Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-01 00:00:00

Позивач - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради - як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дитини. Рух справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харків від 16.05.2024 року цивільну справу передано за підсудністю для розгляду Чугуївському міському суду Харківської області. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10.06.2024 року відкрито провадження у справі. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив клопотання про передачу справи за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області, оскільки його зареєстрованим місцем проживання є: [ADDRESS] , що територіально відноситься до юрисдикції цього суду. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Зміївського районного суду Харківської області. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 вересня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача, неповнолітню [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 03.03.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позиції учасників справи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, яка перебувають у складних життєвих обставинах. Вона самостійно звернулася і була влаштована до Комунального закладу соціального захисту для дітей "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей міста Харкова" у зв`язку з тим, що між нею та батьком - відповідачем [PERSON] склалися напружені стосунки, в зв`язку з відсутністю порозуміння. Батько не прислухається до її думки, не звертає уваги на її бажання, обмежує коло спілкування, забороняв спілкування із матір`ю, в зв`язку з чим вона неодноразово тікала з дому та мала наміри вчинити самогубство. Дитина не бажає повертатися до батька, а за час перебування дитини в Центрі порозуміння між нею та відповідачем не відбулося. Позивачем пропонувалося [PERSON] звернутися до сімейного фахівця з подолання психологічних труднощів в родині. Однак батько дитини - відповідач [PERSON] безвідповідально підійшов до батьківського обов`язку по вихованню та утриманню своєї дитини, не прийняв жодних мір щодо подолання конфлікту з донькою, не наладив взаєморозуміння з дитиною, а дитина повністю знаходиться на утриманні закладу соціального захисту та не бажає повертатися до батька, в зв`язку з чим, для забезпечення найкращих інтересів дитини, в тому числі й права бути влаштованою в прийомну родину, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти на утримання доньки (а.с. 1-7) В судовому засіданні представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради наполягала на задоволенні позову. Зазначила, що на обліку Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради знаходиться неповнолітня [PERSON] , яка на даний час постійно проживає у Комунальному закладі соціального захисту для дітей "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей міста Харкова", який в зв`язку з воєнними діями на території міста Харкова тимчасово функціонує на території Західної України. За час перебування в закладі дівчинка зарекомендувала себе з позитивного боку, старанно навчається, але не бажає повертатися додому, оскільки в неї відсутнє порозуміння з батьком, який, з її слів, чинить на неї психологічний тиск, утискає її бажання, і при цьому не цікавиться її життям і потребами, в зв`язку з чим [PERSON] неодноразово тікала з дому до чужих людей, а також висловлювала суїцид альні наміри, що ставить під загрозу життя і здоров`я дитини. Батько жодного разу не відвідував дитину в закладі, не цікавиться її успіхами, а після телефонних розмов з батьком дівчина постійно пригнічена та пояснює, що батько їй погрожує. Мати дитини позбавлена батьківських прав, а батько не має емоційного зв`язку з донькою, не розуміє психофізіологічні особливості дитини, тому представник вважає, що задоволення позовних вимог відповідатиме найкращим інтересам дитини, в тому числі право бути влаштованою в прийомну родину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що намагався виконувати належним чином батьківські обов`язки, однак всі непорозуміння викликані незадовільною поведінкою самої доньки. Він не застосовував до неї насилля, однак здійснював контроль за її дзвінками, спілкуванням, тощо, і це є належним виконанням батьківських обов`язків. Так, він дійсно вимагав, щоб вона прибирала в квартирі, мила посуд, але це є звичайна хатня робота, і дитина має приймати в цьому участь, однак він ніколи її насильно не примушував це робити. З урахуванням того, що дитина не бажає повертатися до нього жити, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, однак заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позов в повному обсязі та зазначила, що будь-яке спілкування з батьком викликає в неї негативні емоції, йому не цікаве її життя, її думки та потреби. Під час спільного проживання він не дозволяв їй спілкуватися з матір`ю, з друзями, вимагав робити всю хатню роботу, все це супроводжувалося погрозами з нецензурною лайкою. Під час перебування разом із закладом на Західній Україні, батько надсилає їй СМС грубого характеру, які вона зачитала в судовому засіданні, зі змісту яких випливає, що вона нікчема та з неї нічого не вийде. Жодної любові до доньки батько не виявляє, і вона бажає або залишитися в закладі, або бути влаштована в прийомну родину, тому просила задовольнити позов органу опіки та піклування. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 17.06.2008 року Лиманською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №12 від 17.06.2008 року. (а.с. 8). Відповідач [PERSON] , [INFO] , та його донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкам №6343-5002386899 від 13.12.2022 року та №6343-5002644210 від 15.03.2023 року, Витягами з реєстру територіальної громади №2022/001666205 від 03.12.2022 року та №2022/001653367 від 02.12.2022 року, інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру №591956 від 15.05.2024 року. (а.с. 13, 14, 16, 17, 37-38) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29.03.2019 року позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації, задоволено частково, позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , закріплено за малолітньою [PERSON] , [INFO] , житло за адресою: [ADDRESS] , в іншій частині позову відмовлено. (а.с. 24-28) Наказом Служби у справах дітей по Салтівському району Департаменту служби справах дітей Харківської міської ради №195 від 20.11.2023 року, неповнолітню [PERSON] , [INFO] , взято на облік з підстав проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. (а.с. 10) Згідно листа КЗ "Харківський ліцей №167» Харківської міської ради Харківської області та характеристик, наданих директором Харківського ліцею №167 Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] навчалася у закладі освіти з п`ятого класу. Сім`я учениці перебувала на обліку сімей, дітей та молоді, які перебувають у складних життєвих обставинах, мати дівчинки позбавлена батьківських прав. Під час навчання дівчинка проявила себе як старанна та вихована учениця, мала гарні показники у навчанні - високого та достатнього рівня. Батько [PERSON] приділяв належну увагу вихованню доньки, відвідував батьківські збори, постійно підтримував зв`язок із класним керівником. (а.с. 29-31) Згідно інформації Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області України №13773/119-67 від 03.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , протягом 2023-2024 року до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. До відділу поліції скарги щодо способу життя [PERSON] , щодо невиконання батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та інших скарг не надходили. (а.с. 32) Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 13.11.2023 року, проведеного Службою у справах дітей Салтівського району Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, пояснень [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , умови проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є задовільними. Житло обладнане комунальними зручностями, має необхідні меблі та побутову техніку, забезпечене окремим спальним місцем, простором для навчання та місцем для зберігання сезонного одягу. Водночас у стосунках між неповнолітньою [PERSON] та її батьком [PERSON] спостерігаються певні непорозуміння. Батька дитини попереджено про невиконання батьківських обов`язків. (а.с. 18- 19) Згідно Листів комунального закладу соціального захисту для дітей "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей міста Харкова" №79 від 26.03.2024 року та №85 від 28.03.2024 року, 02.11.2023 року до закладу звернулась неповнолітня [PERSON] , яка була зарахована до закладу на підставі заяви про самозвернення, де перебуває по цей час. В свою чергу батько неповнолітньої [PERSON] звернувся до адміністрації з проханням посприяти у вирішенні проблемних питань у стосунках з дочкою. В ході роботи з неповнолітньою було з`ясовано, що стосунки між батьком та донькою вкрай напружені. [PERSON] з 05.06.2019 року по 02.11.2023 року проживала разом з батьком, з його співмешканкою та з їх спільною малолітньою дитиною у однокімнатній квартирі в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . За час проживання з батьком стосунки щодня погіршувалися, постійно чула нарікання, критику та зневажливе ставлення до себе, батько зловживає наркотичними речовинами, спиртними напоями, не має емоційного зв`язку з дитиною, не розуміється на психофізіологічних особливостях дочки. За час роботи з неповнолітньою, та спілкування з батьком [PERSON] було запропоновано звернутися до фахівця сімейного консультанта-психолога для вирішення проблемних питань щодо адекватного сприйняття батьком своєї неповнолітньої доньки. За час перебування неповнолітньої [PERSON] в КЗСЗД "ЦСПРД "МХ" дівчинка приймає активну участь у виховних та загальних заходах закладу, з повагою ставиться до персоналу Центру, проявляє турботу щодо дітей молодшого віку, допомагає вихователям та працівникам центру, позбавилась шкідливих звичок, дуже чемна та врівноважена. (а.с. 20, 21) 09.01.2024 року та 28.03.2024 року неповнолітня [PERSON] подала директору Центру заяву, з якої вбачається, що вона не бажає повернутися до батька на спільне проживання. За час перебування дитини в Центрі порозуміння з батьком не відбулося. (а.с.22- 23) Згідно Листа відділу соціальної роботи по Салтівському району м. Харкова ХМЦСС "ДОВІРА" №172 від 18.04.2024 року, за період соціальної роботи з родиною [PERSON] особливу увагу було приділено проведенню профілактичних бесід щодо відповідального ставлення до виховання дитини, підвищенню батьківського потенціалу батька та запобігання соціальному сирітству, налагодження ваємовідносин з донькою, але батько до порад фахівців не прислуховувався,вважав, що поради йому не потрібні. Відділом були надані координати психологів з ГО "Лікарі світу", "Центр допомоги врятованим" та ГО "Голоси дітей" для психологічної роботи та покращення взаємовідносин з донькою для повернення її на виховання та спільне проживання. Але психологічних консультацій він так і не отримав, з його слів він не зміг зв`язатися з психологами з організацій та не налагодив взаєморозуміння з донькою. Неповнолітня [PERSON] за самозверненням на даний час знаходиться в Комунальному закладі соціального захисту для дітей "Центр соціально-психологічної реабілітації дітей" м. Харкова, де батько [PERSON] відвідав її пару разів, а інші рази вони спілкувалися в телефонному режимі. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із низьким виховним потенціалом батька, невиконанням порад фахівців відділу, позитивних результатів у подоланні складних життєвих обставин не було досягнуто. (а.с. 33-34) Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, як органом опіки та піклування №203 від 09.05.2024 року, з метою захисту інтересів суб`єктів сімейних відносин, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 40-42) Норми права, застосовані судом, та мотиви їх застосування. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши позиції учасників справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Крім того, згідно частин 4-7 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 1 статті 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають також переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, що визначено частиною 1 статті 163 Сімейного кодексу України. Згідно положень статті 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій. Дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до вимог статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років . Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) зазначив, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості згідно зі статтею 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на від 03 грудня 1986 року. Європейський суд з прав людини, практику та рішення якого суди мають застосовувати як джерело права відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При цьому, на перше місце ставляться "як найкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Це крайній захід впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Згідно частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до положень статті 171 Сімейного кодексу України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні встановлено наявність зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, вчинення психологічного тиску на доньку шляхом направлення СМС-повідомлень аморального змісту, що спричиняє негативний вплив на психологічний стан неповнолітньої дитини, позбавленої як материнської, так і батьківської турботи. Згідно з ч.ч.5, 6 статті 9 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Подані позивачем документи підтверджують вжиття органом опіки та піклування всіх доступних заходів для відновлення й налагодження стосунків відповідача та неповнолітньої дитини, які не дали бажаних результатів в тому числі й в зв`язку з неналежною поведінкою відповідача та відсутністю його бажання. За таких обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини, оскільки таке позбавлення дійсно відповідатиме якнайкращим інтересам дитини Відповідно до ч.3 статті 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.1 статті 180, статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача стягнути на користь державного бюджету належить стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved