Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Дубрівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні та володінні земельною ділянкою. В подальшому, представник позивача подав заяву про зміну предмета позову та просив визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ ЗК № 042024 від 05.03.2001 року, виданий [PERSON] на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Дубрівської сільської ради від 08.05.1997 року на земельну ділянку площею 0,35 га, яка розташована на території Дубрівської сільської ради, для обслуговування житлового будинку, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,25 га з кадастровими номером 2124882401:01:004:0014 (цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) за [PERSON] в реєстрі речових прав на нерухоме майно та скасувати реєстрацію даної земельної ділянки в поземельній книзі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2005 рокує власницею житлового будинку та земельної ділянки площею 0,52 га, яка розташована [ADDRESS] . Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ЗК № 042023 від 05.2001 року виданий [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 21 скликання Дубрівської сільської ради народних депутатів від 06.04.1994 року, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 52. Вказана земельна ділянка має цільове призначення для обслуговування житлового будинку. Власником суміжної земельної ділянки в [ADDRESS] з кадастровим номером 2124882401:01:004:0014є [PERSON] , що доводиться інформаційною довідкою з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.08.2018 року. Раніше власником букв [PERSON] , який успадкував ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.07.2005 року за № -1288 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В свою чергу [PERSON] володів суміжною ділянкою на підставі державного акту про право приватної власності серія ІІ ЗК № 042024 від 05.03.2000 року, зареєстрованого в книзі реєстрації за № 53. Позивач вказує, що власниками суміжної земельної ділянки свого часу було замовлено технічну документацію із землеустрою на підставі якої вона з присвоєнням кадастрового номера була внесена в базу державного земельного кадастру. Вона, як суміжний землевласник підписала акт встановлення межових наків відповідачу згідно існуючої між їхніми ділянками огорожі (огорожа була встановлена попередніми власниками ділянок близько 25 років тому). Вона і гапдки не мала, що насправді в координатах земельна ділянка не відповідає існуючому межовому знаку металевої огорожі. В натурі при цьому межові знаки не встановлювалися. Позивач зазначає, що приводом для звернення в суд з позовом є те, що вона також звернулася до землевпорядної організації Закарпатської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру із замовленням про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі. В результаті проведених замірів її ділянки по фактичному землекористуванню стало відомо про те, що земельна ділянка відповідача по справі в координатах накладається на її земельну ділянку. У зв`язку з наведеним. А також на фоні і так неприязних стосунків у них виник межовий спір. По великому рахунку між ними можна було б досягнути компромісу, так як накладення земельних ділянок є незначним, однак, відповідач по справі категорично відмовилася від будь-яких домовленостей та не підписала акт передачі межових знаків в натурі. З цього приводу вона змушена була звернутися до Дубрівської сільської ради, яка склала акт постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин, екології та благоустрою по вирішенню межового спору від 21.07.2017 року за № 7 про встановлення меж земельної ділянки в натурі. Межі земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] встановлені геодезистом відповідно до координат земельної ділянки [PERSON] та фактичного використання. Встановивши межу було виявлено, що обмінний файл земельної ділянки [PERSON] внесено в базу даних Державного земельного кадастру з помилкою. Так, як відповідач не вніс зміни, 13.02.2018 року було складено акт № 9 комісією в складі членів земельної комісії Дубрівської сільської ради, які розглянули технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,25 га в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і виявили, що відповідно до кадастрового плану суміжних землевласників та землекористувачів і списку межових знаків переданих на зберігання, межі земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з боку земельної ділянки [PERSON] не відповідають фактичному використанню, тобто, є накладка плану на обмінник (кадастровий номер 2124882401:01:004:0014). При попередньому виїзді на місце 08.08.2017 року комісією в присутності суміжних землекористувачів та інженера геодезиста ДП «Центр ДЗК» Кузьма В.В. було встановлено межові знаки відповідно до координат земельної ділянки [PERSON] . Було встановлено, що обмінний файл земельної ділянки [PERSON] внесено в базу даних ДЗК з деякою помилкою, а саме: від знак № 10 до № 11 різниця 5-7 см., від № 11 до № 1 різниця 5-15 см. Інші межі земельної ділянки співпадають з існуючою огорожею, а встановлені межові знаки відповідають координатам, які внесені до бази даних Держгеокадастру. Комісія повторно рекомендує [PERSON] внести зміни до обмінного файлу, в тій частині де є відхилення від фактів, відповідно до інструкції виконання такого виду робіт. Однак, відповідач не виконує рекомендації комісії сільської ради. Позивач зазначає, що на її замовлення щодо порушення меж земельної ділянки суміжним землевласником [PERSON] судовим експертом Пишка Я.І. було проведене експертне дослідження та складено висновок № 01/2018 від 11.06.2018 року в якому визначено, що земельна ділянка за кадастровим номером 2124882401:01:004:0014, що належить на праві приватної власності [PERSON] межі якої визначені при формуванні земельної ділянки та внесені до Єдиної державної геоінформаційної системи відомостей державного земельного кадастру не відповідають фактичній межі, металевій огорожі, що розмежовує земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] . Розбіжність в межах земельних ділянок (накладка) складає: в точці № 1 в сторону земельної ділянки [PERSON] 0,22 см. від центру огорожі (металева арматура): в точці № [NUMBER] з боку [ADDRESS] розбіжність складає 0,77 см. Накладання земельних ділянок має найбільше значення в точці № 1 та поступово зменшується до повного спів падіння вздовж металевої огорожі в точці « 4. Загальна площа накладання земельних ділянок складає 0,0002 га. У заяві про зміну позовних вимог позивач вказує, що рішення про надання земельної ділянки [PERSON] було прийняте раніше 06.04.1994 року, ніж рішення про надання земельної ділянки [PERSON] , яке ухвалене 08.05.1997 року. Тобто, стороні позивача ділянка у власність була передана раніше, ніж стороні відповідача. А тому посилаючись на положення ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» просить задовольнити змінений позов. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, хоча по час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, у якій зазначив, що сторона позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що проведені експертні дослідження не мають жодного доказового значення, оскільки вихідні дані для проведення дослідження були хибними. Фактично обидва експерти досліджували питання досліджували питання відповідності фактичної межі (огорожі) між будинками за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] та межі, що відповідає Державному акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 042024 від 05.03.2001 року. Жоден із експертів не досліджував питання накладення земельних ділянок згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІЗК № 042023 від 05.03.2001 року (земельна ділянка належна позивачу) та Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 042024 від 05.03.2001 року (земельна ділянка належна відповідачу). Вказував, що вимога позивача про скасування державної реєстрації земельної ділянки тісно пов`язана з вимогою про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІЗК № 042024 від 05.03.2001 року, а оскільки позивачем не доведено підстав для визнання недійсним державного акту, відсутні підстави для скасування державної реєстрації. Також посилався на те, що позивачем подано позов поза межами трирічного строку позовної давності, а тому відповідач клопоче про застосування судом позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд доходить наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2005 року, виданого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Савчин Н.І., зареєстрованого у реєстрі за № 1-1411, [PERSON] є власницею житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та приватизованої земельної ділянки площею 0,52 га, розташованої на території Дубрівської сільської ради відведеної померлому [PERSON] для обслуговування житлового будинку, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 042023, виданого 05.03.2001 року Дубрівською сільською радою на підставі рішення 7 сесії 21 скликання Дубрівської сільської ради від 06.04.1994 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 52. Також встановлено, що власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 2124882401:01:004: 0014 площею 0,35 га за адресою: [ADDRESS] з 14.03.2016 року є [PERSON] , що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 28.08.2018 року. Як убачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 042024 від 05.03.2001 року зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 53, вказана земельна ділянка була передана [PERSON] , на підставі рішення 8 сесії 22 скликання Дубрівської сільської ради народних депутатів від 08.05.1997 року. Як стверджує позивачка при виготовленні технічної документації із землеустрою було встановлено, що земельна ділянка відповідача накладається на її земельну ділянку. Згідно з актом № 7 постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин, екології та благоустрою по вирішенню межового спору Дубрівської сільської ради від 21.07.2017 року, комісією констатовано, що при встановленні геодезистом, відповідно до координат земельної ділянки [PERSON] та фактичного використання, межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було виявлено, що обмінний файл земельної ділянки [PERSON] внесено в базу даних ДЗК з помилкою. Також, у Акті № 9 постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин, екології та благоустрою по вирішенню межового спору Дубрівської сільської ради від 13.02.2018 року, констатовано, що при розгляді технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виявлено, що відповідно до кадастрового плану суміжних землевласників та землекористувачів і списку межових знаків, переданих на зберігання межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з боку земельної ділянки [PERSON] не відповідають фактичному використанню, тобто, є накладка плану на обмінник (кадастровий номер 2124882401:01:004:0014). Зазначено, що при попередньому виїзді на місце 08.08.2017 року, комісією в присутності суміжних землекористувачів та інженера-геодезиста ДП «Центр ДЗК» було встановлено межові знаки відповідно до координат земельної ділянки [PERSON] . Було встановлено, що обмінний файл земельної ділянки [PERSON] внесено в базу даних ДЗК з деякою помилкою, а саме: від знаку № 10 до № 11 різниця 5-7 см., від № 11 до № 1 різниця 5-15 см.. Інші межі земельної ділянки співпадають з існуючою огорожею, а встановлені межові знаки відповідають координатам, які внесені до бази даних Держгеокадастру. Комісія повторно рекомендувала [PERSON] внести зміни до обмінного файлу, в тій частині, де є відхилення від фактів, відповідно до інструкції з виконання такого виду робіт. Таким чином, оскільки фактична межа між сусідніми ділянками позивача та відповідача залишалася і залишається незмінною, про порушення її права на земельну ділянку, що полягає у накладенні, згідно Державного ату на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 042024 від 05.03.2001 року зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 53, земельної ділянки відповідачки, позивач дізналася у 2017 році при виготовленні технічної документації із землеустрою на свою земельну ділянку, суд констатує, що позивач звернулася до суду з позовною заявою у межах строку позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною. У підтвердження порушення меж земельної ділянки суміжним землевласником [PERSON] позивачем також долучено до позовної заяви висновок № 01/2018 від 11.06.2018 року, складений судовим експертом Пишка Я.І., у якому експерт зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 2124882401:01:004:0014, що належить на праві приватної власності [PERSON] межі якої визначені при формуванні земельної ділянки та внесені до єдиної геоінформаційної системи відомостей державного земельного кадастру не відповідають фактичній межі, металевій огорожі, що розмежовує земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] . Розбіжність в межах земельних ділянок (накладка) складає: в точці № 1 в сторону земельної ділянки [PERSON] 0,22 см. від центру огорожі (металева арматура); в точці № [NUMBER] з боку [ADDRESS] розбіжність складає 0,77 см. Накладання земельних ділянок має найбільше значення в точці № 1 та поступово зменшується до повного співпадіння вздовж металевої огорожі в точці № 4. Згідно з ухвалою суду від 13.09.2022 року за клопотанням представника відповідача у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Павличу О.В., який у висновку експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи від 02.09.2021 року № 0047/2021, зазначив що порушення меж відповідно до фактичного використання земельної ділянки [PERSON] зі сторони, що межує з земельною ділянкою [PERSON] відповідно до правовстановлюючих документів на земельну ділянку (кадастровий номер 2124882401:01:004:0014) має місце. Фактичне землекористування (у відповідності до межових знаків) [PERSON] не відповідає даним державного акту [PERSON] . Земельна ділянка, яка належить [PERSON] , у відповідності до правовстановлюючих документів (акту) накладається на земельну ділянку, якою фактично користується [PERSON] . Вказав, що накладання ділянок найчіткіше простежується в точці № 1 і в подальшому зменшується до точки № 2. В точці № 1 ділянка з кадастровим номером 2124882401:01:004:0014, що належить [PERSON] , у відповідності до правовстановлюючих документів та координат накладається на ділянку, яка перебуває в користуванні [PERSON] на 0,26 см. В точці № 2 таке накладання приходить до значення 0 м. Протяжність зменшення накладання становить 16,15 м. Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Частинами першою та четвертою статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж. Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною п`ятою статті 116 ЗК України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ч. 6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Аналогічні норми зазначені в ч. 13 ст. 79-1 Земельному кодексі України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Підсумовуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що відновити порушене право позивача на земельну ділянку можливо лише шляхом скасування судовим рішенням державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав відносно останніх, тобто скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку. Згідно з ч.1, 2 ст.26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст.27 вказаного вище закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Згідно з ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За таких\~обставин,\~враховуючи,\~що в\~ході розгляду\~справи встановлено,\~що земельна\~ділянка з\~кадастровим номером\~2124882401:01:004:0014\~площею 0,35\~га за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~накладається на\~земельну ділянку\~площею 0,52\~га,\~розташовану на\~території Дубрівської\~сільської ради\~відведеної померлому\~ [PERSON] для\~обслуговування житлового\~будинку,\~на підставі\~Державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІІ-ЗК\~№ 042023\~виданого 05.03.2001\~року Дубрівською\~сільською радою\~на підставі\~рішення 7\~сесії 21\~скликання Дубрівської\~сільської ради\~від 06.04.1994\~року та\~зареєстрованого в\~книзі записів\~державних актів\~за №\~52,\~що порушує\~право власності\~позивачки \~на належну\~їй земельну\~ділянку суд\~доходить висновку\~про про\~те,\~що позов\~є обґрунтованим\~і підлягає\~до задоволення. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Outcome: approved