Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив: - розірвати шлюб, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 28.09.1997 Староприлуцькою сільською Радою Липовецького району Вінницької області, актовий запис №07. Позивач зазначає, 28 вересня 1997 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу відповідачкою народилося двоє дітей: син [PERSON] який на даний час досяг повноліття та син [PERSON] , [INFO] . На грудня 2024 року стосунки між сторонами розладилися, сімейне життя поступово погіршилось. Через несумісність характерів та різні погляди на сімейні відносини між нами втрачене взаєморозуміння. Неодноразові спроби налагодити сімейне життя позитивного результату не дали. На даний час наші фактичні шлюбні стосунки припинилися і ми з відповідачкою не проживаємо разом, спільного господарства не ведемо, почуття любові один до одного втратили. Ухвалою суду від 09.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, одна у своїй заяві від 28.05.2025 не заперечувала щодо позовних вимог. Суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 28.09.1997 Староприлуцькою сільською Радою Липовецького району Вінницької області було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу відповідачкою народилося двоє дітей: син [PERSON] який на даний час досяг повноліття та син [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що через різні погляди на шлюб та сімейне життя між сторонами втратилось почуття взаєморозуміння та любові, фактично шлюбних відносин сторони не підтримують і проживають окремо. Як визначено в ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, аналізуючи вищевказані норми СК України зауважує, що в Україні гарантується право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Існують випадки, коли рішення щодо розірвання шлюбу позитивно сприймається лише одним із подружжя у той час, як інший прагне зберегти шлюбні відносини та сім`ю. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд встановив, що позивач стверджує, що збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме його інтересам, а примирення та подальше спільне життя подружжя неможливе. Отже, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання шлюбу, який укладений між позивачем та відповідачем, що зареєстрований 28.09.1997 Староприлуцькою сільською Радою Липовецького району Вінницької області, актовий запис №07, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн

Outcome: approved