Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-04 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] пред`явила через суд зазначений позов, остаточно уточнений 25 квітня 2023 року, на предмет стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, стягнутих з 08 грудня 2021 року за судовим наказом, що виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08 грудня 2021 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення нею повноліття, що на примусовому виконанні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів, хоча має приватне підприємство, що працює, однак жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою діяльність у сфері роздрібної торгівлі текстильними виробами. В той же час аліменти відповідачем жодного разу не сплачувались та згідно розрахунку ДВС за період з листопада 2021 року по лютий 2023 року заборгованість складає 56\~817,64 грн., що нарахована за середньомісячною заробітною платою по регіону в м. Дніпрі, а тому посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь розраховану за період з лютого 2022 року по травень 2023 року суму неустойки по аліментам у розмірі 138\~012,02 грн. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 26 квітня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення інших процесуальних ускладнень. Заочним рішенням\~Кіровського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~17\~серпня 2023\~року позов\~задоволений частково;\~стягнуто з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] неустойку\~за прострочення\~сплати аліментів\~в сумі\~56\~817,64\~грн.;\~в задоволенні\~решти вимог\~ відмовлено;\~стягнуто з\~ [PERSON] \~ судовий збір в сумі 1 073,60 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2025 року за заявою представника відповідача [PERSON] адвоката Кенжиної О.О. скасоване заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом учасників. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2025 року витребувано у Першого Правобережного відділу ДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію виконавчого провадження № 69562215, що на виконання ухвали надійшло до суду 24 березня 2025 року. Представник відповідача адвокат Кенжина О.О. 20 лютого 2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому в інтересах відповідача позов не визнала повністю, навівши на спростування доводів позивача аргументи відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам на дочку [PERSON] через необізнаність ні про відкриття виконавчого провадження № 69562215, ні про наявність судового наказу про стягнення аліментів, оскільки відповідач з 2017 року не проживає в Україні і мешкає у м. Алеппо Сирії та за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року визнаний таким, що втратив право користування квартирою на [ADDRESS] . Крім того, представник відповідача ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження лише 12 грудня 2024 року після того як дізнався про численні записи в Єдиному реєстрі боржників та вже 16 грудня 2024 року уся заборгованість з урахуванням накладених штрафів (14\~983,24 грн.) була сплачена на загальну суму 121 586,64 грн., у зв`язку з чим максимальний розмір пені може дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно представник відповідача вказувала на наявність підстав для зменшення розміру пені, таких як наявність трьох малолітніх дітей 2013, 2017, 2023 року народження, яких він виховує і утримує самостійно у м. Алеппо Сирії, здійснення догляду за хворою матір`ю, відсутність у власності транспортних засобів чи нерухомого майна, доходів та наявність заборгованості перед ГУ ДПС України в Дніпропетровській області. 28 лютого 2025 року представник позивача адвокат Лупан О.Є. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому на спростування аргументів представника відповідача про необізнаність існування судового наказу, виконавчого провадження і непроживання за адресою у м. Дніпрі на ж/м Тополя-3 навела аргументи допущення відповідачем взаємовиключної процесуальної поведінки, оскільки у випадку, коли [PERSON] є відповідачем, то він не отримує кореспонденцію за вказаною адресою та не отримує повідомлення на номер телефону, проте коли він подає позов, то зазначає зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] та той самий номер телефону для його повідомлення, про що свідчать дані позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про витребування майна від 27 жовтня 2021 року, розгляд якої був тривалим і ця адреса була актуальної для позивача у цій справі. Крім того, відповідач має численні відкриті виконавчі провадження, через яких наявне і виконавче провадження № 69562215. Тому представник позивача вказувала на обізнаність про стягнення аліментів і підстав нарахування згідно вимог ст. 192 СК України пені по аліментам. Також, представник позивача вказувала на відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки доводи про здійснення відповідачем догляду за хворою матір`ю, проживаючи у в м. Алеппо, не відповідають дійсності, так як мати проживає з іншим сином у Туреччині (відповідач має ще трьох братів та двох сестер, які проживають у Туреччині); перебування у нього на утриманні трьох синів зумовлене виключно поведінкою відповідача, який забрав дітей у колишньої дружини [PERSON] , та вивіз їх без згоди матері до іншої країни; доводи про відсутність доходів поза межами України жодними доказами не підтверджені. Інші заяви по суті справи не подавались. Представники позивача адвокат Лупан О.Є. та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні заявлених вимог з наведених у позовній заяві підстав, додатково пояснивши, що погашення заборгованості по аліментам було зумовлене не раптовим виявленням наявності відомостей в Реєстрі боржників, а неможливістю за наявності обтяжень на майно провести державну реєстрацію права власності на частину квартири за рішенням суду за результатами спору з [PERSON] з приводу квартири по [ADDRESS] . Представник відповідача позов не визнала повністю та просила у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов. Представник третьої особи Перший Правобережний відділ державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, своїм правом подати заяви по суті справи не скористався, пояснень щодо позову не подавав. Суд, вислухавши усні пояснення представників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Встановлено, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08 грудня 2021 року виданий судовий наказ № 203/4847/21 (провадження № 2-н/0203/227/2021) про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 12 листопада 2021 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 20). 24 лютого 2021 року державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69562215 з примусового виконання судового наказу № 203/4847/21, що виданий Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 08 грудня 2021 року (а.с. 21-22). Копія постанови про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направлена рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання боржника ( [ADDRESS] ). За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що складений державним виконавцем Першого Правобережного\~відділу державної\~виконавчої служби\~у Шевченківському\~та Центральному\~районах міста\~Дніпра Південно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Дніпро)\~Черниш К.В.,\~станом на\~06\~березня 2023\~року відповідач\~ [PERSON] має\~заборгованість за\~період з\~листопада 2021\~року по\~лютий 2023\~року у\~загальному розмірі\~56\~817,64\~грн.,\~що розрахований\~державним виконавцем\~ із середньомісячної заробітної плати по регіону в м. Дніпрі (а.с. 55-56). За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, що складений державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зелінським В.Ф., станом на 18 грудня 2024 року [PERSON] заборгованість за період листопада 2021 року по грудень 2023 року в розмірі 93015,14 грн. сплачена у січні 2024 року, у зв`язку з чим станом на січень 2024 року заборгованість відсутня (т.2\~а.с.75-76). Як видно з матеріалів виконавчого провадження № 69562215 державним виконавцем 31 серпня 2022 року винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. (т.2 а.с. 28-39). Постановою державного виконавця від 11 серпня 2023 року у зв`язку з наявною у боржника заборгованості по аліментам понад 12 місяців накладений штраф в розмірі 14 983,27 грн. (т.2 а.с.67-68) . 19 лютого 2025 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі сплатою боргу по аліментам в повному обсязі з урахуванням штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (т.2 а.с. 80-81). Так, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої статті 49 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та\~розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. (абзац 1 частини першої статті 196 СК України). Крім того, абзацом 2 ч.1 ст. 196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові\~Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в\~абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так, за розрахунком позивача за період з лютого 2022 року по травень 2023 року сума неустойки, яку відповідач має сплатити на користь позивача складає, 138\~012,02 грн., тоді як за розрахунком державного виконавця сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 06 березня 2023 року становить 56\~817,64 грн. Разом з тим, суд, перевіряючи даний розрахунок з урахуванням наведених у правових висновках Великої Палати Верховного Суду у постановах № 572/1762/15-2 від 25 квітня 2018 року, № 333/6020/16 від 03 квітня 2019 року правил обчислення пені по аліментам за формулою p=(A1?1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+….(An?1%хQn), (де:\~p\~-\~загальна сума\~пені за\~несплату або\~прострочення сплати\~аліментів,\~обраховується позивачем\~на момент\~подачі позову;\~A1\~-\~нарахована сума\~аліментів за\~перший місяць;\~Q1\~-\~кількість днів\~прострочення сплати\~суми аліментів\~за перший\~місяць;\~A2\~-\~нарахована сума\~аліментів за\~другий місяць;\~Q2-\~кількість днів\~прострочення сплати\~аліментів за\~другий місяць;\~An-\~нарахована сума\~аліментів за\~останній місяць\~перед подачею\~позову;\~Qn-\~кількість днів\~прострочення сплати\~аліментів за\~останній місяць) приходить до висновку, що, виходячи із суми аліментів щомісячно нараховуваної держвиконавцем у 3619,75 грн., загальна сума пені за період заборгованості з лютого 2022 року по травень 2023 року складає 131794,63 грн. (за лютий 2022 року 1122,12грн., березень 2022 року 2171,85 грн., квітень 2022 року -3366,37 грн., травень 2022 року 4343,70 грн., червень 2022 року 5587,13 грн., липень 2022 року 6709,25 грн., серпень 2022 року 7578,75 грн., вересень 2022 року 8953,50 грн., жовтень 2022 року 9750,60 грн., листопад 2022 року 11197,67 грн., грудень 2022 року 12319,86 грн., січень 2023 року 12141,15 грн., лютий 2023 року 14564,11 грн., березень 2023 року 15180,22 грн., квітень 2023 року - 16808,35 грн.). При цьому, із даної заборгованості у відповідності з абз. 2 ч.1 ст. 196 СК України підлягає вирахуванню сума штрафу за постановою держвиконавця від 11 серпня 2023 року у розмірі 14983,27 грн. та у такому випадку розмір пені складатиме 116 811,36 грн. Разом з тим, суд приймає до уваги обставини наявності у відповідача на утриманні ще трьох малолітніх дітей ( [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ) та з урахуванням принципу розумності, суд вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується, зазначене узгоджується з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 57 916,00 грн. (3 619,75 грн. х 16 місяців з лютого 2022 року по травень 2023 року = 57 916,00 грн.), тобто не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому, доводи представника відповідача про перебування матері на утриманні, проживання в зоні бойових дій, суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, тоді як за ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Одночасно суд не приймає з цих же підстав відсутності доказів і твердження представника позивача про проживання відповідача у Канаді останні роки. Доводи представника відповідача про наявність у відповідача заборгованості перед ДПС суд приймає до уваги, проте наявність такого боргу не може бути підставою для несплати аліментів на утримання дитини та звільнення від майнової відповідальності за прострочення сплати аліментів. Також суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача про відсутність у відповідача будь-яких доходів, оскільки докази відсутності доходів на території України не свідчать про відсутність таких на території іншої держави - Сирії, враховуючи твердження представника відповідача про постійне, щонайменше з січня 2019 року, проживання відповідача у Сирії, де він має місце мешкання, зареєстрований як платник податків у Сирії (що видно з перекладу реєстраційного родинного запису з реєстру цивільних станів громадян Сирії на а.с.84 т.1-зворот) та утримує ще трьох малолітніх дітей з джерел доходів, даних про які суду не повідомлено, що ставить під сумнів твердження про відсутність будь-яких та будь-де доходів у боржника, зокрема, на утримання інших дітей. Також суд приймає до уваги обставини того, що станом на день звернення з позовом дитина сторін була неповнолітньою, аліменти стягнуті на користь саме її матері [PERSON] , пеня за аліментними зобов`язаннями виникла в період, коли дитина була неповнолітньою і за цей період пред`явлений позов, у зв`язку з чим [PERSON] має право на стягнення пені по аліментам і в результаті перегляду заочного рішення за цими позовними вимогами, коли дитина набула повноліття. Оцінюючи доводи представника відповідача про необізнаність існування судового наказу і виконавчого провадження, як підставу відсутності умисної форми вини у простроченні аліментів за ст. 196 СК України, суд приймає до уваги наступне. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Подібні висновки містяться й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Так, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що відповідач не був і не міг бути обізнаним про судовий наказ від 08 грудня 2021 року, виконавче провадження № 69562215 та судовий розгляд цієї справи за позовом, поданим у квітні 2023 року, аж до грудня 2024 року, коли представник ознайомилася з матеріалами справи (а.с.100 т.1), оскільки відповідач знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року № 200/14368/18, постійно проживав щонайменше з січня 2019 року у м. Алеппо Сирії. Проте судом встановлено, що одночасно з цим, [PERSON] через цього ж представника подав до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 27 жовтня 2021 року позов до [PERSON] про витребування нерухомого майна (справа № 203/4600/21), де в позовній заяві та в усіх інших заявах по суті справи і з процесуальних питань аж до завершення розгляду у вересні 2024 року, позивачем [PERSON] та його представником повідомляється місцевому та апеляційному суду адреса позивача: [ADDRESS] та інших адрес проживання (перебування) у відповідності обов`язком за ст. 131 ЦПК України не повідомлялось, і сторона позивача [PERSON] у справі № 203/4600/21 справно бере участь у розгляді, що видно з судових рішень у цій справі, розгляд якої тривав з жовтня 2021 року по вересня 2024 року, про що свідчить не тільки копія позовної заяви, а і заперечення на заяві про перегляд заочного рішення від 02 лютого 2024 року, заява про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів (т.1 а.с. 126-129, 122-124,145-зв.-146, 146-зв-147). Так само суд вважає суперечливими доводи сторони позивача про те, що він не знав про відкрите виконавче провадження та внесення до Єдиного реєстру боржників, оскільки в своєму ж відзиві та заяві про перегляд заочного рішення № 203/1995/23 зазначається про його обізнаність з іншими виконавчими провадженнями на користь ДПС та ін. протягом 2021-2023 років з відкритих джерел Єдиного реєстру боржників та Автоматизованої системи виконавчих проваджень, однак АСВП містить дані про відкрите виконавче провадження № 69562215 і ця інформація розміщена поряд з інформацією про виконавчі провадження про стягнення на користь ДПС. Належить відзначити, що позов [PERSON] пред`явлений до [PERSON] у квітні 2023 року, тобто після послідовного повідомлення [PERSON] своєї адреси у м. Дніпрі з жовтня 2021 року (станом на квітень 2023 року) та щонайменше до вересня 2024 року у іншій справі № 203/4600/21, де він мав статус позивача. Встановлені фактичні обставини свідчать про взаємовиключну процесуальну поведінку відповідача, таку, що не відповідає його попереднім заявам як позивача в одних справах і його ж заявам як відповідача про його зареєстроване місце проживання (перебування) в інших, що зумовило зазначення повідомленої [PERSON] (як позивачем в іншій справі №203/4600/21), адреси [PERSON] в своєму позові до нього, розумно покладаючись на процесуальну добросовісність останнього і достовірність повідомленої ним суду адреси. Доводи представник відповідача про те, що [PERSON] знятий з реєстрації згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2018 року № 200/14368/18, що набрало законної сили 14 грудня 2018 року, про визнання таким, який втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , спростовуються даними відповіді № 38900 з Єдиного державного демографічного реєстру згідно яких [PERSON] станом на 19 квітня 2023 року зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (а.с. 15). Зважаючи на викладене, суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність вини відповідача у допущеній заборгованості по аліментам через необізнаність про судовий наказ, виконавче провадження, як умови застосування норм ст. 196 СК України. Таким чином, оцінивши згідно ст. 89 ЦПК України усі докази кожний окремо, в їх сукупності і логічному взаємозв`язку на належність, допустимість, достатність за ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Вирішуючи питання\~розподілу судових\~витрат за\~ст.\~141\~ЦПК України,\~суд приймає\~до уваги,\~що позивач при зверненні з позовом до суду на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073 грн.

Outcome: partial