Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Територіальна громада в особі ЗМР. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] з червня 2011 року по 30.12.2017 р. постійно проживав разом з бабусею - [PERSON] в [ADDRESS] . За життя бабуся склала на нього заповіт, відповідно до якого заповідала йому вказану квартиру. [INFO] [PERSON] померла. Крім заявника інших спадкоємців не було і лише він мешкав з бабусею, піклувався про неї, знав про заповіт, а тому вважав себе таким, що вступив в право на спадщину. В березні 2025 року заявник звернувся до Першої запорізької державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа № 7/2021 після померлої [INFO] [PERSON] , однак нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю доказів проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою на момент відкриття спадщини. За період спільного проживання з бабусею заявник постійно купував продукти харчування, ліки та все необхідне для спільного побуту та для її здоров`я, разом вони вели спільне господарство, облаштовували та ремонтували квартиру. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , як онук і бабуся з червня 2011 року до [INFO] . Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2025 року було відкрито провадження по справі. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив заяву задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи територіальної громади в особі ЗМР в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, враховуючи надані пояснення по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.1962 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . 11.01.1969 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 11.01.1969 року. Після реєстрації одруження присвоєно прізвище дружині - [PERSON] . 15.03.1980 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.03.1980 року. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.04.1986 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з аналізу вищевказаних документів, вбачається, що [PERSON] є бабусею [PERSON] . 11.12.2004 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори Гура М.Г., відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заповіла [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.08.2008 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.01.2018 року. 14.03.2025 року [PERSON] звернувся до Першої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2025 року за вих. № 780/02-31 державним нотаріусом Першої запорізької державної нотаріальної контори Типольською К. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою 11.12.2004 р. за реєстровим № 1-3328, на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що він не прийняв спадщину у встановлений законом строк після померлої [INFO] [PERSON] . В матеріалах спадкової справи № 7/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , міститься довідка Департаменту реєстраційних послуг від 27.02.2025 р., відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] в період з 06.03.1989 р. по 23.04.2018 р. (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. Згідно із довідкою голови ОСББ «Запоріжсталь 28» Головінової Т.М., [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає без реєстрації з 11.06.2011 р. по поточний час в квартирі [ADDRESS] . В матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які зазначили та кожен окремо підтвердили, що [PERSON] постійно проживав зі своєю бабусею [PERSON] в її квартирі [ADDRESS] , до смерті останньої. Також, [PERSON] піклувався про свою бабусю, займався її лікуванням, купував продукти харчування, робив поточні ремонти в квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. 2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно із пп. 4.12 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) вказано, що «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (правова позиція викладена у Постанові Верховного суду від 07.02.2018 по справі №127/1765/16). Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Так, місцем проживання фізичної особи за ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця 4-ї черги за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами (правова позиція викладена у Постановах Верховного суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17 та від 04.05.2022 у справі №372/4235/19). Аналіз матеріалів справи свідчить, що заявником надано суду достатньо доказів на підтвердження факту проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю, як онук і бабуся, більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню.

Outcome: approved