Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси (18001, м. Черкаси, вул. Благовісна, 170, ЄДРПОУ 04061547) звернувся до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . На момент народження дитини батьки в шлюбі не перебували, відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою). За наявної інформації мати дитини [PERSON] померла. 31 жовтня 2024 року до Служби надійшла інформація Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю № 34» стосовно родини малолітнього [PERSON] . В інформації вказано, що малолітній систематично жебракує. Батько [PERSON] схильний до вживання спиртних напоїв, зловживає батьківськими обов`язками, за адресою проживання для малолітнього не створені умови для проживання. 19 листопада 2024 року працівниками сектору ювенальної превенції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» доставлено малолітнього [PERSON] для з`ясування обставин. Малолітній повідомив працівників поліції, що батько зловживає спиртними напоями, а він часто залишається вдома на тривалий час без нагляду, через що бродяжить. Працівниками комунального закладу батькові було повідомлено про місце знаходження дитини та рекомендовано звернутися до Служби із заявою щодо повернення сина на виховання в родину. Малолітній [PERSON] , [INFO] поставлений на облік в Службу як такий, що перебуває в складних життєвих обставинах, а саме, проживає в родині, де батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб від 05.12.2024 № 1289 громадянин [PERSON] з фахівцями центру не контактує, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач [PERSON] спілкування з працівниками Служби ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає. Станом на 12.02.2025 батько до Служби із заявами не звертався, засідання комісії проігнорував, хоча про час та дату засідання був повідомлений. Наявними документами підтверджено, що батько ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню сина, що виражається в його бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавив дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання батьком обов`язків по вихованню малолітнього. Позбавлення батька [PERSON] батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що батько не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , [INFO] , у відділенні державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини. 08 квітня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 02 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Органу опіки та піклування м. Черкаси за дорученням Молчанович Наталія Олександрівна в судове засідання надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи був повідомлений шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою проживання. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, [INFO] народився [PERSON] . В графі «батько» - « [PERSON] ». Відповідно до Листа в.о. директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ліцею спортивного профілю № 34 ЧМР Черкаської області № 878 від 31.10.2024, « [PERSON] проживає разом з батьком та його співмешканкою за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини померла. Батько [PERSON] та його співмешканка зловживають алкоголем (зі слів сусідів). [PERSON] систематично жебракує, просить кошти у перехожих біля магазинів. Вчителі школи неодноразово бачили, що [PERSON] жебракує». Відповідно до листа в.о. директора Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - ліцею спортивного профілю № 34 ЧМР Черкаської області № 932 від 12.11.2024, « [PERSON] проживає разом з батьком та його співмешканкою за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини померла. Батько [PERSON] та його співмешканка зловживають алкоголем (зі слів сусідів). [PERSON] систематично жебракує, просить кошти у перехожих біля магазинів. Вчителі школи неодноразово бачили, що [PERSON] жебракує. З Максимом була проведена бесіда інспектором СОБ [PERSON] , в ході якої підтвердилися факти жебракування. Батьки учня на звернення класного керівника не реагують, при спробі викликати батьків до школи на співбесіду класний керівник отримує нецензурну лайку на свою адресу. [PERSON] також неодноразово нецензурно висловлюється на адресу однокласниць та вчиняє дії, які мають ознаки психологічного сексуального булінгу (імітує рухи статевого акту, розповідає, які сексуальні дії він буде скоювати з дівчатами). 20 листопада 2024 року вихователь-методист КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» звернувся до Служби у справах дітей Черкаської міської ради з повідомленням № 623, з якого вбачається, що «адміністрація КЗ «Черкаський обласний Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» повідомляє, що 19.11.2024 року до Центру був доставлений [PERSON] , [INFO] , учень 5-Г класу Черкаського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю № 34», який проживає в [ADDRESS] . За попередніми матеріалами було встановлено, що дитина опинилась у складних життєвих обставинах і була доставлена до Центру працівниками сектору ювенальної превенції. [PERSON] був виявлений на вулиці біля приміщення магазину «АТБ» по [ADDRESS] , без супроводу дорослих. Зі слів дитини, він проживає з батьком, [PERSON] і його співмешканкою [PERSON] . Мати [PERSON] [PERSON] померла. Батько зловживає спиртними напоями. Дитина часто залишається без догляду дорослих, бродяжить». Наказом Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 189-о від 03.12.2024 «Про взяття на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставин», взято на облік дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах - [PERSON] , який народився [INFO] . Також, зазначено, що підставою для взяття на облік вважати ухилення батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків. Відповідно до повідомлення Черкаського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради № 1289 від 05.12.2024 року, «04.12.2024 року фахівці здійснили соціальне інспектування сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Фахівцями центру здійснені спроби зв`язатись в телефонному режимі з [PERSON] , батько на телефонні дзвінки не відповідав. Двері не відчинили, тому залишено повідомлення та назначена консультація на 05.12.2024 року на 10-00 годину. На консультацію не з`явились». Як вбачається з повідомлення КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» № 3 від 20.01.2025, [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] відвідував 05.12.2024; 30.12.2024; 04.01.2025. З психологами закладу батько не співпрацював. В матеріалах справи є Висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3706-01-21 від 21.02.2025року, з якого вбачається, що з метою соціального захисту малолітніх, забезпечення державних гарантій на виховання, лікування та розвиток, відповідно до європейських стандартів, ратифікованих Україною, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Приписами ч.3 ст.51Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст.3СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, надає чітке визначення поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків, наприклад не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не піклується про свого сина, не проявляє зацікавленості в його долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Тобто, судом встановлено, що [PERSON] не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. На думку суду, відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Факт не піклування дитиною відповідачем підтверджується Висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3706-01-21 від 21.02.2025. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Враховуючи вищевикладене, найкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки, суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] . За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України встановлено ,що частка заробітку(доходу) матері, батька ,яка буде стягуватися,як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову та на підставі п. 1 ч. 1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частиною 3 ст. 193 СК України визначено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] , [INFO] , на особистий його рахунок, відкритий на його ім`я у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. (за кожну позовну вимогу). Тому, зважаючи на вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належну правову оцінку, вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову. На підставі ст.ст. 150, 164, Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved