Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович про повернення безпідставно отриманих коштів, відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував наступним, що 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 1397, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 318436,30 грн. Позивач зазначає, що постановою від 08 квітня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання вказаного виконавчого напису. Проте, як вказує позивач, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2022 по справі № 362/3552/21 виконавчий напис від 17 лютого 2021 року за реєстровим номером № 1397 було визнано таким, що не підлягає виконанню. У подальшому, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. від 22.06.2022 виконавче провадження [NUMBER] закінчено. 05 липня 2021 року приватним виконавцем з рахунку позивача, як він вказує, на виконання вказаного виконавчого напису було списано 21 442,37 грн., що підтверджується копією банківської виписки. Крім цього, приватним виконавцем в межах виконавчого провадження [NUMBER] та ЗУ «Про виконавче провадження» було здійснено розподіл стягнутих з позивача коштів в наступному порядку: 925,61 грн. витрати виконавчого провадження, 69,00 грн. витрати на користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 1803,04 грн. основна винагорода приватного виконавця, 18030,39 грн. перераховано стягувачу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в рахунок погашення боргу, 614,33 грн. повернуто позивачу. Позивач у зв`язку з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» 18030,39 грн. як безпідставно набуті кошти, відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України. Крім того просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича 2797,65 грн. майнової шкоди. Також стягнути з приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича 4000,00 грн. моральної шкоди. 08 вересня 2022 року автоматизованим протоколом розподілу судових справ між суддями головуючим визначено суддю Усатову І.А. 13 вересня 2022 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження 01 грудня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача 1, в якому проти позову заперечував. Зазначив, що на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій, виконавчий документ, на підставі якого виконавець відкрив виконавче провадження та здійснив стягнення, був чинним. Стверджує, що у суду відступні підстави для стягнення з відповідача коштів. які були стягнуті з позивача у межах виконання виконавчого документу до набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Також зазначив, що враховуючи відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, відступні і підстави для задоволення похідних позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди. 12 грудня 2022 року надійшла відповідь позивача на відзив, в якій останній пояснив, що заперечення позивача є необґрунтованим, оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ст. 444 ЦПК України, оскільки у виконавчому провадженні № [NUMBER]сума заборгованості стягувалася не на підставі судового рішення, а на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, тобто у справі відсутнє судове рішення, про поворот виконання якого суд може застосувати положення ст.444 ЦПК України, оскільки така норма підлягає застосуванню виключно до судового рішення, що скасовано у встановленому законом порядку. Направлений відповідачу 2 пакет документів було повернуто до суду без вручення з відміткою поштового відділення про повернення у зв`язку закінченням терміну зберігання. Відповідачу 2 був наданий строк для надання відзиву. Відповідач 2 своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Вивчивши письмові докази та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. 17 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 1397, за яким у безспірному порядку пропонувалося стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 318436,30 грн. Постановою від 08 квітня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання вказаного виконавчого напису. Встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2022 по справі № 362/3552/21 виконавчий напис від 17 лютого 2021 року за реєстровим номером № 1397 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем було стягнуто з позивача кошти в сумі 21 442,37 грн., що підтверджується випискою за картковим рахунком. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15. Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року по справі № 201/6498/20 дійшов такого висновку про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Згідно з ч. 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2019 у справі № 914/908/18). Отже, вищевказаним рішенням суду підтверджується, що правова підстава, на якій було набуте майно, відпала, що в свою чергу вказує на обов`язок відповідача повернути безпідставно набуте майно позивачу. Відтак, вимоги позивача про стягнення з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» безпідставно набутих коштів в розмірі 18 030,39 гривень (в межах коштів, стягнутих на підставі виконавчого напису нотаріуса) є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича 2797,65 грн. майнової шкоди, суд зазначає наступне. Решта стягнених у рамках виконавчого провадження коштів, що складає основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження, набуті приватним виконавцем (третьою особою), а не відповідачами. Таким чином, вимога про стягнення коштів, що становлять різницю між сумою, стягненою за виконавчим провадженням, та сумою, фактично отриманою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за виконавчим написом, пред`явлена до неналежного відповідача та задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача про стягнення з приватного нотаріуса Івано - Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича 4000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 296/3325/20 (провадження № 61-6408св21). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилався на те, що внаслідок вчинення виконавчого напису нотаріусом, приватним виконавцем в межах ВП [NUMBER] було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника внаслідок чого в період з 29.06.2021 по 18.08.2021 був арештований зарплатний рахунок позивача в АТ «УКРСИББАНК». Зазначає, що він, будучи військовослужбовцем маючи лише одне джерело доходу був позбавлений фінансової можливості забезпечити себе та свою сім?ю впродовж року. У зв?язку з цим тягар утримання сім?ї ліг на його дружину. Невизначеність зі строками вирішення в судовому порядку спору, щодо оскарження виконавчого напису змусило позивача брати додаткові грошові позики у рідних та колег по роботі для того, щоб погасити мінімальні кредитні виплати, які були взяті для можливості придбати речі, продукти харчування, засоби гігієни, тощо. Коли друзі та колеги дізналися, що зарплатний рахунок арештовано з причин неповернення кредитних коштів надавали такі кошти під розписку. Зазначені обставини негативно відобразилися у взаємовідносинах з рідними, друзями та колегами по роботі внаслідок чого репутація позивача була скомпрометована. Отримуючи в позику кошти для існування позивач відчував себе приниженим та безпомічним оскільки не міг вплинути на пришвидшення вирішення спору в судовому порядку. Весь цей період часу позивач мав поводитися оптимістично, але переносив моральні страждання оскільки відчував себе приниженим, безпомічним, постійно знаходився у пригніченому стані, втратив спокій, постійні переживання призвели до роздратованості, до замикання у собі та своїх проблемах, що вплинуло на погіршення відносин із оточуючими людьми, близькими та рідними. Перебуваючи у постійному стресовому стані у позивача дуже часто піднімався артеріальний тиск, що призводило до виникнення головного болю, переважно у потиличній ділянці, болі в ділянці серця, відчуття серцебиття, пульсації в голові. Також позивач зазначив, що відсутність коштів негативно відобразилася на відносинах з дружиною та дитиною. Позивач вказав, що він є військовослужбовцем, а тому заробітна плата є єдиним джерелом доходу його родини, оскільки дружина не має стабільного доходу (заробітної плати) після запроваджених на території України карантинних обмежень. Враховуючи те, що для оскарження в судовому порядку спірного виконавчого напису потребувало коштів на оплату судового збору та витрат на оплату послуг адвоката позивач змушений був брати в позику додаткові кошти в третіх осіб, що ще більше пригнічувало його та завдавало йому психологічних страждань. [PERSON] , посилаючись на норми статті 1167 ЦК України, вказував, що внаслідок протиправних дій відповідача 2, що вчинив неправомірну дію, яка не узгоджується із Законом України «Про нотаріат», позивачеві була заподіяна моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 4000,00 грн. Однак позивачем не доведено наявності усіх складових елементів для застосування правового механізму відшкодування моральної шкоди, а саме - не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача 2 і моральною шкодою, а також наслідками. Отже, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями і протиправними діями відповідача 2. Таким чином, відсутні передбачені законом підстави для стягнення заявленої позивачем моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частини першої 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією ID 1932-6194-4516-6686 від 28.08.2022 про сплату судового збору у сумі 992,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial