Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

24 липня 2024 року\~ позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськ-районного суду Київської області з позовом, яким просила припинити право спільної часткової власності на господарські будівлі, розташовані по [ADDRESS] та виділити їй у власність сарай «Б» вартістю 60864,00 грн., погріб «Г» вартістю 16\~687,00 грн., загальна вартість яких складає 77\~551,00 грн., а відповідачу виділити сарай «В» вартістю 4632,00 грн., літню кухню «Д» вартістю 76010,00 грн., загальна вартість яких складає 80642,00 грн., без стягнення грошової компенсації. Вимоги обґрунтовано тим, що сторони є власниками допоміжних господарських будівель, розташованих по [ADDRESS] . Зокрема, на праві часткової власності сторонам належать сарай «Б», сарай «В», погреб «Г», літня кухня «Д», в розмірі часток : позивач 27/40 частки, відповідач - 13/40 частки. Ці обставини підтверджуються витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2022 року за № 317569717, а також рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року постановленого у цивільній справі № 359/11720/19 (провадження № 2/359/357/2021). Земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і на якій знаходяться будівлі, не приватизована. На звернення позивача щодо розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки в натурі, сертифікований інженер-землевпорядник ТОВ «Армукрземпроект», в своєму листі від 15 лютого 2024 року повідомив, що розробка такої технічної документації є неможливою враховуючи особливість розташування на цій земельній ділянці господарських будівель та споруд, а також не виділення в натурі відповідних часток цих споруд їх власникам. Згідно висновку ТОВ «Консалт-С» (оцінювач [PERSON] ) від 05 березня 2024 року, ринкова вартість господарських будівель складає: сарай «Б»: 60 864, 00 грн., сарай «В»: 4 632, 00 грн., погреб «Г»: 16 687, 00 грн., літня кухня «Д»: 76 010, 00грн. На цій же земельній ділянці розташований житловий будинок, який поділений сторонами в натурі та має два окремі входи. Враховуючи ці обставини, з метою захисту майнових прав співвласників, є необхідність поділу в натурі господарських будівель між сторонами. Домовленостей про такий поділ у позасудовий спосіб позивач з відповідачем не досягли, а тому [PERSON] змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі. Ухвалою суду від 25\~вересня 2024\~року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов, клопотання чи заяви у справі, не скористався. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 27 січня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено її до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання позивач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Разом з тим, позивач подала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст.\~223,\~280,\~281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Враховується судом і\~рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011\~згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи і наявні в ній докази, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з\~наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку та господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою : [ADDRESS] . Наведене підтверджується копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року в цивільній справі № 359/11720/19 (провадження № 2/359/357/2021). Дане судове рішення набрало законної сили. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2021 року, виділено [PERSON] у власність відокремлену частину житлового будинку, що складається з веранди 2-І площею 2, 5 кв.м., веранди 2-1 площею 17, 5 кв.м., кладової 2-2 площею 4, 3 кв.м., кухні 2-3 площею 10, 4 кв.м., житлової кімнати 2-4 площею 9, 4 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 12, 9 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 14, 1 кв.м., а також 27/40 частки сараю «Б», сараю «В», погребу «Г», літньої кухні «Д», убиральні «Е», колодязя «К», огорожі «М1», хвіртки «М2», воріт «М3», огорожі «М4», розташованих за адресою:\~\~ [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 6-11). Відповідно ч. 3\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. До позовної заяви [PERSON] додала Звіт про оцінку майна ТОВ «КОНСАЛТ-С» від 06 березня 2024 року, згідно якого ринкова вартість будівель складає: сарай «Б»: 60 864, 00 грн., сарай «В»: 4 632, 00 грн., погреб «Г»: 16 687, 00 грн., літня кухня «Д»: 76 010, 00грн. (а.с. 12-13). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказала, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і на якій знаходяться будівлі, неприватизована. Згідно листа ТОВ «Армукрземпроект» від 15 лютого 2024 року інженер-землевпорядник [PERSON] вказав, що розробка технічної документації є неможливою, враховуючи особливість розташуван-ня на цій земельній ділянці господарських будівель та споруд, а також не виділення в натурі відповідних часток цих споруд їх власникам (а.с. 14). Згідно ч. 1, 2\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Згідно ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт. Відповідно ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1, 2\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3\~ст. 358 ЦК України\~передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно ч. 1\~ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною 1\~ст. 364 ЦК України\~передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364\~ЦК України право спільної часткової власності припиняється, і при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопос-тачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Згідно роз`яснень, наданих судам у п.п. 6, 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переоблад-нання будинку в ізольовані квартири. Судом встановлено, що будівлі та входи до сторін житлових будинків розташовані таким чином, що найефективнішим способом поділу в натурі будівель є залишення в власності позивача сараю «Б» та погребу «Г», загальною вартістю 77\~551,00 грн. (60\~864,00 + 16\~687,00), а у власності відповідача - сараю «В» та літньої кухні «Д», загальною вартістю 80\~642,00 грн. (4\~632,00 + 76\~010,00). Різниця, яка у такому варіанті поділу складає 3\~091,00 грн., яку позивач не просить їй компенсувати за рахунок відповідача. Зважаючи на вказане, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме слід припинити право спільної часткової власності на господарські будівлі, розташовані по [ADDRESS] та виділити [PERSON] у власність сарай «Б» вартістю 60864,00 грн., погріб «Г» вартістю 16\~687,00 грн., загальна вартість яких складає 77\~551,00 грн., виділити відповідачу [PERSON] сарай «В» вартістю 4632,00 грн., літню кухню «Д» вартістю 76010,00 грн., загальна вартість яких складає 80642,00 грн., без стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі 3\~091, 00 грн.. Згідно ч. 1, 3\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] понесла витрати у виді сплати судового збору в розмірі 1212 грн. 00 коп. Наведене підтверджується квитанцією від 01 серпня 2024 року. З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1212 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved