Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

[PERSON] через «Електронний суд» звернулася до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з [INFO] у [PERSON] та у [PERSON] народився син - [PERSON] . Позивач ніколи не перебувала у шлюбі та у шлюбних відносинах з [PERSON] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить її мамі [PERSON] . Син, [PERSON] проживав до березня 2022 року із нею та постійно до цього часу перебуває на повному фінансовому забезпеченні тільки з її сторони. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та у зв`язку з тим, що вони проживали, та Позивачка і на теперішній час проживає у м. Харкові, прийняли пропозиції їх друзів щодо можливості для її сина проживати у безпеці та відвідувати зайняття у школі, тому з вересня 2022 року син проживав за кордоном у сім`ях її друзів та у період зимових і літніх канікул проживав зі Позивачкою в України у місті Харкові та у місті Києві. З 01.09.2024 року син сторін є студентом ISM University , що знаходиться у м. Вільнюс, Литовська Республіка та проживає у місті Вільнюс, Литовська Республіка, що підтверджується відповідною довідкою, яка додається. Відповідно до довідки про навчання, що видана ISM Університету управління та економіки від 13.09.2024 №03- 01-13004, [PERSON] (дата народження [INFO] ) навчається на 1 курсі денного відділення бакалаврату ISM Університету управління та економіки. На період навчання син проживає у вийнятій Позивачкою кімнаті в приватному будинку у м. Вільнюсі. Позивачка не володіє інформацією щодо працевлаштування відповідача та позбавлена можливості надати довідку про доходи останнього. Батько її сина повністю уникає спілкування із нею. Як зазначалось вище, дитина як студент проживає зараз самостійно у [ADDRESS] ) та знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні Позивачки. На жаль, батько не бере участь у забезпеченні їхнього сина жодних із його потреб, зокрема не забезпечує взагалі коштами необхідними для харчування, для купівлі необхідного одягу, для оплати вартості проживання у м. Вільнюс, для оплати вартості його навчання в Університеті, для оплати вартості необхідних обстежень щодо належності фізичного здоров`я, для оплати вартості окулярів, лінз, оскільки у сина діагноз - міопія середнього ступеню. Враховуючи викладене, з метою забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини просить стягнути з відповідача аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, що складає 3196 грн у 2025 року, оскільки син є студентом та проживає самостійно у Литовській Республіці, що добавляє витрат на оренду житла та де прожитковий мінімум на одну особу його віку значно вищий ніж в Україні. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.02.2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 11.02.2025 року на адресу суду від Позивачки надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 12.02.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судове повідомлення. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у справі перебувають у цивільному шлюбі. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.08.2007 року, актовий запис №2060. Батьками записано - [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно ч. 2 ст.51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Так,статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями198,199цьогоКодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 199Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Разом з цим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Окрім цього, частиною першою статті 182 СК України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1 статті 182 СК України зобов`язує суд враховувати матеріальне становище обох сторін. Суд не може обмежитися тільки оцінкою потреб дитини, але зобов`язаний враховувати доведеність можливостей батьків. За змістом статей191,200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] станом на дату подання позову є неповнолітнім, проте, з 01.09.2024 року є студентом ISM University , що знаходиться у м. Вільнюс, Литовська Республіка та проживає у місті Вільнюс, Литовська Республіка. Відповідно до довідки про навчання, що видана ISM Університету управління та економіки від 13.09.2024 №03- 01-13004, [PERSON] (дата народження [INFO] ) навчається на 1 курсі денного відділення бакалаврату ISM Університету управління та економіки. Учбова програма: Економіка та аналітика даних. Строк навчання 3,5 років. Дата приймання 2024.08.21. Очікувана дата закінчення 2028.03.01. (Довідка викладена російською мовою). Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. На відміну від обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який існує незалежно від їхньої можливості сплачувати аліменти на таке утримання, обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину до досягнення нею двадцяти трьох років виникає лише за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. У справі №748/2340/17 Верховний Суд зазначив, що батьки мають бути працездатними та мати достатній заробіток, який дозволить забезпечувати власні потреби і потреби повнолітньої дитини. Суд зауважує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини викладені в позові щодо необхідності отримання нею аліментів в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу для дитини відповідного віку, до закінчення навчання або досягнення ним 23 років, в залежності яка з подій станеться раніше. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що навчання [PERSON] відбувається на платній основі; відсутні будь які підтвердження того, що Позивач також бере участь в утриманні сина та оплаті навчання. Окрім того, станом на дату подання позову до суду - [PERSON] , [INFO] не досяг повноліття, що суперечить вимогам статті 199 СК України. За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.78 ЦІК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При накладенні фінансових обов`язків суд має забезпечувати баланс між інтересами сторін, зважаючи на обґрунтованість та доказовість вимог. Суди країн Європейського Союзу керуються принципом пропорційності в питаннях матеріальної підтримки, тобто обов`язок батьків не повинен ставати непропорційним за умов, коли діти вже можуть самостійно забезпечити себе. Згідно положень ст.12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається сторона Позивача, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи те, що позивач не довів сукупності юридичних фактів, необхідних для застосування ч. 1 ст. 199 СК України, зокрема, реальної потреби в матеріальній допомозі саме в зазначеному розмірі та можливості відповідача її надавати, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed