Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок загальною площею 81,4 кв.м. та житловою площею 52,6 кв.м., який розташований по [ADDRESS] . В обґрунтуванняпозову зазначає, що з 28.12.1976 року та по даний час він разом зі своєю сім`єю зареєстрований та проживає в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З 28.12.1976 року він безперервно та відкрито володіє та користується житловим будинком та присадибною ділянкою, здійснює догляд, провів там каптільний ремонт, зробив газифікацію будинку, обробляє земельну ділянку. Даний будинок був занедбаний та не мав власника. Будь-яких претензій до нього зі сторони інших осіб на вказане домоволодіння не виникало. Фактично цей будинок йому передала Козятинська залізнична лінія, так як він працював залізничником, але жодних документів йому надано небуло. Проте, коли в цьому році позивач вирішив переоформити даний будинок на себе та звернувся до виробничого підрозділу «Козятинська дистанція колії», де йому повідомили, що цей будинок їм не належить. Після цього позивач звернувся до КП «Тетіївське БТІ» виконавчого комітету Тетіївської міської ради, де йому видали інформаційну довідку № 61 від 05.02.2025 року, в якій зазначено, що станом на 31.12.2012 року правовстановлюючий документ на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в БТІ не зареєстровано. Також, в КП «Тетіївське БТІ» виконавчого комітету Тетіївської міської ради позивачу видано технічний паспорт на даний житловий будинок. За даних обставин позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 28.04.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача Тетіївської міської ради Гричанюк О.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] дійсно відкрито, безперервно володіє, користується житловим будинком та присадибною ділянкою, більше 40 років, доглядає за ними, провів капітальний ремонт та газифікацію. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~статті 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Судом встановлено, що по ПЧ-7 відсутня будівля за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 1773 від 23.09.2024 виробничого підрозділу «Козятинська дистанція колії» ( а. с. 6). Із інформаційної довідки № 61 від 05.02.2025 року виданою КП «Тетіївське БТІ» виконавчого комітету Тетіївської міської ради вбачається, що станом на 31.12.2012 року правовстановлюючий документ на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , в БТІ не зареєстровано (а. с. 7). На даний житловий будинок позивач [PERSON] замовив технічний паспорт, який був виготовлений 05.02.2025 року комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради ( а. с. 8-10). З копії будинкової книги вбачається, що позивач та його родина проживають та зареєстровані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 28.12.1976 року ( а. с. 11-15). З наданих копії робочого проекту газопостачання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та платіжних квитанцій вбачається, що позивач [PERSON] в 1991 році провів газифікацію будинку та постійно проводить оплату за житлово-комунальні послуги даного будинку ( а. с. 16-43). З відповіді на адвокатський запит наданої регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 24.04.2025 вбачається, що житловий будинок по [ADDRESS] , на праві власності за регіональною філією «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не рахується та на балансі підрозділів регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» не обліковується ( а. с. 66). В інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відсутні відомості щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 94). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року (надалі - Постанова), відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Так, звертаючись до суду позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, позивач зазначив, що з 28.12.1976 року він безперервно та відкрито володіє житловим будинком та присадибною ділянкою, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та вважає, що внаслідок відкритого, безперервного володіння зазначеним житловим будинком має право на нього в силу положень статті 344 ЦК України. Ці обставини визнані представником відповідача Тетіївської міської ради у судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Беручи до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , а також те, що позивач добросовісно заволодів житловим будинком\~загальною площею\~81,4\~кв.м.\~та житловою\~площею 52,6\~кв.м.,\~який розташований\~по [ADDRESS] ,\~та продовжує\~більше 40\~років відкрито, безперервно та добросовісно користуватися ним, а в позасудовому порядку відсутні підстави для оформлення права власності на даний житловий будинок, відтак ці обставини, на переконання суду, є достатніми підставами для набуття позивачем [PERSON] права власності на зазначений житловий будинок за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved