Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

1. Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до Відповідача, у якій просить стягнути з останнього майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 96623,06 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що Відповідач [PERSON] 13.02.2025 о 08 год. 25 хв. у м. Львові на проспекті Свободи, буд.\~12, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні з лівої смуги (дозволяє рух транспортного засобу тільки ліворуч) у праву смугу, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (позивач), який рухався у попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1., 2.3б, 8.4.ґ Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року у справі №461/1431/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] застрахована згідно з полісом №СА/2894913 у ПрАТ «СК «АСКО ДС». Відповідно до звіту №81905 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] , виконану СПДФО [PERSON] , який є суб`єктом оціночної діяльності Сертифікат №652/19, виданий Фондом державного майна України 19 серпня 2019 року, на підставі договору та заявки від ПрАТ «СК «АСКО ДС» та доручено провести оцінювачу [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] , з ПДВ складає 143 883,30 грн. Відповідно до відповіді ПрАТ «СК «АСКО ДС» за №226 від 26.02.2025, страхова компанія повідомила про те, що ПрАТ «СК «АСКО ДС» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування по страховому випадку від 13.02.2025 за участю автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] у розмірі 47260,24\~грн. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що з вини Відповідача, який є володільцем джерела підвищеної небезпеки, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, частина якої відшкодовано страховою компанією в розмірі 47260,24 грн., а відтак різниця належної позивачу до виплати матеріальної шкоди в розмірі 96623,06 грн. (143883,30 грн. 47260,24 грн.) підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] , з вини якого Позивачу було спричинено шкоду. Окрім цього, у позовній заяві Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, є витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу у сумі 50000,00 грн. Ухвалою від 20.03.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши сторонам строки для подання заяв по суті справи. 15.05.2025 від представника Відповідача адвоката Конюшка Д. Б. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить поновити йому процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що Позивач не має права вимагати від Відповідача відшкодувати заподіяний збиток у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну та має звертатися з відповідною вимогою до Страховика Відповідача ПрАТ «СК «АСКО ДС», а також вказує, що Позивач не надав доказів необхідності проведення ремонту в обсязі та вартості, яка визначена у Звіті №81905 від 19.02.2025, не надав доказів фактичного проведення і оплати ремонту. Враховуючи предмет спору та зміст позовних вимог, до предмету доказування в даній справі входить не лише вартість ремонту транспортного засобу, але і необхідність проведення ремонту транспортного засобу в тому обсязі, що зазначений в Звіті №81905 від 19.02.2025. Однак Позивач не надав до суду жодного розрахункового документу, який би підтверджував факт здійснення оплати вказаного ремонту транспортного засобу «Mercedes-Benz» д.н.з [NUMBER] . Відповідно, недоведеним є факт того, що Позивач дійсно поніс будь-які витрати на ремонт вказаного транспортного засобу. Таким чином, безпідставною є вимога Позивача відшкодувати завдану йому шкоду, пов`язану з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, не здійснивши при цьому фактичних витрат на його оплату та не надавши доказів необхідності витрат у відповідному розмірі. Окрім цього, посилається на абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, страхове відшкодування, отримане Позивачем (як власником автомобіля), у розмірі 47 260 грн. 24 коп. є зменшеним на суму податку на додану вартість. Виходячи з вище наведеного, особа, яка має право на отримання страхового відшкодування, зобов`язана звертатися до ПрАТ «СК «АСКО ДС», для отримання страхового відшкодування в належному розмірі. Окрім цього, вважає вимогу Позивача про стягнення на його користь з Відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 50000,00 грн недоведеною та необґрунтованою. Щодо поновлення процесуального строку зазначає, що у зв`язку з тим, що з матеріалами позовної заяви та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.03.2025 року у справі №461/2100/25 сторона Відповідача ознайомилася лише 07.05.2025 року, тобто вже після спливу строку, встановленого судом, Відповідач не мав об`єктивної можливості реалізувати своє право на подання відзиву у визначений строк. Також, у відзиві на позовну заяву представник Відповідача відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 93 ЦПК України ставить такі питання до Позивача: «1. Чи узгоджували Ви розмір виплати страхового відшкодування з ПрАТ «СК «АСКО ДС» та якими доказами це підтверджується або спростовується? 2. Чи проводили Ви відновлювальний ремонт транспортного засобу «MercedesBenz» д.н.з [NUMBER] , внаслідок події від 13.02.2025 року та якими доказами це підтверджується або спростовується?». Протокольною Ухвалою від 26.05.2025 суд поновив Відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву. У судовому засіданні представник Позивача адвокат Багрій О. Л. просив позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідач та його представник адвокат Конюшко Д. Б. у судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, не скерували. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з наявністю відомостей про належне повідомлення Відповідача та його представника про розгляд цієї справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їй відсутності. 2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування, висновки суду Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частинах 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Суд встановив, що [PERSON] 13.02.2025 о 08 год. 25 хв. у м. Львові на проспекті Свободи, буд. 12, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні з лівої смуги (дозволяє рух транспортного засобу тільки ліворуч) у праву смугу, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (позивач), який рухався у попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1., 2.3б, 8.4.ґ Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2025 року у справі №461/1431/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, вказаною Постановою встановлено, що що [PERSON] 13.02.2025 о 08 год. 25 хв. у м. Львові на проспекті Свободи, буд. 12, керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, при перестроюванні з лівої смуги (дозволяє рух транспортного засобу тільки ліворуч) у праву смугу, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mercedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (позивач), який рухався у попутному напрямку, чим порушив вимоги п.п.10.1., 2.3б, 8.4.ґ Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Згідно з ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов`язковим для суду у частині з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Так,\~цивільно-правова\~відповідальність Відповідача\~як водія\~автомобіля марки\~«Volkswagen\~Tiguan»,\~д.н.з. [NUMBER] ,\~на момент\~дорожньо-транспортної\~пригоди на\~виконання вимог\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» була застрахована за діючим Полісом ОСЦПВВНТЗ №СА/2894913 виданого ПрАТ «СК «АСКО ДС», з лімітом відповідальності Страховика за шкоду заподіяну майну третіх осіб у розмірі 160000,00 грн. Відповідно до звіту № 81905 про оцінку автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] , виконану СПДФО [PERSON] , який є суб`єктом оціночної діяльності Сертифікат №652/19, виданий Фондом державного майна України 19 серпня 2019 року, на підставі договору та заявки від ПрАТ «СК «АСКО ДС» та доручено провести оцінювачу [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] , з ПДВ складає 143883,30 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу 53701,78 грн. Відповідно до відповіді ПрАТ «СК «АСКО ДС» за №226 від 26.02.2025, страхова компанія повідомила про те, що ПрАТ «СК «АСКО ДС» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування по страховому випадку від 13.02.2025 за участю автомобіля «Mercedes-Benz» GLS 350 д.н.з. [NUMBER] у розмірі 47260,24 грн. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У статтях 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що\~майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність,\~лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Суд встановив, що сторони у справі не оспорюють факт ДТП, вину Відповідача та отримання Позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 47260,24 грн. Предметом спору є недостатність, на думку Позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним з видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини Відповідача, перевищує виплачений Позивачу розмір страхового відшкодування, то зі [PERSON] , як винної особи, на користь Позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Посилання представника Відповідача на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди зі [PERSON] не відповідають фактичним обставинам цієї справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між [PERSON] та\~ПрАТ «СК «АСКО ДС», яким було застраховано автомобіль\~«Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] ,\~регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким, зокрема, передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Суд звертає увагу, що різниця між виплаченою [PERSON] страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити [PERSON] таку\~різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При визначенні розміру відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню зі [PERSON] на користь [PERSON] суд бере за основу ремонтну калькуляцію № 81905 від 19 лютого 2025 року, використану ПрАТ «СК «АСКО ДС», при визначенні страхового відшкодування з яким [PERSON] погодився та не оспорював у встановленому порядку. Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля Позивача у матеріалах справи відсутні. Так, згідно з ремонтною калькуляцією № 81905 від 19 лютого 2025 року, вартість відновлювального ремонту склала 143883,30 грн, а вартість матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) 53701,78 грн. Страховик виплатив [PERSON] 47260,24 грн майнового збитку з урахуванням зносу. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню зі [PERSON] на користь [PERSON] становить 96623,06 грн (із розрахунку\~143883,30 грн - 47260,24 грн). Суд також зазначає, що розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку підтверджений належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, на підставі якого було ухвалено рішення, який відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 оцінки майна «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року, Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 зі змінами та доповненнями, а тому він є належним, достатнім та допустимим доказом у межах цієї справи. При цьому, Відповідач під час розгляду справи судом своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення судової експертизи з метою спростування розміру шкоди, заявленого Позивачем, не скористався і такий розмір не спростував. Також не підлягає задоволенню і заява представника відповідача про вирішення питання щодо передачі майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, що передбачено ст. 1192 ЦК України. У цьому випадку представник відповідача не конкретизував, яке саме це майно, з чого воно складається та яка його вартість. Також матеріали справи не містять доказів повного конструктивного знищення автомобіля Позивача, що б давало можливість суду розглядати питання про передачу відповідачу залишків автомобіля, які можуть мати певну цінність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені Позивачем та підтверджені матеріалами справи підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved