Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.01.2019р. між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 36480,00 грн., тип процентної ставки фіксований, процентна ставка 21,99% річних. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Проте відповідач перестав виконувати належним чином зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 43277,22 грн. На підставі договору факторингу №3 від 20.09.2021 позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором від 31.01.2019р. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43277,22 грн., судовий збір, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без участі, щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи без її участі не надав. Представник відповідача адвокат Безсмертний С.М. надав відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позову частково. Зазначив, що відповідач визнає позовні вимоги в межах суми 13752,42 грн., оскільки позивачем незаконно було включено в суму заборгованості комісію за обслуговування кредиту та враховуючи той факт, що відповідачем вносили суми в рахунок погашення заборгованості, а позивачем дані суми відносилися на погашення платежу саме на комісію за обслуговування кредиту, прохав 14008,32 грн. зарахувати в рахунок основного боргу. Також зазначив, що заявлені витрати на правничу допомогу є завищеними та прохав їх зменшити. Просив стягнути з позивача на користь відповідача 6500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що 31.01.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 501106852 відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» падав позичальнику кредит у сумі 36 480,00 грн. строк кредиту 36 місяці на споживчі потреби з відсотковою ставкою 21,99%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 36480,00 грн., в свого чергу позичальник не викопав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості етапом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становив 43277,22 гри., яка складалась з тіла кредиту в розмірі 23 135,20 три., заборгованості за відсоткам за користування кредитом 20 142,02 грн. 20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, па підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 501106852 від 31.01.2019 року. Факт користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наявними матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем. Разом з тим, відповідачем не виконано умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом /ст.514\~ЦК України/. Судом встановлено, що позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 43277,22 грн. яка складається: з тіла кредиту 23135,20 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6425,54 грн., комісії за обслуговування кредиту (заборгованості) 13716,48 грн. Відповідно до\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом /стаття 215\~ЦК України/. За положеннями частини другої\~статті 215\~ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції /пункти 17, 23 статті 1/. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми комісії за обслуговування кредиту (заборгованості) в сумі 13716,48 грн. При зверненні до суду з позовом позивачем було зазначено заборгованість відповідача за відсотками в сумі 20142,02 грн. Дана сума відсотків, згідно з розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, складається з: - заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6425,54 грн., - комісії за обслуговування кредиту (заборгованості) 13716,48 грн. Також з розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що відповідачем було сплачено кошти в рахунок комісії за обслуговування кредиту в період часу з 31.03.2019 по 31.08.2020 року в загальному розмірі 14008,32 грн. Позивачем було включено в Кредитний договір комісію за обслуговування кредитної заборгованості, вказані кошти списувались з рахунку Клієнта, що суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів". До матеріалів позову, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» долучило Розрахунок заборгованості. Згідно вказаного Розрахунку заборгованості, поточна заборгованість клієнта становить 43277,22 грн. та складається за наступного: тіло кредиту (заборгованість) - 23135,20 грн.; відсотки за користування кредитом (заборгованість) - 6425,54 грн.; комісія за обслуговування кредиту (заборгованість) - 13716,48 грн. Враховуючи, що комісію за обслуговування кредитного договору було встановлено неправомірно, то заборгованість по комісії у розмірі 13716,48 грн. не підлягає сплаті. Проте, оскільки Відповідачем було сплачено за період дії договору 14008,32 грн., які Банком було зараховано в сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що є неправомірним, то ці кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За приписами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач порушує взяте на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості у розмірі 15549,42 грн., з яких 9123,88 грн. (23132,20-14008,32)\~заборгованість за кредитом; 6425,54 грн.\~заборгованість за відсотками. Щодо судових витрат. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200,00 грн. Представник відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу заперечував у зав`язку з неспівмірністю із складністю справи та є завищеною. Судом встановлено, що 03.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною укладений договір №03-07/24 про надання правничої допомоги (а.с.27-28). Відповідно до п.3.1 договору №03-07/24 про надання правничої допомоги вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2000,00 грн. без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться в акті (актах) приймання-передачі наданих послуг, надісланих про стягнення адвокатом та погоджених з клієнтом. Згідно з актом №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги відповідно до договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 9\~200,00 грн., в т.ч.: надання первинної консультації замовнику у справі - 0,5 год., що становить 1000,00 грн.; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини 2 год., що становить 4\~000,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви 2,1 год., що складає 4\~200,00 грн. Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надання правової допомоги згідно договору №03-07/24 від 03.07.2024 в сумі 9 200,00 грн (а.с.29). Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеної угоди про надання правової допомоги від 03.07.2024, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала у наданні первинної консультації замовнику у справі; правовому аналізі наявних документів у замовника, правовій ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, підготовці та поданні позовної заяви. Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, представник позивача у судове засідання не з`явився, наддавши заяву про розгляд справи без його участі. За таких обставин суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики сплачений судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. Проте дану суму було сплачено на рахунок Харківського районного суду Харківської області, про що чітко зазначено в платіжній інструкції №1789 від 14.04.2025р. (а.с.1). Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 43277,22 грн.; позов задоволений на суму 15549,42 грн. тобто на 35,93%. Отже, оскільки на рахунок Полтавського районного суду Полтавської області не було сплачено позивачем судовий збір при зверненні з позовом, судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1087,96 грн., витрати пропорційно до розміру задоволених вимог. Щодо стягнення витрат з позивача на користь відповідача в розмірі 6500,00 грн. на професійну правничу допомогу, останній задоволенню не підлягають, оскільки а ні відповідачем, а ні його представником окрім ордеру ніяких підтверджуючих документів понесених відповідачем витрат суду надано не було. На підставі викладеного та

Outcome: partial