3000\~грн.,\~по процентах\~в розмірі\~3969\~грн., комісії 450\~грн.,\~неустойки 1500\~грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 04 лютого 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив у позовній заяві проводити розгляд справи за відсутності їх представника. Належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає, зазначила, що кредит не брала, кошти не отримувала. Просила долучити до матеріалів справи довідку про рух коштів віл 23..05.2025 та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025186230000020 від 13.02.2025. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Виписки по надходженням по картці/рахунку [NUMBER] і додатковим рахункам договору SAMDNWFC00028428293 від 15.08.2016 за період 01.05.2024-31.05.2024, надходження коштів відсутнє. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025186230000020 від 13.02.2025, 12.02.2025 надійшла письмова заява до ВП №1 від [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , (м.н. [NUMBER] ) про те, що 26.05.2024, невідома особа, невстановленим шляхом незаконно збирала, зберігала та використала ?онфіденційну інформацію про заявницю, внаслідок чого отримала в кредит грошові кошти у сумі 3000 грн., в результаті чого в останньої виникла заборгованість з урахуванням відсотків, які потерпіла не оформляла та не отримувала. Відповідно до статті 38 Закону України "Про платіжні послуги", користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: 1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; 2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Емітент має право заблокувати електронний платіжний засіб користувача після надходження повідомлення про втрату чи загрозу втрати електронного платіжного засобу або в інших випадках відповідно до умов договору та/або законодавства. Згідно статті 87 Закону України "Про платіжні послуги", до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до пункту 40 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів", затвердженого Постановою Правління НБУ №164 від 29 лютого 2022 року, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Згідно розділу 4 пункту 4.2 підпункту 4.2.7. Пропозиції (оферти) укласти Договір № 468063-КС-001 про надання кредиту, позичальник зобов"язаний забезпечити гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ до номеру телефону та/або банківської платіжної карти, вказаного в Договорі. Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння, технічного перехоплення інформації тощо, вибуття з володіння мобільного телефону Позичальника (зокрема, відповідної SIM-карти) та/або банківської платіжної карти. Позичальник гарантує, що він в повній мірі повідомлений та беззаперечно усвідомлює, що номер телефону також використовується для отримання Одноразового ідентифікатору, введення якого буде прирівняне до електронного підпису. Ризик і всю відповідальність за несанкціоноване використання цього номера телефону та/або банківської платіжної карти несе виключно Позичальни. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, Кредитодавець безумовно вважає Позичальником і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності. А як зазначено в розділі 6 пунктів 6,5; 6,6 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), позичальник зобов`язується: забезпечити/гарантувати неможливість для третіх осіб здійснити доступ та/або використати фінансовий номер телефону та/або платіжний засіб та/або поточний рахунок, зазначений в даному договорі. Позичальник несе ризик та негативні наслідки втрати, незаконного заволодіння, технічного перехоплення інформації тощо, вибуття з володіння мобільного телефону Позичальника (зокрема, відповідної SIM-карти) та/або платіжного засобу. Ризик і всю відповідальність за несанкціоноване використання фінансового номера телефону та/або платіжного засобу несе виключно Позичальник. Будь-яку особу, яка використала такі засоби, Кредитодавець безумовно вважає Позичальником і не несе відповідальності, якщо це не відповідає дійсності. Позичальник зобов`язаний в найкоротший строк протягом дня події в письмовій паперовій формі повідомити Кредитодавця про факт втрати та/або зміни та/або обмеження користування зазначеними в даному договорі платіжним засобом, фінансовим номером телефону, паспортом, та відшкодувати у повному обсязі всі збитки, завдані Кредитодавцю невиконанням цього обов`язку. Жодних доказів на підтвердження належного повідомлення про несанкціоновану транзакцію за її рахунком 26 травня 2023 року відповідачкою не надано, а судом не встановлено. Окрім того, з дослідженого в судовому засіданні Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025186230000020 від 13.02.2025, [PERSON] , 12.02.2025 звернулася до відділу поліції №1 Вараського РВП ГУНП в Рівненській області, про те, що 26.05.2024, невідома особа невстановленим шляхом незаконно збирала, зберігала та використовувала конфіденційну інформацію про заявника, після чого отримала в кредит грошові кошти на суму 3000 гривень, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість з урахуванням відсотків, які потерпіла не оформляла та не отримувала. В даному\~ позовному\~провадженні \~заборгованість виникла\~ внаслідок\~укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] Кредитного договору (оферти) № 26.05.2024-100001862 від 26 травня 2024 року. Суд також враховує, що сам по собі факт звернення відповідача до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно нього до ухвалення вироку, яким будуть встановлені обставини вчинення злочину та відповідні винні особи. У разі встановлення обставин правопорушення та винної особи відповідач має право звернутися до такої особи з цивільним позовом про відшкодування завданих збитків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 524/3979/16-ц (провадження № 61-20290св18). Щодо укладання кредитного договору між сторонома, то судом встановлено наступне: 26.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 26.05.2024-100001862. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 3000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 26.05.2024. Згідно довідки розрахунку, заборгованість [PERSON] по Кредитному договору № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024становить - 8919,00\~грн.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~розмірі 3000\~грн.,\~по процентах\~в розмірі\~3969\~грн., комісії 450 грн., неустойки 1500 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 26 травня 2024 по 31 серпня 2024 року. Відповідно до умов Договору та Заявки Позичальнику надано кредит у розмірі 3000, 00 грн., строком на 98 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.35% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.13% = (3335.89 / 3000)/98 * 100%. Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 450 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Пунктом 3.1.\~Договору передбачено,\~що Кредитор\~зобов`язується\~надати Кредит\~Позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених Договором,\~а Позичальникзобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Згідно пункту 3.2. Договору, Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою. незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5175-47XX-XXXX-0048. А як зазначено в пункті 4.3. Договору, днем надання Кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитора, а днем погашення Кредиту день зарахування коштів на поточний рахунок Кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитора. У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитора, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку, на який надано Кредит. Пунктом 4.4. Договору визначено, що Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. У разі дострокового повного повернення Кредиту позичальник у день цього повернення сплачує Проценти за період фактичного користування Кредитом (включаючи безпосередньо день надания Кредиту). У разі дострокового часткового повернення Кредиту у день повернення позичальник сплачує Проценти за період фактичного користування всією сумою Кредиту, а на залишок суми Кредиту нараховуються Проценти у загальному порядку. передбаченому договором. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконали в повному обсязі. Про те, що [PERSON] . 26.05.2024 отримала кредитні кошти в розмірі 3000 гривень, підтверджується квитанцією №2467441596, де вказано призначення: видача за договором № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024. [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість у розмірі 8919,00\~грн.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту в\~розмірі 3000\~грн.,\~по процентах\~в розмірі\~3969\~грн., комісії 450 грн., неустойки 1500 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Варто зазначити, що Закон України «Про електронні довірчі послуги» визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України «Про електронні довірчі послуги», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 10.1 Договору цей Договір набирає чинності з дати отримання Кредитодавцем у інформаційній системі Кредитодавця від Позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим Позичальником від Кредитодавця на номер телефону Позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі Кредитодавця. [PERSON] , 26 травня 2024 року електронним цифровим підписом, підписала одноразовим ідентифікатором Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту для повторного звернення клієнта, Таблицю обчислення загальної вартості кредиту, підтвердження укладення кредитного договору та отримала на свій рахунок кошти у розмірі 3000,00 грн, а отже акцептовано умови Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 26.05.2024-100001862 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України , позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. А як зазначено в \~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Суд враховує, що Кредитним договором (оферти) № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024,надано кредит, строком на 98 дні - з 26 травня 2024 по 31 серпня 2024 року. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при вирішенні спірних правовідносин суд зауважує на необхідності застосування положення contra proferentem. В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно Договору, Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 450 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а саме: 3000 гривень (тіло кредиту), 98 дні (строк кредиту), 3969 грн. (проценти), 450 грн (комісія). Даний розрахунок є належним, не спростований відповідачем, відповідає висновкам постанови ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування, узгоджені проценти за користування кредиту, та термін на який видавався кредит, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають задоволенню, адже вони нараховані в межах строку дії кредитного договору. Окрім того, відповідно до умов кредитного договору № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024, [PERSON] отримала в кредит грошові кошти зі сплатою комісії. Як зазначено у п.7 Договору, Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 450 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Оскільки на даний час комісія, пов`язана з наданням кредиту [PERSON] не сплачена, то і в цій частині позовні вимоги слід також задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що\~ позивачем надано [PERSON] кредитні кошти в сумі 3000 грн, на умовах строковості та з нарахуванням відсотків, зазначених у заявці, комісії, однак відповідач свої зобов`язання не виконує, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, у зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість. Відтак, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків та комісії є обґрунтованим, обставини викладені у позовній заяві підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісії. Крім того, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з [PERSON] -\~1500 грн. неустойки за кредитним договором № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024. Вирішуючи спір в даній частині судом взято до уваги те, що відповідно до\~Закону України "Про правовий режим воєнного стану"\~з 24.02.2022 в Україні введено режим воєнного стану. 15.03.2022 Верховна Рада України прийняла\~Закон України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України\~доповнено новим п.18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024 вбачається, що з 26 травня 2024 року по 31 серпня 2024 року та впродовж дії воєнного стану позивачем здійснювалось нарахування неустойки, яка становить - 1500 грн. Враховуючи вище викладене, на підставі\~Закону України №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022\~з [PERSON] неустойка в розмірі 1500 грн. стягненню не підлягає, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Окремо суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 77-78 ЦПК України. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі вищенаведеного, суд повно і правильно встановивши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, вважає, що в задоволенні позову банку в частині стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії, слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 26.05.2024-100001862 від 26.05.2024 у розмірі 7419 (сім тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000\~гривень (тіло\~кредиту),\~3969\~грн.\~ (проценти),\~ 450\~грн (комісія).В той же час в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки, слід відмовити за безпідставністю. Що стосується сплаченого судового збору позивачем, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 8919,00 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 7419,00 грн., що становить 83.18 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2014,95 грн., що складає 83,18 % від 2422,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial