Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-02 00:00:00

02 липня 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в її інтересах адвокатом Каленяком Е.А., до Піщанської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. У вказаній позовній заяві представник позивача просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.03.2020 року. Встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дочкою - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право на земельну частку (пай) на території Яворівської сільської ради у КСП ім. Чкалова с. Яворівка площею 2,14 га., в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0106690, виданого згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №249 від 18.11.1996 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04.03.2020 року. Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за гр. [PERSON] рахується земельна частка (пай) на території Яворівської сільської ради у КСП ім. Чкалова с. Яворівка площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 17773 грн., згідно розпорядження Піщанської райдержадміністрації №23 від 23.01.2017 року. Сертифікат серії ВН №0106690 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №249 від 18.11.1996 року.Відповідно до довідок виконавчого комітету Усатівської сільської ради від 12.03.2020 року №667 та від 20.04.2023 року №229 Померлий помер в с. Усатове Одеського району Одеської області, на момент смерті прожива за адресою [ADDRESS] , на момент смерті з ним проживала дочка [PERSON] 9. Факт смерті Померлого в с. Усатове Одеської області Підтверджується також свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Позивач являється дочкою померлого [PERSON] , однак, в свідоцтві про народження позивача зі слів матері батьком Позивача записаний [PERSON] . Зазначає, що [PERSON] який помер [INFO] , являвся батьком Позивача, і відповідно до ст. 529 ЦК УРСР Позивач є спадкоємцем першої черги на його майно. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] так як безпосередньо проживала із померлим за адресою [ADDRESS] до його смерті здійснила його поховання. На момент проведення розпаювання земель батько Позивача, хворів, та проживав в с. Усатове Одеської області тому навіть сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував. Позивач в с. Яворівка давно не проживає та дізналася про існування в батька права на земельну ділянку (пай) нещодавно, однак, знайти сертифікат серії ВН №0106690 який підтверджує право на згадану земельну ділянку Позивач не змогла. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку Позивач не може, так як відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0106690, в зв`язку з його втратою та відсутністю доказів родинних зв`язків з батьком. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та підтвердження родинних зв`язків з померлим, тому це питання може бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту родинних зв`язків, визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Позивач зверталася до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину однак, отримала роз`яснення щодо необхідності звернення до суду лист від 26.06.2024 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2024 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 08 липня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті. Також, ухвалою суду від 25 листопада 2024 року витребувано у державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контора Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грабовенко-Ворсуляк Д.М. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 666/2014, до майна - [PERSON] , 1929 року народження, яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] - адвокат Каленяк Е.А. в судовому засіданні 27 травня 2025 року позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в судове засідання 27 травня 2025 року повноважного представника не направив, проте в матеріалах справи міститься клопотання селищного голови Крижанівського О. про розгляд справи без участі учасника, в якому він просить розглянути справу без участі представника відповідача на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає в м. Вінниця, але до повноліття проживала в с. Яворівка Піщанського району Вінницької області. Вказала, що позивач по справі [PERSON] є дочкою покійного [PERSON] , вони доводяться свідку далекими родичами. [PERSON] проживала довгий час в с.Яворівка з батьками, згодом виїхала до м. Одеса. Коли її батько [PERSON] став часто хворіти, донька забрала його до себе, де він і помер. Батьки [PERSON] не були у шлюбі, тому вона носить прізвище матері [PERSON] . Інших дітей у [PERSON] та [PERSON] не було, [PERSON] єдина донька. На даний час її батьки померли, сумнівів у тому, що позивач є донькою [PERSON] не має. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в с. Яворівка Тульчинського району Вінницької області, позивач по справі [PERSON] є дочкою покійного [PERSON] , вони доводяться свідку далекими родичами. Батьки [PERSON] не були у шлюбі, тому вона носить прізвище матері. [PERSON] помер у доньки в м.Одеса, вона за ним доглядала, інших дітей [PERSON] не мав. Суд, заслухавши представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Усатове Біляївського району Одеської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до довідки Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 667 від 12 березня 2020 року, [PERSON] , яка є жителькою [ADDRESS] , провела поховання батька [PERSON] , померлого [INFO] . По день смерті про живали сумісно та вели спільне господарство, за адресою [ADDRESS] (а.с.5). Також судом встановлено, що [INFO] в с. Усатове Біляївського району Одеської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.19). Відповідно до довідки Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 933 від 25 квітня 2024 року [PERSON] на день смерті [INFO] а\\з № 996 від 23.08.2014 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 934 від 25 квітня 2024 року [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті до складу сім`ї входили наступні особи: [PERSON] , [INFO] - онука, [PERSON] , [INFO] - онук, [PERSON] , [INFO] - дочка, [PERSON] , [INFO] - праонука, [PERSON] , [INFO] - чоловік онуки, [PERSON] , [INFO] -дружина онука, [PERSON] , [INFO] - праонука, [PERSON] , [INFO] - праонука, [PERSON] , [INFO] - правнук (а.с.8.). Згідно довідки виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 229 від 20 квітня 2023 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , провела поховання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] а\\з № 50 від 12.04.1997 р. Проживали сумісно, по день його смерті, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до довідки відділу № 6 Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Управління надання адміністративних послуг за громадянкою [PERSON] рахується земельна частка (пай) на території Яворівської сільської ради у КСП ім. Чкалова с. Яворівка площею 2,14 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 73 203,14 гривень (сімдесят три тисячі двісті три грн. 14 коп.), згідно розпорядження Піщанської районної адміністрації №23 від 23.01.2017 р. Сертифікат серії ВН №0106690, виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 249 від 18.11.1996 р. вартість землі на день смерті власника складала - 17 773,0 грн. (а.с.6). З копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] слідує, що батьками останньої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Також судом досліджено копію свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтво про розірвання шлюбу [PERSON] серії [NUMBER] , які вказують на зміну прізвища позивача Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно із листом Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Суд не має права відмовити у розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах цивільного стану. Право вибору належить заявнику. Факт, що має юридичне значення, встановлюється судом з метою реалізації заявником його права на оформлення спадщини. Враховуючи, що судом отримані достатні докази, які достовірно підтверджують, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , а встановлення факту родинних відносин між ними необхідно для оформлення спадщини, суд вважає можливим встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] який помер [INFO] . Разом з тим, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час смерті [PERSON] ) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачає, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з копії спадкової справи № 666/2014 яка була відкрита Біляївською державна нотаріальною конторою Одеської області у зв`язку зі смертю громадянки [PERSON] , померлої [INFO] спадкоємцем майна майна [PERSON] , 1929 року народження, яка померла [INFO] є: її донька [PERSON] , [INFO] , (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), що мешкає в [ADDRESS] , про що 24 квітня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Разом з тим, листом державного нотаріуса Біляївською державна нотаріальною конторою Одеської області зазначено позивачу про відсутній оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0106690, на права на земельну частку (пай) розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Яворівської сільської ради, який належав [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого за законом була його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Також, під час судового розгляду було встановлено після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: земельна частка (пай) яка знаходиться на території Яворівської сільської ради, розміром 2,14 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 73203,14 грн., згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0106690, виготовленого Піщанською районною державною адміністрацією 249 листопада 1996 року. Відповідно до оголошення, розміщеного в газеті «Піщанські вісті» від 04 травня 2018 року, сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН № 0106690, виданий на ім`я [PERSON] , вважається недійсним, оскільки він втрачений. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , являвся рідним батьком [PERSON] та відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги на його майно, показами свідків та наданими суду письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] фактично вступила в управління або володіння спадковим майном після смерті батька, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення та вважає за можливе встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його донькою - [PERSON] . Досліджені судом докази підтверджують та встановленні судом обставини дають підстави вважати, що [PERSON] , яка являється донкою [PERSON] та є відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги на її спадщину, до якої входить в тому числі і право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] , прийняла спадщину після смерті батька шляхом вступу в управління, розпорядження і користування цим майном. Оскільки [PERSON] , помер [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тобто, до предмету доказування за даним позовом належать і обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем після смерті свого батька [PERSON] . Під час судового розгляду судом було встановлено, що позивач по справі [PERSON] на день смерті батька [PERSON] тобто станом [INFO] проживав в [ADDRESS] , разом із спадкодавцем. Таким чином, факт прийняття спадкоємцем за законом [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON] знайшов своє підтвердження під час судового розгляду, оскільки судом встановлено, що [PERSON] проживала із спадкодавцем на день його смерті, тобто [PERSON] є такою, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , а тому вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, факту, що [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її батька, як така, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню судом. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають:колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств,сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі наданих суду та досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] , який являється братом [PERSON] , померлої [INFO] , та відповідно до ст. 530 ЦК УРСР являється спадкоємцем другої черги на її майно, який за відсутності інших спадкоємців за правилами статті 549 ЦК УРСР щодо прийняття спадщини, прийняв спадщину після смерті сестри шляхом вступу в управління, розпорядження і користування її майно, в тому числі, і земельною часткою (паєм), яка належала [PERSON] , а тому відповідно до положень ст.. 1218 ЦК України вказане право на земельну частку (пай) входиться до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . За таких умов, враховуючи, що померлому [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) в КСП ім.. Чкалова с. Яворівка Піщанського району Вінницької області, а [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після його смерті у встановленому законом порядку, однак не оформивши спадкових прав на належне померлому майно померла, спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла його дочка [PERSON] , яка проживала разом з ним на день смерті, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності внаслідок спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] , а саме: право на земельну частку (пай) на території Яворівської сільської ради у КСП ім. Чкалова с. Яворівка площею 2,14 га., в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0106690 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №249 від 18.11.1996 року, підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved