Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.05.2024 та 28.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договори позики №2897259 та №79455983. У відповідності до договорів позикодавець надав [PERSON] грошові кошти в позику, які він зобов`язався повернути у визначеній договором сумі та строк. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало права вимоги до боржників ТОВ ФК «ЄАПБ». Відповідно до реєстру боржників, ТОВ ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] договором позики №2897259 в сумі 15\~646,01 грн. та договором позики №2897259 в сумі 15\~646,01 грн. Після відступлення прав вимоги [PERSON] не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Загальна сума заборгованості за кредитними договорами становить 29\~207,36 грн., які просить стягнути з відповідача, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.6). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, а відтак, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов, передбачених ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 06.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №2897259 відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 6 150,00 грн. строком на 30 днів. У відповідності до п. 2 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 2168,45 % (а.с.7-9). Крім того, 28.02.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №79455983 відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн. строком на 30 днів. У відповідності до п. 2 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 2617,16 % (а.с.20-22). Згідно п. 1 вказаних договорів, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників (а.с.11-13). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, правовідносини за договорами позики № 2897259 та 79455983 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] виникли відповідно 06.05.2024 та 28.02.2024, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за договорами позики № 2897259 та 79455983, оскільки відповідач на час укладання договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором. Крім того, на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином. Також, хоча між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладалися додаткові угоди щодо відступлення прав грошової вимоги 28.07.2021 та 25.09.2024, сам договір факторингу від 14.06.2021 та додаткові угоди не містять положень про право майбутньої вимоги. Таким чином, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідачки за договорами позики № 2897259 та 79455983. Враховуючи викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не набуло право вимоги до [PERSON] за договорами позики, укладеними з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 29\~207,36 грн. відсутні. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed