Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

Представник ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 05 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4033725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов даного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредит в розмірі 8800 грн на строк 350 днів: з 05 жовтня 2023 року по 19 вересня 2024 року, а останній зобов`язався повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість. 26 липня 2024 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» уклали Договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» отримало право вимоги до відповідача за Договором № 4033725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05 жовтня 2023 року. Оскільки, [PERSON] свої зобов`язання за Договором № 4033725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05 жовтня 2023 року не виконав, тому з урахуванням викладеного вище позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58781 грн 65 коп. 25 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого Фрунзівський районний суд Одеської області, з 02 травня 2025 року, перейменовано на Захарівський районний суд Одеської області (а.с. 98). Ухвалою Захарівського\~районного суду\~Одеської області\~від 06\~травня 2025\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~її розгляд\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~279\~ЦПК України\~призначений у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~з викликом\~сторін та\~вирішено питання\~про витребування\~доказів(а.с. 99-100). 03 червня 2025 року від АТ «Універсал Банк» до суду надійшли витребувані докази (а.с.108-109). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлений належним чином (а.с. 105). Водночас, через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надав клопотання, у якому зазначив, що ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ\~ОПЕРАЦІЇ» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд розглядати справу без участі представника позивача. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 111). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судової повістки за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлена йому судова повістка про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернута суду з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 113). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Мар`янівського старостинського округу Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 90 від 05 травня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 97). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістка про виклик у судове засідання судом направлялася належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверт повернувся на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 05 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4033725 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі Договір), який підписано позичальником електронним підписом відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора Н992 (а.с. 39-48). Згідно умов даного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надало [PERSON] кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів в розмірі 8800 грн на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] . Строк кредитування 350 днів: з 05 жовтня 2023 року по 19 вересня 2024 року. Клієнт в свою чергу зобов`язався повернути використану суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах, визначених договором. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед клієнтом [PERSON] виконало та надало йому кредит у сумі 8800 грн шляхом зарахування через АТ «Універсал Банка» кредитних коштів на належну йому банківську картку [NUMBER] , що підтверджується інформацією наданою АТ «Універсал Банка» та випискою про рух коштів за вказаною карткою від 15 травня 2025 року, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 06 травня 2025 року (а.с.108-109). 26 липня 2024 року, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено Договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором № 4033725 від 05 жовтня 2023 року, перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції» (а.с. 80-84). Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників від 26 липня 2024 року до Договору факторингу № 26/07/2024 від 26 липня 2024 року, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49101 грн 68 коп, з яких: 8799 грн 97 коп сума заборгованості за основною сумою боргу; 40301 грн 71 коп - сума заборгованості за відсотками (а.с. 18). В межах строку дії кредитного договору № 4033725 від 05 жовтня 2023 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 27 липня 2024 року по 19 вересня 2024 року (55 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9680 грн (а.с. 65). Отож, відповідач [PERSON] має заборгованість перед позивачем за Договором №\~4033725\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту на\~загальну суму 58781 грн 65 грн. Відповідач свої зобов`язання за умовами кредитного договору не виконав. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи. Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються, кредит та відсотки за їх користування не повертаються. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Сплата прострочених відсотків обумовлені договором і підлягають стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк суму кредиту, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, [PERSON] має заборгованість перед позивачем за Договором №\~4033725\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту на\~загальну суму 58781 грн 65 грн., яка складається з наступного: 8799 грн 97 коп сума заборгованості за основною сумою боргу; 40301 грн 71 коп - сума заборгованості за відсотками; 9679 грн 97 коп сума заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 55 календарних днів. Розрахунки загальної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором надані суду і відповідають вимогам закону (а.с. 59-64). З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 1237 від 14 квітня 2025 року ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 грн 40 коп (а.с. 54). Отож, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн представником позивача надано наступні документи: копію детального опису робіт виконаних адвокатом, згідно Договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року (а.с. 19); копію акту приймання-передачі наданих послуг № 4033725 до Договору про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, згідно якого підготовка та подача позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] коштує 10000 грн (а.с. 52); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10 виданого 24 березня 2017 року на ім`я Дідуха Є.О. (а.с. 75); копію Договору № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, укладеного між адвокатом Дідухом Є.О. та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (а.с. 88-89). Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку. Згідно із положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішення справи\~на репутацію\~сторони або\~публічним інтересом\~до справи.\~У разі\~недотримання вимог\~частини четвертої\~цієї статті\~суд може,\~за клопотанням\~іншої сторони,\~зменшити розмір\~витрат на\~правничу допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, згідно із ст. 137 ЦПК України, ураховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, які на думку суду є завищеними, тому суд вважає такими, що підлягають до задоволенню витрати на правничу допомогу у розмірі 6500 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved