Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-03 00:00:00

14 березня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити дії. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що 04 грудня 2020 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно спадкового майна - права на земельну частку (пай) розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебуває у колективній власності спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, вартістю 12442,98 грн., що належить [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка померла [INFO] , прийнявши спадщину, але не оформивши свої спадкові права. Право на земельну частку (пай) належало померлому спадкодавцю [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899, виданого на підставі рішення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 23 жовтня 1996 року № 374-р та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 24 квітня 1997 року за № 389. В травні 2021 року позивач звернувся до Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам п.1 ст.79-1 Земельного кодексу України. Таке рішення позивач [PERSON] вважає протиправним, оскільки у рішенні відсутнє обґрунтування його прийняття, відсутні мотиви та підстави відмови. Так, посилання міської ради на ч.1 ст.79-1 ЗК України позивач вважає незрозумілим. Позивач стверджує, що його право на земельну частку (пай) встановлено свідоцтвом про право на спадщину, яке має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації такого права, в силу вимог ст.122 ЗК України, покладені на сільські, селищні, міські ради. Системний аналіз норм права (зокрема, ст.ст.1216, 1218, 1219, 1220, 1231, 1268, 1296, 1297 ЦК України) свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. Правова доля земель колективної власності врегульована Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" від 10 липня 2018 року № 2498-VІІІ. Цим Законом встановлені правила, відповідно до яких оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцем, розподіл між власниками земельних часток (паїв) і їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, мають бути здійснені до 01 січня 2025 року. У разі, якщо до 01 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Відповідно до ст.3 Закону України "Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. На підставі ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пунктом 34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україна" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Тобто, питання щодо земельних відносин відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні. Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки, оскільки наявність тих обставин, які були покладені в основу спірного рішення про відмову, не стосується порядку оформлення права власності на земельну ділянку власником невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцем. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд: 1) визнати незаконним та скасувати рішення Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом у відповідності до сертифікату про право на земельну частку пай серії ХМ 0356899 (за межами населеного пункту с.В.Жванчик Дунаєвецького району); 2) зобов`язати Дунаєвецьку міську раду Кам`янець-Подільського району Хмельницької області надати позивачу дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та виділити в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) площею 1,94 в умовних кадастрових гектарах, із земель, які перебували у колективній власності спілки селян "Жванчик" відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899 від 22 квітня 1997 року та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 04 грудня 2020 року державним нотаріусом Ізяславської держаної нотаріальної контори Хмельницької області; 3) стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. 19 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 01 квітня 2024 року від відповідача Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що 04 грудня 2020 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно спадкового майна - права на земельну частку (пай) розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 12442,98 грн., що перебуває в колективній власності спілки селян "Жванчик". Право на земельну частку (пай) належить [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої була [PERSON] , яка померла [INFO] , прийнявши спадщину, але не оформивши свої спадкові права. Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899, виданого 22 квітня 1997 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області. В травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішенням Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам п.1 ст.79-1 ЗК України. Так, відповідно до положень ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно інформації, що міститься в довідці старости Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 20 квітня 2021 року № 273 на території Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області згідно проекту розпаювання спілки селян с.Великий Жванчик вільні невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) відсутні. Саме через відсутність вільних невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) згідно проекту розпаювання спілки селян села Великий Жванчик (землі колективної власності селян "Жванчик"), рішенням Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 позивачу [PERSON] було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Крім того, відповідач вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав. Так, в разі задоволення судом позовних вимог, Дунаєвецька міська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області не зможе прийняти рішення про надання дозволу позивачу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель, які перебували в колективній власності спілки селян "Жванчик", через відсутність в проекті розпаювання вільних невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв). Відповідач вважає, що в рішенні Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 належним чином мотивовано причину відмови позивачу в наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою. На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, через необґрунтованість. 19 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 27 листопада 2024 року ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області закрито провадження в даній цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 20 лютого 2025 року постановою Хмельницького апеляційного суду скасовано ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року, цивільну справу направлено для продовження розгляду до цього ж суду. 24 березня 2025 року цивільна справа надійшла до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області та прийнята в провадження суду. У справі призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - просить суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - відповідач просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. На підставі рішення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 23 жовтня 1996 року № 374-р [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області. Право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) підтверджувалось Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899, виданим 22 квітня 1997 року Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області. Сертифікат зареєстровано 24 квітня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 389. [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис про смерть за № 26 від 05 червня 2002 року. Єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] була [PERSON] , яка прийнявши спадщину, не оформила свої спадкові права. [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Улашанівської сільської ради Славутського району Хмельницької області складено відповідний актовий запис про смерть за № 4 від 09 січня 2020 року. Єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є позивач [PERSON] 04 грудня 2020 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Хмельницької області позивачу [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом відносно спадкового майна - права на земельну частку (пай) розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, що перебувала у колективній власності спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, вартістю 12442,98 грн. Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України с падкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України н езалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України в ідсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України с падкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Отже, з 09 січня 2020 року позивачу [PERSON] належить право на земельну частку (пай) розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності спілки селян "Жванчик" с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). В травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та Сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899. Рішенням Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021 позивачу [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам п.1 ст.79-1 Земельного кодексу України. Дунаєвецька міська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області вмотивувала своє рішення довідкою старости Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 27 травня 2021 року № 320, з якої вбачається, що відповідно до проекту розпаювання Спілки селян с.Великий Жванчик на території Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (за межами населеного пункту с.Великий Жванчик) відсутні вільні земельні частки (паї). Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України к ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Згідно п."ґ" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі в иділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), визначені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" п раво на\~земельну частку\~(пай)\~мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" о сновним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" д окументами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Згідно ч.2 ст.3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" о соби, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Згідно ч.1 ст.5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські,\~селищні,\~міські ради\~в межах\~їх повноважень\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості),\~зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості); сприяють\~в укладанні\~договорів на\~виконання землевпорядними\~організаціями робіт\~із землеустрою\~щодо виділення\~земельних часток\~(паїв)\~у натурі\~(на\~місцевості),\~якщо такі\~роботи виконуються\~за рахунок\~осіб,\~які мають\~право на\~земельну частку\~(пай),\~або за\~рахунок коштів\~підприємств,\~установ та\~організацій,\~що орендують\~земельні частки\~(паї),\~проектів технічної\~допомоги тощо; розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом. Згідно ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" с ільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в иключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно п.8 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118\~цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Згідно ч.1 ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Згідно ч.2 ст.25 ЗК України р ішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за заявою працівників цих підприємств, установ та організацій. Згідно ч.5 ст.25 ЗК України особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Згідно ч.3 ст.118 ЗК України громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з заявою про розроблення проекту землеустрою щодо приватизації цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122\~цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.118 ЗК України в ідповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає заяву і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель. Згідно ч.5 ст.118 ЗК України п ередача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту землеустрою щодо приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ч.11 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Згідно ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно п.17 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В пункті\~24\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №\~7\~"Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ"\~роз`яснено,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта,\~і в\~разі його\~смерті успадкування\~права на\~земельний пай\~здійснюється за\~нормами Цивільного\~кодексу України,\~у тому\~числі й\~у випадку,\~коли з\~різних причин\~ця особа\~не отримала\~сертифікат на\~право на\~земельну частку\~(пай).\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)", постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122 "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), спільним наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України та Академії аграрних наук від 04 жовтня 1996 року № 47/172/48, Рекомендаціями по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій, затвердженими 15 травня 1992 року Державним комітетом України по земельних ресурсах, Міністерством сільського господарства і продовольства України, Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України, встановлено, що з числа земель, які підлягають роздержавленню та приватизації, створюється резервний фонд. Відповідно до листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 22 серпня 2001 року № 14-17-2-П1580/4251 з урахуванням положень частини другої статті 3, частин четвертої і чотирнадцятої статті 5 ЗК України\~для забезпечення прав працюючих - як виняток, землі резервного фонду можуть передаватися у колективну власність для забезпечення земельними паями громадян - членів недержавних сільськогосподарських підприємств, які безпідставно (помилково) не були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю даного підприємства і на час його видачі були членами зазначеного підприємства. Колективне сільськогосподарське підприємство за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) звертається з клопотанням до місцевої ради стосовно передачі у колективну власність із земель резервного фонду у розмірі сумарної кількості земельних часток (паїв) даних громадян, які не отримали права на земельну частку (пай). В постанові Верховного Суду від 03 травня 2023 року в справі № 541/1512/21 зазначено: резервний фонд використовується, в тому числі, для надання земельних ділянок особам, які незаконно були позбавлені права на земельну ділянку, до яких відносяться також громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Крім того, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" також передбачається можливість наявності нерозподіленої земельної ділянки та невитребуваної земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Згідно ч.2 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" н евитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Згідно ч.3 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" н ерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк, визначений у договорі оренди земельної ділянки, але не довше, до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. Згідно ч.4 ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" у разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 542/1403/17 зазначено: забезпечення порушеного права позивача на отримання земельної ділянки в натурі повинно здійснюватися відповідно до принципу верховенства права та застосування аналогії закону (визначеного законодавством порядку, переліку осіб та підстав розподілення резервного фонду). Саме державні органи та органи місцевого самоврядування повинні здійснити таке забезпечення за рахунок земель резервного фонду або земель запасу. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] набув беззаперечне право на земельну частку (пай) із резервного фонду земель, переданих при розпаюванні спілки селян "Жванчик" села Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, розміром 1,94 в умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. За життя [PERSON] та [PERSON] не отримували державного акта на право власності на земельну ділянку. Земельну частку (пай), що належала померлим спадкодавцям, не було виділено в натурі. Отже, спір про право на одержання позивачем земельної ділянки у власність відсутній. Проте, позивач [PERSON] не зміг отримати земельну ділянку в натурі. Право позивача [PERSON] на земельну частку (пай) підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 грудня 2020 року, яке не скасоване та має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації такого права позивача, в силу вимог ст.122 ЗК України, покладені на Дунаєвецьку міську раду Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Наявність у позивача сертифіката на земельну частку (пай) засвідчує його право на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про право власності на землю. Маючи на руках сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ № 0356899 від 22 квітня 1997 року, позивач [PERSON] звернувся до належного органу, який розпоряджається землями в правовому полі, однак рішенням відповідача Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області було відмовлену позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки (виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості, на підставі довідки старости Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 27 травня 2021 року № 320 про відсутність вільних земельних часток (паїв). Проте, дана відмова не ґрунтується на вимогах закону. Так, відповідач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів про відсутність на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області невитребуваних земельних часток (паїв) із земель, які перебували у колективній власності спілки селян "Жванчик", та земельних ділянок резервного фонду сільськогосподарського призначення державної чи комунальної власності, що були сформовані із земель спілки селян "Жванчик". Сама по собі довідка старости Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 27 травня 2021 року № 320, на підставі якої відповідач прийняв оскаржуване рішення, не може бути беззаперечним доказом відсутності земель резервного фонду, оскільки для підтвердження цього факту необхідна відповідна інформація, зокрема, відомості з проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та Державного земельного кадастру. Отже, відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки, оскільки наявність тих обставин, які були покладені в основу рішення про відмову, не можуть бути підставою для позбавлення власника невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємця права власності на земельну ділянку. Оскільки землі спілки селян "Жванчик" розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), що не заперечується відповідачем, а тому Дунаєвецька міська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області має забезпечити право позивача [PERSON] на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду. На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити позов, визнати протиправним та скасувати рішення Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 10 червня 2021 року № 35-14/2021, зобов`язати Дунаєвецьку міську раду Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, виділити в натурі (на місцевості) [PERSON] земельну ділянку на території Дунаєвецької міської територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області в розмірі земельної частки (паю) площею 1,94 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд вважає можливим стягнути з відповідача Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved