Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Кредитна спілка «Хосен» звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020 року та договорами поруки №123 та №124 від 25.09.2020 року у розмірі 86748,09 грн., а саме: 38515,84 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 19316,22 грн. заборованість по відостках, 28916,03 грн. штраф та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідач [PERSON] від кредитної спілки «Хосен» на підставі заяви про надання кредиту отримала грошові кошти в розмірі 46000 грн. Спілка першочергово надала їй письмову інформацію про фінансові послуги відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» № 3462-VІ від 02.06.2011, в якій зазначено орієнтовну сукупну вартість кредиту та повідомила її про зміст та умови кредитування відповідно до ч.2\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач [PERSON] погодилася з умовами кредитування, написала заяву-анкету на кредит та підписала договір кредиту: погашення кредиту - повернення кредиту з періодичною сплатою процентів і періодичною сплатою рівних частин основної суми кредиту, які розраховуються шляхом ділення загальної суми наданого кредиту на кількість періодів користування кредитом. При цьому нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Зауважує, що 25.09.2020 [PERSON] - член кредитної спілки «Хосен», на підставі заяви на кредит від 24.09.2020 року, договору кредиту від 25.09.2020 року № 79*30 та видаткового касового ордеру від 25.09.2020 року № 348 отримала від кредитної спілки кредит в сумі 46000 грн. Кредитна спілка «Хосен» виконала свої зобов`язання та видала позичальнику кредит в розмірі 46000 грн., який надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку. Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 36 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відсотки нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Нарахування відсотків за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів, включно), кількість днів у році приймається за 365 (366). Сторони домовилися, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, який відповідає умовам, зазначеним у п. 2.1 цього договору. Однак, [PERSON] у встановлений договором строк належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по отриманому нею кредиту та з позивачем не розраховується. Вказує, що у зв`язку з тим, що кредит згідно з графіком розрахунків не сплачується, станом на 31.12.2023 загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 86748,09 грн., а саме: 38515,84 грн.\~заборгованість по основній сумі кредиту; 19316,22 грн.\~заборгованість по відсотках; 28916,03 грн.\~штраф у розмірі 50% від заборгованості по основній сумі кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку відповідно до п. 7.4 договору. Відповідно п. 4.1 договору кредиту зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується договорами поруки від 25.09.2020 року № 123 з [PERSON] та від 25.09.2020 №124 з [PERSON] . Зауважує, що позивач звертався до відповідачів з листами від 27.07.2023 № 427, № 428, №429 про оплату заборгованості та попереджав про наслідки невиконання умов кредитного договору, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень відповідачам. На листи належним чином відповідачі не реагують, тому кредитна спілка змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Станом на 31.12.2023 року зобов`язання не виконані і заборгованість не погашена, відповіді на листи позивач не одержав. У добровільному порядку відповідачі борг не погашають. Ухвалою суду від 14.02.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11.03.2025 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020 року та договорами поруки №123 та №124 від 25.09.2020 року у розмірі 84658,41 грн., а саме: 38305,99 грн. заборгованість по основній сумі кредиту, 18132,95 грн. заборованість по відостках, 28219,47 грн. штраф та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. за подання позову до суду першої інстанції та 3028,00 грн за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. 09.04.2025 відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в позові. В обґрунтування зазначила, що дійсно, 25.09.2020 будучи членом Кредитної спілки «Хосен» згідно Договору про споживчий кредит «№78*30 від 25.09.2020 нею через касу кредитної спілки отримано грошові кошти у сумі 46000,00 грн. зі строком погашення періодичними платежами терміном 24 календарних місяці. Повернення коштів здійснювало через касу Кредитної спілки. Стверджує, що за її підрахунками за Договором про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020 року нею повністю погашено суму одержаної позики, про що свідчать також дані розрахунку заборгованості. Однак, всупереч забороні нараховувати відсотки в період воєнного стану, а також за межами строку кредитування, позивачем сплачувані нею кошти в період з 25.04.2022 по 31.07.2024 в сумі 29710,15 відносились на сплату відсотків, а не суми заборгованості по споживчому кредиту, що є неправомірним. Стверджувала, що після 25.09.2022 у позивача не було жодної правової підстави нараховувати відсотки включно по день звернення до суду, за відсотковою ставкою та умовами Договору про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020. Окрім того зазначила, що п. 7.5. Договору передбачає, що сукупна сума штрафу не може перевищувати половини суми, одержаної позичальником за цим договором. Заявлена сума штрафу явно перевищує вказане обмеження, враховуючи, що сума кредиту відповідачкою була сплачена повністю, нарахування такого є неправомірним. Також заявила про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення штрафу. Зазначила, що строк виконання зобов`язання з погашення отриманих кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020 настав 25.09.2020. Оскільки відповідач 1 та відповідач 2 за умовами договорів поруки №123 та №124 від 25.09.2020 були поручителями, то жодної вимоги у шестимісячний строк після настання строку погашення заборгованості не отримували, а сама дія договорів була припинена 25.09.2022, а тому на день звернення позивача з позовом до суду Договори поруки в частині поруки були припиненими і жодних підстав для солідарного стягнення заборгованості не має. Окрім цього, вказала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним і недостатнім доказом наявності заборгованості у відповідача 1, оскільки такий складений у довільній формі, може неодноразово змінюватися за власним розсудом без правових наслідків такого та не відповідає ознакам первинного документа в розумінні законодавства. Щодо вимоги про відшкодування суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на процесуальну ухвалу суду першої інстанції в розмірі 3028,00 грн, то така вимога повинна бути розглянута судом, який приймав процесуальне рішення у справі, за яку сплачено судовий збір і стягнення цих коштів судом першої інстанції буде порушенням положень процесуального закону щодо розподілу судових витрат та правил, визначених ст. 141 ЦПК України. 14.04.2025 відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позову заяву, в якому вона просила відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги по справі в частині солідарного стягнення боргу з [PERSON] . В обґрунтування зазначила, що нею з КС «Хосен» 25.09.2020 підписано Договір поруки №123, за умовами якого поручилася за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із Договору про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020. Датою припинення поруки, згідно п.2.1. договору визначена конкретна дата 25.09.2022. Пункт 2.2 договору визначає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку дії поруки вказаного в п.2.1. не пред`явить вимоги до поручителя. Стверджує, що жодної вимоги про погашення боргу за [PERSON] в період дії договору поруки, а також на протязі шести місяців після його закінчення не одержувала. 14.04.2025 відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позову заяву, в якому вона просила відмовити позивачу в задоволенні позовної вимоги по справі в частині солідарного стягнення боргу з [PERSON] . В обґрунтування зазначила, що нею з КС «Хосен» 25.09.2020 підписано Договір поруки №123, за умовами якого поручилася за належне виконання [PERSON] обов`язків, що виникають із Договору про споживчий кредит №79*30 від 25.09.2020. Датою припинення поруки, згідно п.2.1. договору визначена конкретна дата 25.09.2022. Пункт 2.2 договору визначає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку дії поруки вказаного в п.2.1. не пред`явить вимоги до поручителя. Стверджує, що жодної вимоги про погашення боргу за [PERSON] в період дії договору поруки, а також на протязі шести місяців після його закінчення не одержувала. 02.06.2025\~представником позивача\~подано додаткові\~пояснення,\~в яких\~зазначила,\~що нормою на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення від нарахування відсотків, не встановлено заборону нарахування відсотків в період воєнного стану, а тому така не заслуговує на увагу. Щодо штрафу, звернула увагу на той факт, що не підлягають до стягнення штрафи, які нараховані включно з\~ 24.02.2022 року. Тобто, штрафи нараховані до 24.02.2022 року підлягають до стягнення, до такого виду не застосовується норма п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Штраф нараховується відповідно до умов договору у разі порушення позичальником п. 2.4 та/або п. 5.1.3, тобто слід дійти висновку, що нарахування штрафу здійснено до 24.02.2022 року. Окрім того, вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строки позовної давності було продовжено з 12.03.2020 року\~ (під час карантину), а з 24.02.2022 - зупинено, то слід дійти висновку, що такі Позивачем не пропущені. Зазначила, що посилання поручителями на норми ч.4 ст. 559 ЦК України, які діяли до 03.07.2018 року, судом не може братись до уваги. Ствердує, що оскільки термін дії договору до 25.09.2022 року + 3 року, строк пред`явлення вимоги = 25.09.2025 року, а позов подано в грудні 2023 року, тобто договір поруки не є припиненим. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, крім того, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши\~надані\~суду докази\~у\~їх\~сукупності та\~взаємозв`язку,\~виходячи\~з\~їх належності\~та\~допустимості,\~суд\~встановив\~наступні факти\~і\~відповідні\~їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.09.2020 між відповідачем [PERSON] та кредитною спілкою «Хосен» укладено договір про споживчий кредит № 79*30 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, згідно з яким отримала від кредитної спілки кредит в сумі 46000 грн. строком на 24 місяців, зі сплатою 36 % річних. Сторони обумовили, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів, який відповідає умовам, зазначеним у п.2.1 цього договору (п. 2.4 договору). Згідно з п. 7.1 кредитного договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Пунктом 7.4 кредитного договору передбачено відповідальність позичальника за порушення зобов`язання, а саме: штраф у розмірі 50 % від простроченої суми заборгованості по кредиту, одержаного позичальником, на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку. Згідно з п. 4.1 кредитного договору зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується договором поруки від 25.09.2020 №123 з [PERSON] та від 25.09.2020 №124 з [PERSON] , Отримання кредиту підтверджується видатковим касовим ордером від 25.09.2020 № 348. З матеріалів справи вбачається, що кредитна спілка зверталася до відповідачів з вимогами до позичальника та поручителів від 27.07.2023 № 427, № 428, №429 відповідно про оплату заборгованості, у яких попереджала про наслідки невиконання умов кредитного договору, однак вказані вимоги залишено відповідачами без реагування. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За положеннями\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 527 ЦК України\~визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України) Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормою ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~регламентовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 28.02.2025 допустила заборгованість за кредитним договором №79*30 від 25.09.2020 року у розмірі 84658,41 грн., а саме: 38305,99 грн.\~заборгованість по основній сумі кредиту; 18132,95 грн.\~заборгованість по відсотках; 28219,47 грн.\~штраф у розмірі 50 % від заборгованості по основній сумі кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку відповідно до п. 7.4 договору. Щодо твердження представника відповідача, що розрахунок заборгованості, доданий позивачем, не відповідає вимогам до первинних бухгалтерських документів передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», то суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів\~57-62\~Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки з регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Таким чином доводи представника відповідачки, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] стверджує, що в позивача не було правової підстави для нарахування відсотків після 25.09.2022. Судом встановлено, що строк дії договору про споживчий кредит № 79*30 від 25.09.2020 року закінчився 25.09.2022 року. У той же час, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою\~статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення\~статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені\~статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою\~статті 625 ЦК України,\~є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц. На підставі вищезазначеного, оскільки строк дії договору про споживчий кредит № 79*30 від 25.09.2020 року закінчився 25.09.2022 року, нарахування процентів після закінчення строку дії договору є неприпустимим. Суд вважає, що позивач неправомірно нараховував проценти відповідачу після закінченні дії кредитного договору, тобто після 25.09.2022 р. що призвело до надмірного розміру заборгованості. Судом встановлено, що на час закінчення дії договору, а саме 25.09.2022 року, заборгованість за основним тілом кредиту складала суму у розмірі 38515,84 грн.\~заборгованість по основній сумі кредиту; 13235,59 грн.\~заборгованість по відсотках. Після 25.09.2022 відповідачем сплачена сума у розмірі 28920 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 534 ЦК України\~\~разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Згідно п. 3.5 Кредитного договору, сторони встановлюють наступну черговість погашення заборгованості за цим договором: в першу чергу сплаті підлягають відсотки за користування кредитом; в другу чергу сума кредиту. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені відсотки за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачується сума кредиту та відсотки за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до цього Договору. Отже, враховуючи розмір заборгованості на 25.09.2022 року: заборгованість по основній сумі кредиту складала суму у розмірі 38515,84 грн., а по відсотках 13235,59 грн., та сплату після 25.09.2022 відповідачем суми у розмірі 28920 грн., в першу чергу погашається сума процентів (28920-13235,59=15\~684,41), тобто залишається сума у розмірі 15\~684,41грн. на погашення основної заборгованості за кредитом, а тому розмір заборгованості складає суму у розмірі 22\~831,43, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення штрафу, передбаченого п. 7.4 договору, в розмірі 50 % від суми залишку заборгованості за кредитом та відсотків, умовами такого передбачено, що у випадку прийнятття кредитодавцем рішення про стягнення суми заборгованості за договором (несплаченої суми кредиту та процентів за користування кредитом) в судовому порядку, у зв`язку з порушенням позичальником п. 2.4 та/або п. 5.1.3 договору, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити штраф. Даний штраф нараховується кредитодавцем в розмірі 50% від суми заборгованості за договором. Суд звертає увагу на момент, визначений договором, для нарахування штрафу та на те, що 15.03.2022 року був прийнятий\~Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року, вказаним законом доповнювався\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а саме: до вказаного розділу був внесений п.18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Так як грошове зобов`язання за обставинами цієї справи виникло внаслідок неналежного виконання позичальником своїх обов`язків за кредитним договором №79*30 від 25.09.2020 року, суд враховує положення пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, умови п. 7.4 договору, а саме, що у випадку прийнятття кредитодавцем рішення про стягнення суми заборгованості за договором (несплаченої суми кредиту та процентів за користування кредитом) в судовому порядку, при цьому позивач звернувся до суду 29.12.2023, та вважає, що штраф, нарахований кредитором за період після 24.04.2022, а саме при зверненні до суду, підлягає списанню, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. В той же час відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування позовної давності до вимоги про стягнення штрафу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі №910/18560/16 (12-143гс18) вказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимога позову є необґрунтованою, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Судом встановлено, що 25.09.2020 року між поручителем [PERSON] та кредитною спілкою «Хосен» укладено договір поруки № 123, відповідно до умов якого вона поручилися перед кредитором в обсязі та на умовах, встановлених договором про споживчий кредит, за належне виконання позичальником [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають з договору про споживчий кредит № 79*30 (п. 1.1.1 п. 1). У разі порушення позичальником зобов`язання, забезпеченого договором поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.2.2 договору). Поручитель зобов`язується виконати зобов`язання, забезпечені порукою, шляхом перерахування суми заборгованості, вказаної кредитором у вимозі про погашення боргу, на рахунок, вказаний у п. 9 договору або внесення готівки в касу кредитора в строк 20 робочих днів з дня пред`явлення вимоги (п. п. 4.1 п. 5). 25.09.2020 року між поручителем [PERSON] та кредитною спілкою «Хосен» укладено договір поруки № 124, відповідно до умов якого вона поручилися перед кредитором в обсязі та на умовах, встановлених договором про споживчий кредит, за належне виконання позичальником [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають з договору про споживчий кредит № 79*30 (п. 1.1.1 п. 1). У разі порушення позичальником зобов`язання, забезпеченого договором поруки, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 2.2 договору). Поручитель зобов`язується виконати зобов`язання, забезпечені порукою, шляхом перерахування суми заборгованості, вказаної кредитором у вимозі про погашення боргу, на рахунок, вказаний у п. 9 договору або внесення готівки в касу кредитора в строк 20 робочих днів з дня пред`явлення вимоги (п. п. 4.1 п. 5). Згідно п. 4.1 вказаних договорів поруки, строк дії договору поруки 24 місяці з дати початку дії договору поруки. Датою початку дії поруки є 25.09.2020 та датою припинення поруки є 25.09.2022. Порука припиняється, якщо кредитор протягом строку дії порукивказаного в п. 2.1 не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Отже, оскільки позивач звернувся з вимогами до поручителів [PERSON] та [PERSON] лише 29.12.2023 року, тобто поза межами строку дії договорів поруки (25.09.2022), вимоги до них заявлено безпідставно та, відповідно, не підлягають задоволенню, через припинення строків договорів поруки. Зважаючи на викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги є частково обґрунтованими та підтверджені відповідними засобами доказування, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірах, визначених в мотивувальній частині рішення суду з відповідача [PERSON] як позичальника, а вимоги про стягнення заборгованості із поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 84658,41 грн., задоволено вимоги в розмірі 22\~831,43грн., що складає 26,97 %, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір в розмірі 723,87 грн. В частині стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у сумі 3028,00 грн., суд вважає за необхідне відмовити, оскільки така вимога повинна бути розглянута судом, який приймав процесуальне рішення у справі, за яку сплачено судовий збір і стягнення цих коштів судом першої інстанції буде порушенням положень процесуального закону щодо розподілу судових витрат та правил, визначених ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial