Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просили встановити факт того, що [PERSON] є рідним онуком [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати [PERSON] основним наймачем квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 23,9 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м.; визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 23,9 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м. На обґрунтування позову зазначено, що позивачі зареєстровані та постійно мешкають за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло було надано на підставі ордеру бабці позивача [PERSON] [PERSON] , яка була основним наймачем та знята з реєстрації 04.01.1999 року у зв`язку зі смертю. У 1997 році [PERSON] , яка мешкала зі складом родини 5 чоловік у двокімнатній квартирі за вказаною адресою звернулася до виконкому Красногвардійської районної ради з проханням приєднати звільнену однокімнатну квартиру [ADDRESS] у цьому будинку. Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська від 24.04.1998 № 97 звільнену однокімнатну квартиру [ADDRESS] було приєднано до двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 24,4 кв.м., цього ж будинку, в якій мешкала [PERSON] зі складом сім`ї 5 осіб. Розпорядженням №330 від 07.11.24 Департаменту житлового господарства ДМР було узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] . Після смерті основного наймача позивачі неодноразово зверталися до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про зміну умов договору найму. Останній раз позивач [PERSON] (правнук [PERSON] ) звертався у січні 2025 року. Згідно відповіді від 13.01.25 №3/16-209 Департамент житлового господарства відмовив у підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну умов найму у зв`язку з тим, що пакет документів, які позивач надав має певні недоліки, а саме: відсутній документ (ордер), що підтверджує право зайняття [PERSON] та членами її сім`ї житлової площі 24,4 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; відсутній витяг з формою з особового рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] . Зазначено, що позивачі вселилися до спірної квартири, як члени сім`ї основного наймача, на підставі ордеру, безперервно проживають в цій квартирі з моменту вселення, і продовжують на теперішній час виконувати обов`язки наймачів цього житла. Іншого житла у них немає, що підтверджується довідкою БТІ. Таким чином, відповідачами не визнається право позивачів на користування спірною квартирою та відмовлено у переоформлені договору найму та особового рахунку, у зв`язку з чим права позивачів підлягають судовому захисту. Разом з цим, невизнання права користування житловим приміщенням обмежує позивачів в їх правах, а саме неможливість приватизації спірної кімнати, неможливість зареєструвати у квартирі іншу людину. Тобто право користування житлом обмежене та не визнається на даний час відповідачами. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні просила ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивачів [PERSON] , представника відповідачів [PERSON] , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. Матір`ю [PERSON] , [INFO] , вказано [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя за № 00045927823 від 10.07.2024, 26 липня 1955 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Ялтинського міськвиконкому Кримської області, актовий запис № 256. Прізвище дружини до державної реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.61-62). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] (а.с.11). Позивачі [PERSON] та [PERSON] з 16 січня 1979 року перебували у шлюбі, який потім було розірвано, від якого мають двох дітей, а саме: позивачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,12,16,44). Відповідно до довідки ЖЕК-18 основним квартиронаймачем по [ADDRESS] є [PERSON] , зі складом сім`ї [PERSON] (онук), [PERSON] (дружина онука), [PERSON] (правнук), [PERSON] (правнук) (а.с.57). Відповідно до довідки № 1288 від 30.12.1985, виданої ЖЕК-18, за адресою: [ADDRESS] , мешкають та зареєстровані 5 осіб: [PERSON] (основний квартиронаймач) [PERSON] (онук), [PERSON] (дружина онука), [PERSON] (правнук), [PERSON] (правнук) (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 24.04.1998 № 97 звільнену однокімнатну квартиру [ADDRESS] приєднано до двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 24,4 кв.м., цього ж будинку, виділено [PERSON] зі складом сім`ї 5 осіб (вона, онук, дружина онука, правнук 1980 року народження, правнук 1982 року народження). Також вказаним рішенням зобов`язано ЖЕК-18 відкрити особовий рахунок на трикімнатну квартиру [ADDRESS] на громадянку [PERSON] (а.с.8,53). [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). [INFO] [PERSON] померла (а.с.15). Позивач [PERSON] мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 23 жовтня 1979 року по даний час, позивач [PERSON] з 08 жовтня 1979 року по даний час, позивач [PERSON] з 10 червня 1997 року по даний час, позивач [PERSON] з 29 червня 1999 року по даний час (а.с.58-60,63). Станом на 21 червня 2024 року до складу сім`ї/зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] (онук), [PERSON] , [PERSON] (правнук), [PERSON] (правнук), [PERSON] (наймач, зареєстровано 03.01.1963. знято з реєстрації 04.01.1999) (а.с.72). Згідно інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 23.07.2024 за вих.№8674, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] , в який увійшла квартира [ADDRESS] , зареєстрований балансовою належністю за Місцевою радою (а.с.66). Розпорядженням Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №330 від 07 листопада 2024 року «Про внутрішнє перепланування квартири [ADDRESS] » узаконено внутрішнє перепланування з переобладнанням квартири [ADDRESS] . Вказане перепланування з переобладнанням квартири на конструктивну схему житлової будівлі впливу не виявляє, розташування каналізаційних та водопровідних стояків житлового будинку залишилось без змін. Після узаконення вважати квартиру загальною площею 50,2 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м., на підставі технічного паспорту КП «РЕФОРМЖИТЛО» ДМР від 11.09.24 року (а.с.9). З відповіді Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 13.01.2025 за вих.№ 3/16-209 встановлено, що Департаментом житлового господарства Дніпропетровської міської ради позивачу [PERSON] відмовлено у підготовці проекту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про внесення змін умов договору найму щодо неприватизованого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з виявленням недоліків у наданому пакеті документів, а саме: відсутній документ (ордер), що підтверджує право зайняття Ейхбаум Є.В.П. та членами її сім`ї житлової площі 24,4 кв.м. в квартирі [ADDRESS] ; відсутній витяг за формою з особистого рахунка на ім`я попереднього квартиронаймача; виявлено розбіжності в імені наймача, для підтвердження родинних відносин заявника та членів його сім`ї до наймача. У витягу з Державного реєстру від 10.07.2024 №00045927823 дошлюбне прізвище [PERSON] вказано з помилкою (а.с.67-68). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги у частині встановлення факту родинних відносин судом ураховуються такі обставини. Згідно з пункту першого частини першого\~статті 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 7\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5, \~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до частиною другою\~статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення вказаного факту необхідно позивачу [PERSON] для підтвердження того, що він є онуком померлої [PERSON] , яка була основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , де на даний час мешкають та зареєстровані позивачі. Дослідивши надані суду докази, у суду не виникає сумнівів відносно того, що [PERSON] є рідною бабусею позивача [PERSON] , а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви у цій частині. Розглядаючи позовні вимоги про визнання права позивачів на користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає таке. Як встановлено судом позивачі є членами сім`ї та родичами померлої [PERSON] , [INFO] . Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частинами першою та другою статті 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача (частина перша статті 106 ЖК України). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні, наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, у розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають у квартирі разом з наймачем. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Спірні правовідносини стосуються захисту житлових прав позивачів. З огляду на викладене, позивачами надано достатньо допустимих й належних доказів, а тому наявні правові підстави для задоволення їх позову в частині визнання за ними права користування квартирою. Судом встановлено, що позивачі вселилися в спірну квартиру на законних підставах, будучи членами сім`ї основного квартиронаймача [PERSON] , зареєстровані там та протягом тривалого часу продовжують в ній проживати. При цьому, з часу смерті\~ [PERSON] та по даний час, балансоутримувачем не пред`являлися вимоги до позивачів щодо незаконності зайняття ними спірної квартири, що в даному випадку свідчить про той факт, що дії відповідачів є такими, що порушують законні права користувачів житловим приміщенням. Щодо позовної вимоги про визнання позивача [PERSON] основним наймачем спірної квартири, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки по-перше для приватизації спірного житлового приміщення Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, не вимагає надання копії договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла, оскільки такий документ подається у разі, якщо громадянин бажає приватизувати кімнату у гуртожитку, а по-друге, якщо ж все таки позивачі мають намір змінити договір найму житлового приміщення, то з урахуванням ухваленого у цій справі рішення, вони зможуть у позасудовому порядку звернутися до відповідного органу із заявою. Така правова позиція, зокрема, викладена у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі 932/15395/19-ц. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial