Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання грошових коштів об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 03 грудня 2014 року, про що складено актовий запис №3188. В 2017 році відносини між позивачем та відповідачем погіршилися та фактично були припинені в середині листопада 2017 року. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, що набрало законної сили 18 червня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано. З 01 грудня 2011 року позивач працює на посаді виконавчого директора в Асоціації «Незалежна асоціація банків України». Дохід позивача (не включаючи сплачені податки) за період з 01.12.2014 року по 15.05.2018 року становив разом 2 786 786,98 грн. Відповідач за час спільного з позивачем проживання в шлюбі ніде не працював, самостійного доходу (заробітку) не отримував. Відповідачем у 2017 році було укладено договори позики на загальну суму 83 890 доларів США, що еквівалентно 2 253 548,50 грн., зі строком погашення у грудні 2017 року- листопаді 2018 року, а саме: - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 05 грудня 2013 року Словяносербським РС УДМСУ в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] договір позики (та іпотеки) від 11 серпня 2017 року на суму 28 750 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 774 812,50 грн.; - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 22 липня 2016 року Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] договір позики(та іпотеки) від 06 листопада 2017 року на суму 38 400 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 1 036 800 грн.; - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 07 вересня 2006 року Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] договір позики (та іпотеки) від 25 травня 2017 року на суму 16 740 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 441 936 грн. При цьому, повернення грошових коштів, що були передані у позику за вище вказаними договорами повинно здійснюватися в гривні, в розмірі, що відповідає розміру позики (частини позики) в доларах США по комерційному курсу долара США ПАТ КБ «Приватбанк» на день повернення цієї позики (або її частини). Для забезпечення повернення позики від зазначених осіб, [PERSON] також було укладено договори іпотеки, про що позивач надавала письмову згоду, як дружина іпотекодержателя. Кошти для укладення договорів позики та іпотеки з вказаними особами були вилучені [PERSON] з сімейних заощаджень та є спільною сумісною власністю подружжя, отже позивач має право на 1/2 частину від суми наданих у позику грошових коштів. Враховуючи вище викладене [PERSON] звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд визнати грошові кошти у розмірі 2 253 548, 50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; здійснити розподіл спільного майна шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 1/2 від 2 253 548, 50 грн., що еквівалентно 83 890 доларам США та становить 1 126 742,25 грн., еквівалентно 41 945 доларам США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок частки [PERSON] у спільному сумісному майні в сумі 1 126 742,25 грн., еквівалентно 41 945 доларам США. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов, пояснивши, що він надавав кошти виключно у гривні у позику, які є особистою його власністю. Позивач надає не достовірну інформацію про походження коштів та про умови надання цих коштів. Всі договори позики є без процентними і не містять жодного пункту щодо ознак прибутку. Крім того, вказав, що позивачу було відомі умови і терміни надання коштів, при цьому усі кошти повернулися до нього під час дії шлюбу. Відповідач вказав, що діяв відповідно до згоди заяви про укладання договорів підписаної позивачем [PERSON] двічі, а саме 25 травня 2017 року та 9 серпня 2017 року та мав право укладати договори позики, договори іпотеки, договори про внесення змін, розірвання цих договорів, за якими виступати іпотекодержателем/позикодавцем, на умовах на його розсуд, які будуть визначатися ним самостійно, виходячи із розумної доцільності. Дія усіх правовідносин по цим договорам припинена під час офіційно зареєстрованого шлюбу між сторонами. Третя особа в судові засідання не з`явилася, хоча про розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі то суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що був зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 03 грудня 2014 року, про що складено актовий запис №3188. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, що набрало законної сили 18 червня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Як вказує позивач, [PERSON] у 2017 році було укладено договори позики на загальну суму 83 890 доларів США, що еквівалентно 2 253 548,50 грн., зі строком погашення у грудні 2017 року- листопаді 2018 року, а саме: - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 05 грудня 2013 року Словяносербським РС УДМСУ в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] договір позики (та іпотеки) від 11 серпня 2017 року на суму 28 750 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 774 812,50 грн.; - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 22 липня 2016 року Печерським РВ ГУ ДМС України в місті Києві, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] договір позики(та іпотеки) від 06 листопада 2017 року на суму 38 400доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 1 036 800грн.; - з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий 07 вересня 2006 року Тячівським РВ УМВС України в Закарпатській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] договір позики (та іпотеки) від 25 травня 2017 року на суму 16 740 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день укладення договорів становило 441 936 грн. Для забезпечення повернення позики від зазначених осіб, [PERSON] також було укладено договори іпотеки, про що позивач надавала письмову згоду, як дружина іпотекодержателя. Як вказує позивач кошти для укладення договорів позики та іпотеки з вказаними особами були надані [PERSON] з сімейних заощаджень, при цьому припинення дії договорів іпотеки за усіма договорами позики, відбулись протягом березня-квітня 2018 року, після припинення спільного проживання сторін. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до нотаріальних заяв на укладання договору, які були підписані [PERSON] 25 травня 2017 року та 9 серпня 2017 року, [PERSON] мав право укладати договори позики, договори іпотеки, договори про внесення змін, розірвання цих договорів, за якими виступати іпотекодержателем/позикодавцем, на умовах на його розсуд, які будуть визначатися ним самостійно, виходячи із розумної доцільності. Так, 27 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки та безпроцентної позики на суму 441 936 грн. та складений графік повернення коштів. Кожне повернення коштів фіксувалось розпискою позикодавця в отриманні коштів від позичальника, так перший платіж відбувся 20 червня 2017 року на суму 3 270 Доларів США еквівалентно у гривні; другий платіж відбувся 24 липня 2017 року на суму 3 270 Доларів США еквівалентно у гривні; третій платіж відбувся 21 серпня 2017 року на суму 3 270 Доларів США еквівалентно у гривні; четвертий платіж відбувся 19 вересня 2017 року на суму 3 270 Доларів США еквівалентно у гривні; п`ятий платіж відбувся 23 жовтня 2017 року на суму 3 660 Доларів США еквівалентно у гривні. Так, всі фінансові зобов`язання що до дії договору позики від 25.05.2017 року були виконані у повному обсязі та припинені 23.10.2017 року. Обтяження по договору Іпотеки припинено 20 квітня 2018 року відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію Іпотеки. Також, 11 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір іпотеки та безпроцентної позики на суму 694 718, 75 грн., до якого 09.11.2017 року було внесено зміни щодо суми, а саме вказано суму 774 812, 50 грн. та складений графік повернення коштів. Кожне повернення коштів фіксувалось розпискою позикодавця в отриманні коштів від позичальника, перший платіж відбувся 21 серпня 2017 року на суму 1 250 Доларів США еквівалентно у гривні; другий платіж відбувся 23 жовтня 2017 року на суму 25 625 Доларів США еквівалентно у гривні. 11 листопада 2017 року кошти по даній позиці були повернуті у повному обсязі відповідачу зі сторони [PERSON] , про що відповідачем було надано розписку щодо отримання коштів та повернуто документи на право власності на квартиру. Обтяження по договору Іпотеки від 11.08.2017 року та змін від 9.11.2017 року припинено 19 квітня 2018 року відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. Крім того, 06.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір іпотеки та безпроцентної позики на суму на суму 1 036 800 грн. та складений графік повернення коштів. Так, перший платіж відбувся 9 листопада 2017 року у гривні на суму еквівалент 36 000 Доларів США; другий платіж відбувся 15 листопада 2017 року у гривні на суму еквівалент 2 400 Доларів США. Обтяження по договору по договору Іпотеки припинено 24 березня 2018 року відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень. Дані обставини також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт укладення між нею та відповідачем Договору іпотеки та безпроцентної позики від 11 серпня 2017 року та вказала, що нею виконані зобов`язання перед [PERSON] - 19 квітня 2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив факт укладання між ним та відповідачем Договору іпотеки та безпроцентної позики 27 травня 2017 року та виконання ним зобов`язань - 20 квітня 2018 року. Крім того, обставини стосовно повернення грошових коштів [PERSON] за даними договорами позики та іпотечними договорами, встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі за апеляційною скаргою представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Так, в постанові Одеського апеляційного суду від 20 липня 2021 року зазначено: « Також, відповідно до договору про внесення змін до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 11.08.2017 року, за реєстровим номером №4295, укладеного 19.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6152, судом встановлено, що [PERSON] надав в позику [PERSON] грошові кошти в сумі 774812,50 грн., що на день укладення договору становило еквівалент 28750,00 доларів США, зі строком повернення до 11.05.2018 року. Згідно із договором іпотеки від 06.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6104, вбачається, що він укладений між [PERSON] та [PERSON] , яка передала в іпотеку [PERSON] нерухоме майно, в забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики від 06.11.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] зобов`язана повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 1036800,00 грн., що на день позики складало еквівалент 38400 доларів США. Відповідно до договору іпотеки від 25.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2935, вбачається, що він укладений між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку нерухоме майно, в рахунок забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики від 25.05.2017 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 441936,00 грн., що на день позики складало еквівалент 16740,00 доларів США. Однак, суд залишив поза увагою той факт, що на час розгляду цієї справи, вищевказані договори повністю виконані ще у 2017-2018 роках під час перебування сторін у шлюбі.». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вище викладене, судом встановлено, що дія усіх правовідносин по вказаним договорам припинена та усі кошти повернуті [PERSON] під час офіційно зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд не бере до уваги твердження представника позивача, що припинення дії договорів іпотеки за усіма договорами позики, відбулись протягом березня-квітня 2018 року, після припинення спільного проживання сторін, оскільки [PERSON] не зверталась до суду з позовом, відповідно до ст. 119 СК України, за встановленням факту окремого проживання подружжя, доказів про окреме проживання сторін та введення роздільного господарства подружжя з березня-квітня 2018 року нею не надано, а також рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року про розірвання шлюбу не містить дати та періоду такої обставини. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права (пункт 1). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з вимогами статті 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання грошових коштів об`єктом спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені відповідними засобами доказування, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно із ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування вжитих ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року заходів забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed