Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, в інтересах дитини [PERSON] [INFO] , з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На цей час батько дитини проходить військову службу у ЗСУ. Місце проживання відповідача та дитини зареєстровано 3а адресою: [ADDRESS] . З січня 2024 року сім`я відповідача перебуває в полі зору суб`єктів виявлення та організації соціального захисту дітей, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Відповідно до листа ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 18.01.2024 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, не здійснює належний догляд за малолітнім сином. Постановою суду від 24.01.2024 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. З відповідачем 02.02.2024 року проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків та її попереджено про відповідальність за ухилення від їх виконання. Відповідно до характеристики дитини від 01.03.2024 року відповідач не приділяє належну увагу навчанню і вихованню дитини. Відповідно до листа ВП № 6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 11.03.2024 року відповідач продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, залишає сина на декілька днів самого вдома. З відповідачем проведено профілактичну бесіду та відносно неї складено протокол за ч. 2 ст. 184 КУпАП. У листі ВП № 6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.04.2024 року вказано, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає спиртними напоями, не забезпечує малолітнього сина харчуванням, залишає його до 10 діб самого вдома, веде аморальний спосіб життя, приводить в квартиру антисоціальних осіб, з якими розпиває спиртні напої в присутності свого сина. Відповідно до наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 09.04.2024 за № 13, малолітнього [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа Криворізького міського центру соціальних служб від 24.04.2024 відповідач визнає факт вживання спиртних напоїв, і те що вона не має виховного впливу на сина, відмовилася від послуг центру. Протягом 2024 року суб`єктами виявлення та організації соціального захисту дітей з відповідачем постійно проводилась профілактично-роз`яснювальна робота спрямована на недопустимість ухилення від виконання своїх батьківський обов`язків, зловживання спиртними напоями та підвищення її виховного потенціалу. За результатом виходу за адресою проживання відповідача 10.12.2024 року встановлено, що відповідач декілька днів відсутня вдома, нагляд за дитиною здійснює дід [PERSON] . Під час тривалої відсутності відповідача або перебування її в алкогольному стані догляд та піклування за малолітнім [PERSON] здійснює його дід. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з неї аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку, та передати малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] . 03 лютого 2025 року позовна заява надійшла до суду. 07 лютого 2025 року надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Стеценко Г.А. в судовому засіданні 08.05.2025 підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. 05.06.2025 від представника позивача Рожнової О.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представником третьої особи - [PERSON] 05.06.2025 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачку було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом надіслання на її адресу судових повісток-повідомлень, розміщено оголошення про виклик в судові засідання на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет. Однак, відповідачка в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, відзив на позов не подала. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Частина 4 цієї статті передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вислухавши представників сторони та учасників справи, свідка, малолітню дитину, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 11 жовтня 2011 року, що підтверджується штампами в їх паспортах, копії яких долучено до позову (а.с.8-9, 10-12). [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що видно із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.12.2011 (а.с.7). [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно з копією довідки №72 від 03.03.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі з 01.05.2022 (а.с.39). Начальником ВП №6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області направлено лист від 18.01.2024 начальнику Служби у справах дітей, відповідно до якого до них звернулась громадянка [PERSON] з проханням притягнути до відповідальності її доньку [PERSON] , яка протягом 10 діб не з`являється дома, залишила свого сина, а сама перебувала у невідомому місці та вживала алкогольні напої. Виїздом на місце події СОГ було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, залишає сина без нагляду (а.с.15). Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року у справі №213/406/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу (а.с.16). В своїх письмових поясненнях, наданих начальнику служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради 02.02.2024 [PERSON] зазначила, що вона із сином [PERSON] проживають удвох, чоловік перебуває на службі в ЗСУ. Вона визнає, що деякий час зловживала алкоголем та не приділяла достатньої уваги сину. Відмовлятися від дитини або передавати його третім особам не збирається. Попереджена про наслідки подібних ситуацій (а.с.17). 27.02.2024 [PERSON] вдруге звернулась із письмовою заявою до ВП №6 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з приводу притягнення до відповідальності [PERSON] за фактом неналежного виконання батьківських обов`язків. Виїздом на місце події СОГ було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, зловживає алкогольними напоями, залишає сина без догляду. Щодо останньої складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 184 КУпАП (а.с.20). Із листа начальника ВП №6 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 02.04.2024 видно, що при перевірці повідомлення із служби 102, виїздом на місце події СОГ було встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, приводить додому антисоціальних осіб, з якими вживає алкогольні напої у присутності дитини, веде аморальний спосіб життя. Під час перевірки вдома готової їжі не було, дитина харчується самостійно бутербродами. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду та складено протокол за ст. 184 КУпАП (а.с.21). Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 року у справі №213/3636/24 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 184 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу (а.с.24). Наказом начальника служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради №13 від 09 квітня 2024 року [PERSON] , [INFO] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.22). Із копії листа Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради від 24.04.2024 видно, що 12.04.2024 фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського ЦСС був здійснений візит в родину [PERSON] . На момент візиту вдома нікого не було, залишено повідомлення. 16.04.2024 здійснено повторний візит, в ході якого з`ясовано, що матері вдома не було малолітній [PERSON] перебував вдома один та двері не відчинив. 24.04.2024 [PERSON] приїхала до КМЦСС та в письмовій заяві зазначила, що інколи вживає алкогольні напої. Вона намагається виконувати свої батьківські обов`язки, але через щоденний графік роботи вона не може контролювати навчальний процес дитини та його дозвілля під час її відсутності (а.с.23). При обстеженні умов проживання дитини [PERSON] , акт обстеження від 02.02.2024, за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в квартирі створені умови для проживання дитини, базові потреби забезпечені. Під час перевірки у [PERSON] виявлені легкі ознаки вживання алкоголю, що остання заперечувала. Факт залишення сина без догляду визнавала, з останньою проведено профілактичну бесіду (а.с.18). 10 грудня 2024 року головними спеціалістами служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради повторно складено акт про обстеження умов проживання малолітньої дитини за вказаною вище адресою. В акті зазначено, що на момент обстеження [PERSON] відсутня. Зі слів дитини мати декілька днів відсутня вдома, де вона йому не відомо. [PERSON] вживає спиртні напої та часто залишає дитину самого вдома на тривалий строк (а.с.25). Із копії листа Криворізького міського центру соціальних служб виконкому Криворізької міської ради від 24.01.2025 видно, що фахівцями центру здійснено візит до родини [PERSON] . На момент візиту малолітній [PERSON] , [INFO] був вдома з дідусем [PERSON] , який повідомив, що його невістка [PERSON] 22.01.2025 пішла у справах та не повернулась. Також остання з 18.01.2025 по 20.01.2025 не перебувала вдома, онук знаходився сам або з ним. З жінкою неодноразово проводились профілактичні бесіди. Щодо відповідального ставлення до батьківських обов`язків та недопущення випадків вживання алкогольних напоїв, направляли для лікування до лікаря нарколога, але жінка не вважає себе алкозалежною, від лікування відмовлялась (а.с.27). В письмових поясненнях від 28.01.2025 малолітній [PERSON] зазначив, що мати часто залишає його самого на декілька днів, не приходить додому, навіть не телефонує. Мати вживає алкогольні напої через що вони часто сваряться (а.с.28). За місцем навчання малолітній [PERSON] характеризується посередньо, під час уроків пасивний, потребує уваги та заохочення дорослого, на уроки виходить несистематично, домашні завдання виконує поверхнево, не зацікавлений у результаті. Останній піддається чужому впливу та маніпуляціям з боку однолітків. Батько військовослужбовець, мати не приділяє належну увагу навчанню і вихованню дитини (а.с.19). Відповідно до рішення №47 від 19.02.2025 року виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.36). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка [PERSON] є його невісткою. Приблизно з 2014 року вона почала зловживати спиртним. Перед Новим 2025 роком остання зникла на 10 днів. Був складений адміністративний протокол. Потім вона періодично зникала на 3-5 днів, сину не телефонує. В такі дні дитина була у нього чи в бабусі зі сторони матері. Відповідачка не готує їжу синові, не цікавиться його навчанням. Малолітній [PERSON] проживає в основному за місцем прописки. Як дитина військовослужбовця він їздив в дитячий табір. Де зараз перебуває відповідачка йому не відомо, малолітній [PERSON] проживає з ним. Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні суд вислухав думку малолітнього [PERSON] , [INFO] , щодо можливості позбавлення батьківських прав його матері. Дитина пояснила, що зараз він мешкає з бабусею та дідусем. Зараз мати перебуває в гостях, на телефонні дзвінки відповідає, іноді вона в стані сп`яніння іноді ні. Батько перебуває на військовій службі, з ним у нього добрі стосунки. Він просив маму перестати вживати алкоголь, але вона не слухає, не може виправитися. Коли мати п`яна то лається на нього. Останній раз мати була з ним приблизно три тижні тому. Вона часто залишає його самого. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей11,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Відповідно до п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п.2 ч.1ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У своїй постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 467/403/22 Верховний Суд зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав безумовно впливає на забезпечення прав, передбачених статтею 8 Конвенції. При цьому в цій категорії справ такий вплив суду слід розглядати з точки зору забезпечення відповідного права як дитини, так і батьків, забезпечуючи справедливий баланс між правами цих осіб, враховуючи принцип верховенства права у взаємозв`язку із принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. За об`єктивного встановлення обставин того, що позбавлення батьків (або одного з батьків) батьківських прав щодо дитини буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, такий крайній захід впливу на батьків може бути визнано виправданим та співмірним у демократичному суспільстві втручанням у право останніх на повагу до свого приватного і сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками […]. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі№ 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19». Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). За загальним правилом доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, провадження № 61-15290св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23). Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Встановлено, що рішенням виконкому Інгулецької районної умісті ради від19.02.2025року за №47 зроблено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав має рекомендаційний характер і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав за відсутності інших належних доказів. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що той факт, що на час розгляду справи малолітній син проживає окремо від матері, знаходиться на повному матеріальному забезпечені батька, з урахуванням встановлених і наведених фактичних обставин справи не є безумовною підставою для застосування таких наслідків, як позбавлення відповідачку батьківських прав. Фактичні обставини справи, зокрема відсутність участі відповідачки у вихованні дитини, може свідчити про її низький батьківський потенціал, однак це, враховуючи вік дитини та життєву ситуацію в якій опинилися сторони, не може виправдовувати позбавленням її батьківських прав, оскільки таку ситуацію можливо вирішити за допомогою менш радикальних засобів. Суд враховує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. У справах такої категорії суд в першу чергу керується інтересами дитини, а не її батьків. Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на даний час не вичерпані всі можливості для налагодження відносин між матір`ю та сином. Суду не доведене, що на даний час є необхідність у застосуванні такого крайнього заходу як позбавлення матері батьківських прав. У наданих суду матеріалах акцентується увага на відмові матері від сина, проте не проведено жодної бесіди з психологом, будь-яких спільних заходів з родиною, тощо. Матеріалами справи не підтверджено, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде сприяти інтересам саме дитини. Бажання дитини, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, проживати з батьком, регулюється частиною 2 статті 160 СК України, і також не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. Врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для застосування до відповідачки крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківських прав, тому у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовляє. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до висновку про задоволення даної вимоги. Судом встановлено, що на даний час відповідачка не проживає разом з дитиною та не надає в добровільному порядку коштів на його утримання. Дитину утримує батько одноособово. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно вимогам ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню. Позивач у позові не вказує на користь кого суд має стягнути аліменти на утримання дитини. Частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальним правилом аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що малолітню дитину утримує батько, матір не приймає участь в утриманні малолітнього сина, слід стягнути аліменти на користь батька дитини на утримання малолітнього сина. Саме таке рішення не є виходом за межі позовних вимог та направлене на захист прав малолітньої дитини. Щодо вимоги про передання малолітнього [PERSON] батькові [PERSON] , суд зазначає, що таке вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України у другій та третій частинах передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З матеріалів даної цивільної справи не вбачається наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини. З показів свідка встановлено, що малолітня дитина проживає з ним, тобто зі своїм дідом, відповідачка не виказує з цього приводу заперечень. Батько дитини перебуває на військовій службі, що певним чином робить неможливим проживання батька безпосередньо з дитиною. Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Тобто, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, під час дії воєнного стану, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Верховний Суд у постанові по справі № 127/3622/24 зазначив, що за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Таким чином, батько дитини не позбавлений можливості звернутися до суду з приводу встановлення факту самостійного виховування та утримання дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Встановлені судом обставини вказують на наявність підстав для того, аби попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] . [PERSON] має зважати на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22). Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial