Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

В лютому 2025р. позивачка [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до своєї онуки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачки. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що [INFO] померла донька позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частин квартири [ADDRESS] , яку успадкували позивачка [PERSON] та дочка померлої [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] . При цьому позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири, видане 24.12.24р. державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, що зареєстровано в реєстрі за №7-1615. Інша спадкоємиця померлої [PERSON] - відповідачка по справі [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не отримала. Позивачка зазначає, що у відповідачки [PERSON] є дитина [PERSON] (правнучка позивачки). Малолітня [PERSON] , [INFO] , є спадкоємицею 1/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті свого діда [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка зазначає, щоквартира складається з однієї житлової кімнати загальною площею 30,3 кв.м., в тому числі житловою площею 15,1 кв.м. Відповідачка [PERSON] як донька вже померлих [PERSON] та [PERSON] залишилась проживати в квартирі [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що її онука, відповідачка по справі [PERSON] заяву до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті своїх батьків не подавала, право власності на вищевказану квартиру не оформила, вважаю відповідачку такою, що не набула право власності на вищевказану квартиру. При цьому позивачка зазначає, що заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023р. відповідачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №239 від 07.03.24р. позивачку [PERSON] призначено опікуном для малолітньою [PERSON] . У позовній заяві позивачка зазначає, що ще до смерті батьків [PERSON] (тобто за життя дочки позивачки та її зятя) проживання разом з онукою в одній квартирі було зовсім нестерпним. Наразі ситуація критична, адже відповідачка веде антигромадський спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, співмешканець часто влаштовує сварки та навіть бійки, псує майно. Відповідачка не доглядає за квартирою, не сплачує комунальні платежі, не виконує жодного із обов`язків наймача житлово приміщення, разом зі своїм співмешканцем перетворили квартиру на «притон». Позивачка [PERSON] зазначає, що з часу вступу у спадщину, вона разом з малолітньою дитиною [PERSON] не мають можливості потрапити до квартири, так як відповідачка та її співмешканець чинять їм перешкоди, не відкривають двері. Крім того, у квартирі постійно знаходяться сумнівні особи, які своєю аморальною поведінкою здійснюють негативний вплив на малолітню дитину, у зв`язку з чим позивачка та малолітня дитина не можуть проживати в цій квартирі, не можуть розпоряджатися нерухомим майном задля забезпечення матеріальних потреб малолітньої [PERSON] . Посилаючись на те, що самостійно позивачка не може обирати час та день свого приїзду у квартиру, так як відповідачка не надає доступу до житла, оскільки ключі є тільки у неї, надати позивачці дублікат ключів остання відмовляється, чим порушує її право на вільне користування своєю власністю та права малолітньої дитини на житло, позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просить усунути їй [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - квартирою [ADDRESS] ; а також виселити відповідачку [PERSON] з цієї квартири. Ухвалою від 18.02.2025 справу було прийнято до провадження судді Войтенко Т.В. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з викладених у позові підстав, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідачка є її онукою. Відповідачка зловживає наркотичними засобами. В квартирі проживають сторонні особи, які не пускають позивачку у квартиру. [PERSON] не йде на контакт з позивачкою та не має наміру виселяти сторонніх осіб. Самостійно виселити сторонніх осіб чоловічої статі, які вживають наркотичні засоби та підсадили [PERSON] на наркотики, позивача не має змоги. Тому вимушена ініціювати питання про виселення [PERSON] . На питання суду, які саме вимоги заявляє позивачка до відповідачки та яку саме мету переслідує позивачка, подаючи позовну заяву, зважаючи на те, що позивачкою не конкретизовано, яким чином позивачка просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, позивачка [PERSON] пояснила таке. Позивачка бажає виселити онуку з квартири, адже без виселення з квартири самої [PERSON] буде неможливо виселити усіх її співмешканців, які з квартири створили притон, накачують наркотичними засобами [PERSON] , не бажають виселятися з квартири, оскільки не мають власного житла. Позивачка пояснила, що не може подати позов про виселення з квартири сторонніх осіб, адже не знає їхніх анкетних даних та не знає, до кого позиватися. Поліція не допомогла позивачці з`ясувати, хто ж фактично проживає разом з [PERSON] в квартирі. Відтак, позивачка просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення з цієї квартири відповідачки [PERSON] . Представник Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні пояснила, що бере участь у даній справі в інтересах малолітньої [PERSON] . Напередодні даного судового засідання 05.06.2025 працівники Служби виїздили з поліцією за місцем проживання [PERSON] . Квартира була зачинена. Повідомити, чи точно проживає у даній квартирі [PERSON] , в якому стані квартира, чи порушуються права [PERSON] , представник третьої особи не змогла, відтак щодо ухвалення судового рішення покладалася на розсуд суду. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за їх відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідачки не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивачки, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Заслухавши пояснення позивача, та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] є онукою позивачки [PERSON] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023р. [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , 2017 р.н. Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 лютого 2024р. №129 малолітній дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки матір було позбавлено батьківських прав, а батько [PERSON] засуджений до 9,1 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Станом на час розгляду справи [PERSON] проживає з прабабою [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Отже, матеріалами справи доводиться, що позивачка [PERSON] є бабою відповідачки [PERSON] та виконує обов`язки опікуна по відношенню до дитини відповідачки - своєї правнучки [PERSON] . Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 7 лютого 2025р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . 1/3 частина цієї квартири належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її дочки [PERSON] (а.с.31). Інша 1/3 частина цієї квартири зі слів позивачки повинна бути оформлена на [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Саме з цією метою позивачка [PERSON] ініціювала питання про звільнення майна з-під арешту, щоб мати можливість оформити спадщину в інтересах [PERSON] , на підтвердження чого долучили копію рішення Подільського району суду міста Києва від 9 вересня 2024р. про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Інша 1/3 частина цієї квартири належить [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , 1980 року народження, яка померла [INFO] .. Факт належності 1/3 квартири [ADDRESS] на праві власності відповідачці [PERSON] доводиться копію свідоцтва про право на спадщину за законом, яке хоч і видано [PERSON] , втім містить посилання на те, що іншою спадкоємицею цієї квартири є окрім матері померлої [PERSON] - [PERSON] ще і дочка померлої - [PERSON] . Отже, матеріалами справи доводиться, що відповідачка [PERSON] є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка ймовірно не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] , втім, є такою що прийняла спадщину, адже фактично проживала у квартирі та була зареєстрована у цій квартирі разом з матір`ю з 12 лютого 2005р. (а.с.37). Так, відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц). Встановивши усі обставини справи, суд констатує, що у даній справі з позовом звертається одна співвласниця квартири - позивачка по справі [PERSON] (баба) та ініціює питання про виселення з єдиного житла іншу співвласницю - відповідачку [PERSON] (онуку), посилаючись на неможливість спільного проживання, вказуючи на необхідність захисту прав неповнолітньої дитини, зазначаючи про проживання у квартирі сторонніх осіб. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Суд установив, що квартира [ADDRESS] є спільним майном, набутим позивачкою, відповідачкою та дитиною відповідачки в порядку спадкування, отже, відповідач є співвласником вказаного житла, а тому не може бути визнана такою, що втратила право користування указаним житлом та не може бути виселена зі свого житла. При цьому, суд звертає увагу позивачки, що з метою виселення сторонніх осіб з квартири, якщо дійсно такі особи проживають у квартирі та не є членами сім`ї [PERSON] , позов про виселення має заявлятися саме до таких осіб, а не до відповідачки, з дозволу яких такі особи проживають. Суд також звертає увагу на те, що позивачка з онукою [PERSON] як співвласниці квартири мають право вселитися до квартири у позасудовому порядку. Лише в тому разі, якщо [PERSON] не впустить позивачку та свою дитину до квартири, що буде зафіксовано, наприклад, рапортом поліції, позивачка в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] матиме право звернутися до суду з позовом про їх вселення. На підставі ст. 405, 406 ЦК України, ст.156 ЖК України,

Outcome: dismissed