Jurisdiction: civil
Date: 2025-05-28 00:00:00

АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ155101708815812930 від 25.02.2024 у розмірі 39 968,72 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». 25.02.2024 [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклав з позивачем кредитний договір № АВН0СТ155101708815812930 за видом кредиту «Швидка готівка» та отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 85 % щорічно. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, проте відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 04.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 39 968,72 грн, яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 20 000,00 грн, загального залишку заборгованості за процентами-18 055,38 грн, загального залишку заборгованості за пенею - 1 913,34 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі. Ухвалою від 24.04.2025 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзиву не подав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 травня 2021 року відповідач [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг в «Акцент-Банк», підписавши анкету-заяву. 25лютого 2024 року [PERSON] уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір АВН0СТ155101708815812930,відповідно до якого отримав строковий кредит у розмірі20 000,00 грн на придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг зі строком кредитування на 36 місяців та з поверненням до 24.02.2027. Згідно з п. 6 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 85 % річних. Підписавши заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101708815812930 від 25.02.2024, відповідач погодився, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку www.a-bank.com.ua, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. Заява про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101708815812930 від 25.02.2024, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит,паспорт споживчого кредиту «Швидкаготівка» підписані [PERSON] електронним підписом. Відповідно до меморіального ордеру № TR.34547057.228.65455від 25.02.2024 позивач видав відповідачу кредит на суму 20 000,00 грн згідно договору №АВН0СТ155101708815812930 від 25.02.2024. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000,00 грн та процентами у розмірі 18 055,38 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у цій частині. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 1 913,34 грн суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, виходячи із такого. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 1 913,34 грн. Суд не погоджується з позицією позивача щодо можливості стягнення пені з відповідача, виходячи з такого. Так, у позовній заяві позивач посилається на п.6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування пені відповідачу. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцяти днів включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (набрання чинності 24.12.2023), вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється та нарахування пені не забороняється. Однак, вищевказані норми суперечать нормам права, які визначені у п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відповідно до п.1-3 ч.2 ст.19 Закону України «Про правотворчу діяльність», з урахуванням вимог частини першої цієї статті в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів: 1)Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України; 2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України; 3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України. Згідно з ч.2 ст.66 ЗУ «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між Цивільним кодексом України та Законом України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування у даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України. З врахуванням того, що позов задовольняється частково, то судові витрати мають бути розподілені пропорційно до розміру задоволених вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2 306,44 грн судових витрат.

Outcome: partial