Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-09 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 17.11.2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким просив: (1) визнати житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя; (2) визнати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2018 га, кадастровий номер 5122084000:02:003:0211, спільною сумісною власністю подружжя; (3) визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; (4) визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,2018 га, кадастровий номер 5122084000:02:003:0211. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, під час якого зі згоди Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] побудовано житловий будинок та господарські побутові будівлі. З 2013 року позивач разом із відповідачкою та їхніми дітьми почали проживати у побудованому ними житловому будинку. Остаточне будівництво житлового будинку завершено у 2020 році. Рішенням Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 557-VIII від 08.04.2021 року у власність відповідачки передана земельна ділянка площею 0,2018 га, кадастровий номер 5122084000:02:003:0211, яка розташована за вказаною адресою. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2023 року (реєстраційний номер 2732051051220). 06 липня 2023 року за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на завершений будівництвом житловий будинок загальною площею 104,7 кв.м, житловою площею 68,2 кв.м (реєстраційний номер 2763532851080). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Враховуючи те, що будівництво житлового будинку відбувалося у період перебування у шлюбі, позивач вважає, що зазначений житловий будинок має бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також [PERSON] зазначив, що жодної домовленості щодо розподілу майна між сторонами не досягнуто, а шлюбний договір не оформлювався. Відповідачка у добровільному порядку вирішувати питання спільного майна подружжя не бажає, тому з метою захисту свого права власності на майно позивач звернувся до суду. ІІ. Суть зустрічної позовної заяви 2.1. 31.01.2024 року відповідачка [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою, якою просила визнати її особистою приватною власністю: (1) житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; (2) земельну ділянку площею 0,2017 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122084000:02:003:0211. 2.2.Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 557-VIII від 08.04.2021 року [PERSON] безоплатно передана у власність земельна ділянка загальною площею 0,2018 га, кадастровий номер - 5122084800:02:003:0211, розташована за адресою: [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці у період шлюбу з [PERSON] за особисті кошти відповідачки та грошові кошти її матері побудовано житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями. [PERSON] постійно працювала на посаді медичної фельдшера-акушера та медичної сестри, мала постійну заробітну плату. Мати відповідачки з 2010 року працює за наймом в Італії та щомісячно пересилала грошові кошти на покриття витрат, пов`язаних із будівництвом житлового будинку. Факт пересилання матір`ю грошових коштів на придбання будівельних матеріалів, меблів та облаштування будинку підтверджується відповідними квитанціями на загальну суму 25 100 євро, а також показами свідків. Відповідач не працював та не мав стабільного доходу, не здійснював фінансування будівництва та не цікавився оформленням правовстановлюючих документів. Протягом десяти років сімейного життя сторони мали окремі бюджети; [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. [PERSON] вважає, що належність майна до спільної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Відтак, оскільки спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані за її особисті кошти, вказане нерухоме майно повинно бути визнано її особистою приватною власністю. ІІІ. Процедура 3.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 17.11.2023 року, справа № 946/9013/23 передана на розгляд судді Бальжик О.І (а.с.33). 3.2. Ухвалою судді від 20.11.2023 року позовну заяву залишено без руху (а.с.34). 3.3. 23.11.2023 року усунуто недоліки позовної заяви (а.с.36) 3.4. Ухвалою судді від 27.11.2023 року відкрито провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.38). 3.5. Ухвалою суду від 14.02.2024 року прийнято зустрічну позовну заяву (а.с.139). 3.6. Ухвалою суду від 14.02.2024 року забезпечено докази шляхом витребування інформації з Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (а.с.140). 3.7. Ухвалою суду від 11.07.2024 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. Призначене підготовче судове засідання (а.с.160). 3.8. Ухвалою суду від 08.08.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.166). 3.9. Під час розгляду справи здійснювалася повна фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів. ІV. Стислий виклад позиції учасників судового процесу; показання свідка 4.1. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник первісний позов підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні на підставі викладених у ньому доводів; проти задоволення зустрічного позову заперечували. Додатково позивач зазначив, що фундамент для будинку був залитий за його власні кошти ще у 2010 році, а всі будівельні матеріали (шифер, ліс, щебінь, пісок тощо) належали йому та зберігалися у бабусі. За грошові кошти, які подарували на весілля, вони придбали цеглини з глини. Батько [PERSON] допомагав у будівництві, проте всі витрати покривав він. Він разом із тестем працював на будівництві, а мати [PERSON] надсилала їй кошти на будівництво. Фінансування здійснювалося спільно: половину коштів на ремонтні роботи надавала [PERSON] , а решту оплачував він сам. Наприклад, у вітальні теща придбала ламінат і гіпсокартон, а всі ремонтні роботи виконав він. У ванній кімнаті мати відповідачки купила плитку, а змішувач, водопровідні комунікації та штукатурку, придбав він. Також він найняв майстра для укладання плитки. Вікна та двері були придбані частково за кошти матері та частково за його власні. Щороку проводився ремонт у кожній кімнаті. До одруження він накопичував кошти, оскільки мав стабільний дохід, працюючи на судноремонтному підприємстві. Частина коштів, які теща надсилала, спрямовувалася на будівництво, проте не всі гроші використовувалися для цього. С 2013 року грошові кошти теща передавала для будівництва їхнього житлового будинку. Не спростовує ту обставину, що теща надавала грошові кошти на будівництво їхнього спільного будинку, в тому числі неодноразово особисто йому. Скільки грошових коштів було витрачено на будівництво та ремонтні роботи він не пам`ятає. 4.2. Відповідачка [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення первісного позову, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Щодо суті спору відповідачка пояснила, що земельна ділянка була подарована їй хрещеною матір`ю. В подальшому сільською радою ухвалене рішення про надання дозволу на будівництво житлового будинку та відповідні документи були оформлені на її ім`я. Оскільки у неї з чоловіком, [PERSON] , не було спільного бюджету, мати виїхала на заробітки до Італії, щоб фінансово допомогти їй з будівництвом. 15 червня 2023 року вона завершила процес приватизації земельної ділянки. Для оформлення документів мати переслала їй 500 доларів, що дозволило завершити реєстрацію. У 2012 році Федір сплатив 1 000 гривень за геодезичні роботи. У 2020 році вона сплатила 7 000 гривень за кадастрову реєстрацію, кошти на це також надала її мати. З початку будівництва її батько працював у порту та закуповував будівельні матеріали за зниженими цінами. Також батько та брат безкоштовно допомагали працею у будівництві. Мати протягом всього часу фінансово підтримувала вказаний процес: на фундамент витрачено 14 000 гривень, на облаштування стелі 16 000 гривень. Відповідно до банківських виписок, з початку будівництва (з 2011 році до 2013 року) загальна сума витрат склала 20 000 євро. У 2018 році спорудження будинку було завершене. Федір періодично надавав певні суми грошових коштів для дітей. Однак, вона завжди працювала, не зверталася до нього за фінансовою допомогою, оскільки їхні доходи були окремими. Усі необхідні речі та ліки для дітей також надсилала її мати. [PERSON] зберігав гроші окремо, на горищі. Коли виникала потреба, він самостійно визначав, яку суму необхідно використати. Будівництво житлового будинку батьків розпочалося у 2017 році. Грошові кошти, які надсилала матір, на будівництво будинку батьків не спрямовувалися. Представник відповідачки зазначила, що [PERSON] не було доведено те, що спірне майно є спільною сумісною власністю. По-перше, [PERSON] не мав доходів для того, щоб будувати житловий будинок, він ніде не працював. До того, як був побудований житловий будинок, подружжя проживало в будинку батьків [PERSON] та за їх рахунок. В судовому засіданні під час допиту свідка [PERSON] , [PERSON] підтвердив, що кошти на будівництво житлового будинку надавала мати [PERSON] . Особисто йому вона кілька разів передавала гроші для придбання будівельних матеріалів та облаштування будинку, а батько [PERSON] разом із родичами здійснювали будівельні роботи. Факт передачі коштів підтверджений відповідними квитанціями на загальну суму 25 100 євро. Він також не заперечив, що [PERSON] систематично надавала гроші для будівництва. По-друге, подружжя вело окремий бюджет. Відповідач лише зрідка надавав кошти на дітей за проханням дружини. Позивач за первісним позовом підтвердив це під час надання пояснень у справі. Зокрема, він зазначив, що знав про борг дружини в магазині, де вона купувала продукти для сім`ї, проте не погасив його, оскільки вважав, що це її особистий борг. Зрештою, борг був погашений батьком [PERSON] . По-третє, [PERSON] не пам`ятає, які витрати були понесені на будівництво житлового будинку та оформлення правовстановлюючих документів, оскільки всі витрати покривали батьки [PERSON] та вона особисто. Ці питання його не цікавили, оскільки власних коштів у будівництво він не вкладав. 4.3. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] приходиться їй колишнім зятем, [PERSON] донькою. У 2011 році вона виїхала на роботу до Італії. Перед від`їздом за кордон на ім`я доньки було оформлено земельну ділянку. Працюючи в Італії, вона регулярно надсилала грошові кошти на ім`я [PERSON] для будівництва житлового будинку. Її чоловік купував в порту будівельні матеріали. У неї є квитанції, що підтверджують перекази грошових коштів, орієнтовна загальна сума яких становить 20\~000-25 000 євро. Їхній з чоловіком житловий будинок будувався за інші гроші. V. Оцінка та висновки суду 5.1. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 5.2. За змістом частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених вимог і підставі доказів, поданих учасниками справи. 5.3. Згідно з ч.1\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 5.4. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). 5.5. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст.70\~СК України дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. 5.6.\~Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 5.7. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13). 5.8. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в шлюбі неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом та практика вирішення зазначеного питання є сталою. Так, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що\~за змістом статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 5.9. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина\~третя\~статті\~368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті\~325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. 5.10. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 334/9028/15-ц, про які зазначила заявник як приклад неоднакового застосування. 5.11. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року (а.с.6), який рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2023 року розірвано (справа №946/8097/23). 5.12. 27 квітня 2012 року виконавчий комітет Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області ухвалив рішення № 237 «Про надання дозволу громадянці [PERSON] на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] » (а.с.11). 5.13. Згідно з проектною пропозицією забудови земельної ділянки, затвердженої рішення виконавчого комітету Озернянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 3237 від 27.04.2012 року, забудовником є [PERSON] (а.с.12-15). 5.14. Рішенням Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №557-VIII від 08.04.2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» відповідачці безоплатно у власність передана земельна ділянка площею 0,2018 га, кадастровий номер 5122084000:02:003:0211, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). 5.15. 05 травня 2023 року [PERSON] зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 0,2017 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5122084000:02:003:0211, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав №331781707 від 10.05.2023 року. 5.16. 06 липня 2023 року [PERSON] зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2763532851080), що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав № 338744462 від 11.07.2023 року (а.с.7-9, 61). 5.17. Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з положень статті 57 СК України, яка визначає підстави, за яких майно, в тому числі і набуте за час шлюбу, є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка. Так, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 5.18. За обставинами справи установлено, що спірний житловий будинок з надвірним спорудами побудований на земельній ділянці за час шлюбу сторін. 5.19. Відповідачка обґрунтовує вимоги зустрічного позову тим, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами хоча й були побудовані за час зареєстрованого з позивачем шлюбу, водночас є її особистою власністю, оскільки джерелом походження вкладених у їх будівництво коштів були кошти, одержані нею від матері, що підтверджується відповідними грошовими переказами. Крім того, земельна ділянка була виділена у її особисту власність та не може бути спільною власністю подружжя. 5.20. За змістом довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09 листопада 2023 року оціночна вартість житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , становить 363 446 гривень 22 копійки; земельної ділянки кадастровий номер\~5122084000:02:003:0211, розташованої за вказаною адресою 9\~596 гривень 22 копійки. Загальна вартість нерухомого майна, яке є предметом спору, становить 373 042 гривні 44 копійки або 7 937 євро за курсом НБУ станом на 10.06.2025 року (а.с.26-28). 5.21. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , житловий будинок, навіс, гараж, підвал побудовані у 2012 році, веранда, ганок, сарай, навіс, вбиральня у 2014 році, літня кухня у 2021 році, сарай у 2022 році. Даних щодо дати проведення внутрішніх ремонтних робіт матеріали справи не містять. 5.22. Як вбачається із досліджених у судовому засіданні квитанцій, починаючи з 2011 року по 2023 рік, [PERSON] надіслала [PERSON] 21\~745 євро, що станом на день ухвалення рішення становить 1\~030\~088 гривні 92 копійки (у 2011 році 2\~600 євро; у 2012 році 6\~549 євро; у 2013 році 5\~496 євро, у 2014 році 550 євро, у 2015 році перекази відсутні, у 2016 році 600 євро, у 2017 році 500 євро, у 2018 році 1\~350 євро, у 2019 році 200 євро, у 2020 році 300 євро, у 2021 році перекази відсутні, у 2022 році 1\~700 євро, у 2023 році 1\~900 євро) (а.с.62-132). 5.23. Факт пересилання [PERSON] грошових коштів своїй доньці [PERSON] на будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також наявність окремих бюджетів із відповідачем, позивачем у судовому засіданні не спростовувався. 5.24. Допитана свідок [PERSON] повідомила, що грошові кошти вона надсилала своїй доньці особисто, вони не призначалися для вкладення у спільний бюджет із чоловіком. 5.25. Як вбачається з трудової книжки, [PERSON] протягом шлюбу та будівництва спірного житлового будинку з надвірними спорудами була працевлаштована на різних посадах та відповідно отримувала дохід. Даних щодо розміру отриманих відповідачкою доходів надано не було (а.с.133, 134). 5.26. Згідно з інформацією Головного управління ДПС в Одеській області за вих.№14459/5/15-32-12-02-05 від 26.06.2024 року загальна сума доходу позивача [PERSON] за період з 2011 року по 2022 рік (11 років) становить від 5 379 євро до 5 447 євро (у 2011 році [PERSON] отримав дохід в розмірі 8\~054 гривні 54 копійки, що становить від 764 євро до 786 євро (курс євро до гривні становив від 10,24000 до 10,54000), з 2012 по 2017 рік доходи відсутні, у 2018 році отримав дохід в розмірі 5\~623 гривні 81 копійка, що становить від 176 євро до 180 євро (курс євро до гривні становив від 31,22000 до 31,95000), у 2019 році 17\~715 гривень 48 копійок, що становить від 662 євро до 675 євро (курс євро до гривні становив від 26,23000 до 26,75000), у 2020 році 41\~109 гривень 08 копійок, що становить від 1\~199 євро до 1 212 євро (курс євро до гривні становив від 33,92000 до 34,28000), у 2021 році 44\~657 гривень 12 копійок, що становить від 1\~455 євро до 1 457 євро (курс євро до гривні становив від 30,65000 до 30,68000), у 2022 році 45\~255 гривень 80 копійок, що становить від 1\~123 євро до 1 137 євро (курс євро до гривні становив від 39,80000 до 40,3000) (а.с.150-156). 5.27. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, а також витрачав отримані грошові кошти на власні потреби, відповідачкою надано не було. 5.28. Відтак, враховуючи, що сторонами не надано жодних документів, з яких вбачалися б етапи будівництва та ступінь участі кожного у створенні спільного майна за особисті кошти (квитанції, накладні, замовлення тощо), суд позбавлений можливості оцінити співмірність внесення кожним з подружжя власних трудових чи грошових затрат. 5.29. Маючи рівні процесуальні права щодо збирання та надання доказів, сторони не були позбавлені можливості ініціювати перед судом питання про призначення будівельно-технічної експертизи, на підтвердження своїх доводів, проте таке клопотання не заявлялося. 5.30. За таких обставин, на думку суду, відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу з позивачем, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, а тому спірне майно підлягає поділу в рівних частинах як спільне майно подружжя. 5.31. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом про визнання житлового будинку з надвірними спорудами спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на їх 1/2 частини підлягають задоволенню, у задоволенні зустрічних позовних вимог, відповідно, - належить відмовити. 5.32. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на її 1/2 частини, суд виходить з такого. 5.33. Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено. Водночас кодекс було доповнено, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. 5.34. Отже, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя лише в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно. 5.35. Як вбачається з матеріалів справи спірна земельна ділянка передана відповідачці безоплатно у власність рішенням сільської ради 08 квітня 2021 року, 05 травня 2023 року [PERSON] зареєструвала право власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому є її особистою приватною власністю і не може вважатися спільним майном подружжя. 5.36. У ч.1\~ст.377 ЦК України\~визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника. 5.37. Частиною\~1 ст.120 ЗК України\~зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 5.38. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі №689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті\~120 ЗК України\~закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. 5.39. У\~постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті\~120 ЗК України, статті\~377 ЦК України.\~ 5.40. Відтак, зважаючи на те, що перехід права власності на житловий будинок з надвірними спорудами має наслідком набуття права на земельну ділянку в розмірі частки в праві спільної власності на вказаний об`єкт, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), суд приходить висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частки земельної ділянки підлягають задоволенню. VІ.\~ Розподіл судових витрат 6.1. Згідно з ч.ч.1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6.2. Відтак, враховуючи, що первісний позов задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1\~865 гривень 20 копійок.

Outcome: partial